ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 470, 2014-12-01 12:45

ניסן סלומינסקי: שלום לכולם, אנחנו דנים בהצעה לסדר היום בנושא "סגירת מפעל "ערד תעשיות טקסטיל" ופיטורי 180 מעובדיה.

ניסן סלומינסקי: את ההצעה לסדר הגישו כמה חברי כנסת ולפי הסדר הם: דב חנין, שמעון אוחיון, מיקי רוזנטל, יעקב אשר, יצחק כהן ואילן גילאון.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שהראשון שנמצא פה לפי הסדר זה חבר הכנסת שמעון אוחיון ולכן הוא יתחיל.

ניסן סלומינסקי: מיקי לא נמצא פה ולכן אחרי זה אילן, אבל אם יתווספו נעשה לפי הסדר.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לקדם בברכה את טלי ראש עיריית ערד שנמצאת עמנו.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שגם אנשים מהמפעל, מצד אחד.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, יש את אנשי תעשיית הטקסטיל ובראשם צביקה ואחרים, ואנשי משרד הכלכלה, כך שיש לנו את כל אלה שקשורים לעניין.

ניסן סלומינסקי: ישנו גם נציג ההסתדרות, יפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: שמעון יתחיל.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל מקובל אצלנו שהמגישים מציגים, ואחר כך אני אתן לך לדבר ואחר כך ידברו האחרים.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, תודה.

שמעון אוחיון: לפני כחודשיים כולנו היינו באמת עדים לאחת המראות הכואבים ביותר עקב סגירת מפעל המגבות בערד.

שמעון אוחיון: נדמה לי שכמעט מחצית מחברי הכנסת ביקרה במקום וראתה שלא מדובר באיזשהו מפעל של מציאת איזושהי תעסוקה לאנשים כמו שהיה מקובל בשנות ה-50 וה-60, אלא כולנו השתמשנו בביטוי לא טקסטיל אלא היי-טקסטיל.

שמעון אוחיון: פגשנו שם מהנדסים, טכנאים, ולא רק אנשים שעושים שם עבודה כמכונאים, או מה שנקרא פועלים פשוטים.

שמעון אוחיון: מצאנו בעיקר בעלי מקצוע שעברו הכשרה מקצועית.

שמעון אוחיון: גם נחשפנו לעובדה שהמפעל הזה הוא איננו מפעל יחיד, אלא הוא חלק משרשרת של מפעלים של אותה חברת סטנדרט שנמצאת בצפון קרוליינה.

שמעון אוחיון: הלוא הייצור בעיקר הוא ייצור של המגבות לייצוא, לא לצריכה מקומית אלא לחוץ לארץ.

שמעון אוחיון: כלומר, עומד פה מפעל בסטנדרטים גבוהים, מתחרה, ועובד ביחד ובמקביל למקומות כמו מפעל בצפון קרוליינה.

שמעון אוחיון: והנה, דווקא ארצות-הברית הקפיטליסטית היא מעמידה את התנאים למפעל.

שמעון אוחיון: היא מסייעת לו לגבי כל מה שנצרך, אם זה קשור בתשלומי ארנונה או בתשלומים עבור אנרגיה כזאת או אחרת כדי להקל עליו להתקיים כדי לאפשר לאנשים תעסוקה ברמה גבוהה.

שמעון אוחיון: אתה מתבונן ואתה רואה שערד מרוחקת למעשה מכל אזור תעסוקה.

שמעון אוחיון: כאשר תקום עיר הבה"דים אולי זה עדיין יהיה במרחק של 70 ק"מ.

שמעון אוחיון: אנחנו מדברים על עיר שבכל הקריטריונים זקוקה באמת להתייחסות מיוחדת, לסיוע מיוחד.

שמעון אוחיון: ואם בעל מפעל מגיע לשם צריך באמת לסייע לו.

שמעון אוחיון: מה שקרה בסופו של דבר זה שהמפעל כנראה עובר לירדן כי אולי בירדן הוא מצא את הסיוע ואת התעסוקה כי אנחנו לא יכולים לדבר רק על שכר.

שמעון אוחיון: אני לא מאמין שהשכר בצפון קרוליינה נופל מן השכר בערד כדי להתקיים.

שמעון אוחיון: אני עכשיו פונה לשר הכלכלה שגישתו הלאומית וחשיבות ההתיישבות במדינת ישראל, ובארץ ישראל בכלל, היא באמת חשובה בעיניו.

שמעון אוחיון: יישוב כמו ערד שהוא מבודד הוא העוגן שלנו בהתיישבות של צפון מזרח הנגב במקרה הזה.

שמעון אוחיון: אם אנחנו חושבים על קידום ופיתוח והתיישבות צריכים לקחת בחשבון שערד הוא היישוב החלוצי המוביל והוא נמצא שם בבידודו ובחוסר ההתייחסות של ממשלות ישראל, לצערי.

שמעון אוחיון: אני מחזיק בידי טבלה של נתונים של מתווה שמציע משרד הכלכלה כדי לסייע, אבל הוא עצמו לא מבצע זאת.

שמעון אוחיון: חבל שהשר לא נמצא, הייתי רוצה לקבל תשובות בנקודה הזו.

ניסן סלומינסקי: שאלו אותו והוא נתן תשובות.

חמד עמאר: אני שאלתי את השר בנושא הזה.

חמד עמאר: אני הלכתי לנשיאות, לא קיבלתי תשובה.

חמד עמאר: אני אבקש שאולי ייתן.

שמעון אוחיון: אנחנו מדברים על חבילת סיוע ובוודאי ראש העיר תרחיב בדברים.

שמעון אוחיון: המפעל נסגר, אנשים נשארו ללא תעסוקה.

שמעון אוחיון: גם אם יפצו אותם, אני לא מדבר רק על ההשלכות, המסר של ממשלת ישראל ליישוב כמו ערד מבחינת תעסוקה הוא מסר קטסטרופלי וגרוע.

שמעון אוחיון: אסור להסכים לדבר כזה.

שמעון אוחיון: אני חוזר ואומר, לא מדובר באיזושהי תעסוקה כדי להעסיק את האנשים, אלא מדובר במפעל שמתמודד ברמה בין-לאומית ויש לו מקבילות במקומות אחרים.

שמעון אוחיון: אבל מה?

שמעון אוחיון: הוא צריך גם את אותם תנאים שיש למפעלים אחרים מקבילים.

שמעון אוחיון: אני יודע שראש העיר עושה מאמץ כאשר היא נמצאת שם באמת בחזית כמעט לבד בהתמודדות שלה בנקודה.

שמעון אוחיון: אנחנו מנסים להיות לה לפה.

שמעון אוחיון: יש לה מפעלים ויש לה הצעות ורעיונות, אבל לצערי משרד הכלכלה איננו הולך לקראת אותם יזמים.

שמעון אוחיון: אם אנחנו רוצים להציל את ערד ולא להשאיר אותה בבדידותה אנחנו מבקשים, מצפים ממשרד הכלכלה, ושבאמת גם ועדת הכספים תלחץ בעניין הזה כדי שמשרד הכלכלה יכין באמת תוכנית מיוחדת ויבצע אותה.

שמעון אוחיון: לא מספיק להכין כי אני מבין שכבר הכין, אבל בפועל זה איננו מתבצע.

שמעון אוחיון: לכן, מאוד מאוד חשוב שנתייחס לכך בדיון.

שמעון אוחיון: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אילן, אתה הבא בתור.

אילן גילאון: אדוני, הדברים הגדולים כבר נאמרו במליאה.

אילן גילאון: היה מצופה, וצודק חברי שמעון אוחיון שאני חותם על כל מילה שהוא אמר כאן, שהשר יהיה כאן כי זה בדיוק דיון כדי למצוא פתרונות איך בונים רשת ביטחון, ואני מדגיש את הביטחון כפי שבארצות הברית הקפיטליסטית עושים, כדי להציל בדיוק מקומות כאלה שהם בלאו-טק, שהם במעבר בין טכנולוגיות והם גם בגיל הבעייתי הזה ויישוב שהוא פריפריאלי.

אילן גילאון: לכן, אנחנו צריכים למצוא את הפתרונות.

אילן גילאון: אומנם השר אמר לי: תראה איזה לא פופוליסט אני, אני לא הולך לתמוך במפעל כושל, והיושרה הזאת היא באמת יפה מצדו, אני מאוד מעריך אותה.

אילן גילאון: אבל אני עדיין מבין ומאמין שלקנות לאנשים מקום עבודה זה יותר זול מאשר לקנות להם מקום אבטלה, עם כל ההשלכות שיש בדבר הזה.

אילן גילאון: כאן צריך למצוא פתרונות.

אילן גילאון: צריך לדעת שמפעל מהסוג הזה צריך לקבל איזושהי רשת ביטחון עד אשר עובר דור המדבר מן העולם או מגיע לפרקו, לפנסיה שלו וכו'.

אילן גילאון: וכאן אין פתרון.

אילן גילאון: זאת אומרת, שום דבר כאילו לא קרה.

אילן גילאון: אותו דיון שהיה ונאמרו דברים נוגעים ללב וכל זה,, בינתיים לא קרה שום דבר מלבד האמירה הזו של שר הכלכלה.

אילן גילאון: לכן, אני היום בעיקר מעוניין לשמוע פתרונות ודרכים כדי להחזיק את המפעל הזה שיגיע לפרקו.

אילן גילאון: אגב, נשמעו גם פתרונות אחרים, יכין ואסם, ובמבה.

שמעון אוחיון: בעיתונות בלבד.

אילן גילאון: שמעון, החיים היום הם בעיתונות.

אילן גילאון: אנחנו חיים בעיתונות.

אילן גילאון: אתה ציינת את תשובת השר ולא שמעתי אותך אומר מה.

ניסן סלומינסקי: נגיד עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: אבל כרגע אני אבקש מראש העיר לומר.

ניסן סלומינסקי: אחר כך אחזור לחברי הכנסת ולגופים האחרים.

ניסן סלומינסקי: טלי, בבקשה.

<טלי פולסקוב: אדוני היושב-ראש, קודם כל תודה רבה ולכל חברי הכנסת שהיום אנחנו דנים בנושא של ערד.

<טלי פולסקוב: אני חייבת להגיד לכם שמחמם הלב לראות את התמיכה של כל הקשת הפוליטית בעיר שלנו.

<טלי פולסקוב: אבל אנחנו שומעים על התמיכה ואנחנו רוצים להרגיש אותה.

<טלי פולסקוב: יש הבדל מאוד גדול בין לשמוע לבין להרגיש.

<טלי פולסקוב: אני רוצה להגיד לכם שמאז שהמפעל הודיע על הסגירה וכבר עברו כחודשיים, לא מפסיקים להגיע אליי יזמים בעקבות הרעש התקשורתי שהצלחנו לעשות במדינה שלנו.

<טלי פולסקוב: אבל יחד עם זאת, אין לי אחד אף אחד שאמר לי: טלי, אנחנו כאן בערד, אנחנו באים.

<טלי פולסקוב: כולם באים לשאול, כולם חוזרים הביתה.

<טלי פולסקוב: כולם עושים חישובים כלכליים ומגיעים למסקנה שזה לא משתלם להם.

<טלי פולסקוב: רבותי, נשאלת שאלה.

<טלי פולסקוב: אתן לכם קצת נתונים אבל השאלה נשאלת והיא האם ערד היא לא חלק ממדינת ישראל?

<טלי פולסקוב: האם לעיר שלנו ולתושבים שלנו לא מגיעים אותם התנאים כמו לאלה שגרים בכפר סבא?

<טלי פולסקוב: למה?

<טלי פולסקוב: כי אנחנו נמצאים במרחק של 128 ק"מ ממחוז תל אביב?

<טלי פולסקוב: אני רוצה לתת לכם נתונים.

<טלי פולסקוב: אגב, אני משתמשת בדברים שמשרד הכלכלה הכין לנו ופה אני רוצה קצת לתקן את חברי שמעון.

<טלי פולסקוב: זה לא משהו שמשרד הכלכלה החליט.

<טלי פולסקוב: הם הכינו את זה כהצעה להחלטת הממשלה שאני מקווה מאוד שנצליח להעביר אותה בקרוב.

<טלי פולסקוב: נכון להרגע אני יודעת שמשרד הכלכלה לא משתתף בהצעת מחליטים.

<טלי פולסקוב: אני לא מבינה למה, ולכך אשמח לקבל תשובות.

<טלי פולסקוב: כשאני שואלת את השאלה אומרים לי: יש לנו מספיק כלים כדי לתת ליזמים כדי שהם יגיעו לערד.

<טלי פולסקוב: איפה הם?

<טלי פולסקוב: איפה?

<טלי פולסקוב: אני לא רואה אותם.

<טלי פולסקוב: ההצעה שנתנו לנו היא הצעה טובה מאוד.

<טלי פולסקוב: אני שואלת, מה הסיבה לכך שאזורי תעשייה בערים פריפריאליות לא מצליחים להתרומם?

<טלי פולסקוב: כי בזמנו הממשלה החליטה על עידוד אזורי תעשייה אחרים כמו אזור תעשייה נועם, כמו אזור תעשייה עידן הנגב, כמו שגב שלום.

<טלי פולסקוב: אתם החלטתם וזה מצליח - מצוין.

<טלי פולסקוב: אז למה האחרים נשארו בצד?

<טלי פולסקוב: אתם רואים, אני נותנת לכם עכשיו נתון שכואב הלב להגיד אותו.

<טלי פולסקוב: בשלוש השנים האחרונות 1,600 מקומות עבודה התבטלו בערד, רבותי.

<טלי פולסקוב: האם זה לא מספיק כדי לכנס ולעשות משהו כאן?

<טלי פולסקוב: אני רוצה לתת לכם נתונים - השוואת נתוני שיווק באזורי תעשייה.

<טלי פולסקוב: בערד - 3 דונם, בדימונה - 46 דונם, ירוחם - 52 דונם, למה?

<טלי פולסקוב: כי בירוחם עיר הבה"דים מגיעה, אתם יודעים, ודימונה ליד עיר הבה"דים.

<טלי פולסקוב: אנחנו שם בצד מרוחקים גם כעיר מטרה בהחלטת הממשלה 546.

<טלי פולסקוב: אבל אנחנו לא קרובים לזה ואף אחד לא יגיע אלינו כי זה לא משתלם, כי השינוע עולה הרבה כסף, כי הכביש עדיין לא הסתיים, כי אין רכבת לערד, ויש עוד הרבה סיבות.

<טלי פולסקוב: אז אם אתם כמדינה לא מסוגלים לתת לנו את התנאים האלה אז תשפו את היזמים האלה.

<טלי פולסקוב: תנו להם כסף כדי שישתלם להם להיות כאן.

<טלי פולסקוב: אתם חושבים שמגבות ערד סתם הלך?

<טלי פולסקוב: לא סתם.

<טלי פולסקוב: כי החלטתם להעלות מחיר חשמל, כי החלטתם להעלות מחיר מים, כי לא הבאתם גז לערד.

<טלי פולסקוב: ולמה הוא נוסע לירדן?

<טלי פולסקוב: כי יש לו את הכול במחיר אפס, וכל הדרישות של איכות הסביבה שיש לנו במדינה ברוך השם לא מעט, וכל הכסף שהוא היה צריך להשקיע כדי לעמוד בתקנים, וכן הלאה.

<טלי פולסקוב: מישהו נתן לו שיפוי על זה?

<טלי פולסקוב: לא.

<טלי פולסקוב: כל זה הוא עשה מכספו.

<טלי פולסקוב: אז איך אתם רוצים שהוא יתקיים?

<טלי פולסקוב: 12 מיליון שקל כל שנה הוא הפסיד.

<טלי פולסקוב: אוקיי, אז הפסדנו מפעל, ואני אומרת את זה עם כאב מאוד גדול בלב.

<טלי פולסקוב: אבל בואו נסתכל מה קורה קדימה.

<טלי פולסקוב: שום דבר לא קורה, רבותי.

<טלי פולסקוב: חודשיים עברו ואני חוזרת ואומרת, שום דבר לא קרה.

<טלי פולסקוב: אתן לכם עוד קצת נתונים.

<טלי פולסקוב: ערד היא יישוב מטרה בהחלטת ממשלה כמו שאמרתי לכם.

<טלי פולסקוב: אבל 48 ק"מ מלהבים שזה עידן הנגב, 55 ק"מ מבאר שבע, 60 ק"מ מנאות חובב, 68 ק"מ מעיר הבה"דים, ו-34 ק"מ מקמ"ג דימונה.

<טלי פולסקוב: תבינו איפה אנחנו נמצאים.

<טלי פולסקוב: אשמח להעביר לכם את המפה הזו כדי שתבינו מה המיקום הגיאוגרפי של המקום הזה.

<טלי פולסקוב: רבותי, אז מה, זו הסיבה?

<טלי פולסקוב: כדי שישכחו את העיר?

<טלי פולסקוב: אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

<קריאה: תביאי את כל העיר שלך לשכב פה בכנסת יום ולילה.

<פאני אדרי: אם זה היה בהתנחלויות זה לא היה קורה.

<טלי פולסקוב: אומרים ירידות צה"ל, אני אומרת שזה עליית צה"ל דרומה.

<טלי פולסקוב: אני מקווה מאוד שתיקחו את זה כאן.

<טלי פולסקוב: אני רוצה לתת לכם נתון נוסף.

<טלי פולסקוב: אני אומרת לכם נתונים מאוד כבדים, אבל אני אומרת אותם כדי לשכנע אתכם שהגיע הזמן להתעורר.

<טלי פולסקוב: נתוני הגירה כללית ביישובי המטרה - שיעור הגירה של האוכלוסייה הצעירה בערד הכי גבוה, רבותי - 24%, כשדימונה זה 18%, ירוחם זה 17%.

<טלי פולסקוב: יש לי עוד להגיד לכם.

שמעון סולומון: אחזק את מה שאת אומרת.

שמעון סולומון: שני היועצים שלי הם מערד בדימוס.

<טלי פולסקוב: זה רק אומר איזה אנשים איכותיים גדלים בעיר הזו.

<טלי פולסקוב: אחוז בני 65 ומעלה בערד הוא 15.1%.

<טלי פולסקוב: רבותי, אחוז הרבה יותר גבוה מהממוצע הארצי.

<טלי פולסקוב: אחוז העולים שאני גאה מאוד בהם, אבל גם האחוז הזה הרבה יותר גבוה מיישובים אחרים - 37%, באר שבע - 27%, אחרינו ואופקים - 23%.

<טלי פולסקוב: אחוז האבטלה בנתונים האחרונים מינואר ספטמבר לפני הפיטורים של שני המפעלים האחרונים, ואני מדברת לא רק על מגבות ערד, יש עוד מפעל שנסגר שזה בשקט כזה, אבל זה עוד מפעל פלקסטרוניקס שפיטר את העובדים שלו, אנחנו היינו ב-7%.

<טלי פולסקוב: תסבירו לי איך, אני לא מבינה.

<טלי פולסקוב: אני רוצה עכשיו להתייחס להצעת משרד הכלכלה שבעיניי היא מצוינת.

<טלי פולסקוב: אני לא מבינה למה פתאום חזרו בהם.

<טלי פולסקוב: אולי אקבל תשובה היום.

<טלי פולסקוב: ההצעה היתה להשוות את אזור התעשייה של ערד לאזור תעשייה של נועם.

<טלי פולסקוב: רבותי, זה המפתח להצלחה.

<טלי פולסקוב: שנית, אנחנו חייבים לדאוג למענק חלוציות.

<טלי פולסקוב: רבותי, ללא עבודה היום, לאנשים האלה אין אלטרנטיבה.

<טלי פולסקוב: אם היתה להם אלטרנטיבה לעבור את הכביש ולעבוד במקום אחר, מילא.

<טלי פולסקוב: אבל אין להם, אין שום דבר שיכול לתת תעסוקה לאנשים האלה.

<טלי פולסקוב: אם היינו דואגים למפעל אחד של 200 מקומות עבודה ויותר, ועוד ארבעה מפעלים קטנים של 50 מקומות עבודה ויותר, לתת להם את הבונוס חלוציות, הראשונים שמגיעים לתת להם את התנאים של נועם, ועוד 25% של הטבה, תאמינו לי שהם היו מגיעים.

<טלי פולסקוב: הם היו נשארים אחרי הפגישה אצלי.

<טלי פולסקוב: אבל הם לא נשארים כי הם חוזרים הביתה ומגיעים למסקנה שזה לא משתלם להם.

<טלי פולסקוב: זה המפתח, רבותי.

<טלי פולסקוב: עם היזמים צריך לדבר בשפת כסף, שום דבר אחר לא עוזר ואני מבטיחה לכם ששום דבר אחר לא עוזר כי חוץ מלפרוס שטיח אדום אנחנו עושים את הכול.

<טלי פולסקוב: כולם יוצאים מהמשרד שלי ואומרים: אחלה, ראש עיר יש פה, אחלה צוות, אנחנו רוצים לעבוד אתכם.

<טלי פולסקוב: אבל חוזרים הביתה ואומרים: טלי, נמתין להחלטת ממשלה.

<טלי פולסקוב: אנחנו רוצים לקבל יותר.

<טלי פולסקוב: זה המצב.

<טלי פולסקוב: אני שומעת את התשובות של משרד הכלכלה ואותי זה לא מספק.

<טלי פולסקוב: זה יספק אותי בתנאי שאנחנו מקבלים, שאני שומעת את אחד מהיזמים אומר: אני נשאר בערד.

<טלי פולסקוב: עד היום זה לא קרה.

<טלי פולסקוב: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך.

ניסן סלומינסקי: הדברים מרגשים מאוד ועצובים מאוד.

אילן גילאון: לא רק עצובים, יש פה גם רעיונות למעשה.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: אני קצת בהתלבטות אם לתת קודם כל לחברי הכנסת או קודם כל לאנשים.

ניסן סלומינסקי: קודם כל אתן לדב שהוא גם מהמציעים ואחר כך נראה.

ניסן סלומינסקי: אולי חברי הכנסת בהקצבת זמן כדי שנוכל לשמוע את האחרים גם.

ניסן סלומינסקי: צרכים להיות תכליתיים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

דב חנין: אני מתנצל שהגעתי בכמה דקות של איחור.

דב חנין: פשוט העברתי הצעת חוק שלי בוועדת הפנים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מצטער ששר הכלכלה לא נמצא אתנו כי בישיבה שהיתה לנו בשבוע שעבר אני הבנתי שהוא יישאר אתנו לדיון הזה, וחשוב היה שהוא גם ישמע את דברי ראש העירייה, גם ישמע את העובדים וגם יציג פתרונות מצדו.

דב חנין: צריך להתחיל בזה שהעיר ערד היא עיר עם פוטנציאל מדהים.

דב חנין: היא עיר שנמצאת באחד המקומות הכי יפים בארץ.

דב חנין: היא קרובה לים המלח, קרובה למצדה, מזג אוויר מצוין.

דב חנין: בעבר היא היתה עיר של בריאות ונופש.

דב חנין: יש שם אנשים נפלאים, יש שם תושבים.

דב חנין: פגשתי את העובדים, אבל אני מכיר גם את ההתארגנויות האחרות שיש בערד.

דב חנין: יש שם פוטנציאל אדיר לעיר הזו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הדברים שאמרה פה באמת מדם ליבה ראש עיריית ערד הם דברי אמת.

דב חנין: המצב הוא באמת באמת מזעזע.

דב חנין: מדינת ישראל נותנת לעיר ערד ליפול, זה המצב.

דב חנין: אני אומר את זה בכאב ובצער.

דב חנין: אני יודע שזו אמירה חמורה.

דב חנין: האחריות היא עלינו.

דב חנין: אם לא נעשה מעשה בערד לא יוכלו לפתור לבד את הבעיות.

דב חנין: אם מדינת ישראל לא מתגייסת, ואם היא לא מייצרת פתרונות, אם משרד הכלכלה לא מייצר פתרונות, אנחנו נותנים לעיר הזו ליפול.

דב חנין: הדבר הכי מזעזע מכל הסיפור הגדול הזה זה שהיה כאן משבר שבאמת עורר הרבה התרגשות וסימפטיה ואהדה ציבורית וקיבל כותרות בעיתונים, וכתוצאה מכך הוא גם קיבל הרבה הבטחות יפות.

דב חנין: אבל כמו שאנחנו שומעים כאן

דב חנין: ההבטחות יפות והמעשים מכוערים - זו המציאות.

דב חנין: אין מעשים, לא קורה שום דבר.

דב חנין: זה באמת הדבר הכי מקומם שאנחנו שוב חוזרים לסרט הזה שכשיש כותרות אז כולם קופצים, וכשהעסק קצת נרגע אף אחד לא מטפל.

דב חנין: לגבי העיר ערד אנחנו צריכים לשים לב לדברים הבאים: קודם כל, העיר ערד צריכה תוכנית גיבוי מידית שבה המדינה מתגייסת לעזרה.

דב חנין: במקום להתגייס לעזרה המדינה, לצערי, עושה דברים הפוכים.

דב חנין: מקימים, למשל, יישובים חזקים חדשים בבקעת ערד.

דב חנין: זה בדיוק ההיפך מלחזק את העיר ערד.

דב חנין: הייתי מציע, אדוני היושב-ראש, שבסיכום הישיבה הזו אנחנו נאמץ אחת לאחת את הצעותיה של ראש העיריה.

דב חנין: אני חושב שהן נכונות.

דב חנין: אנחנו צריכים לדרוש ממשרד הכלכלה לעמוד בהתחייבות שלו ולעמוד בהצעה שהוא הציע לפתרון בעיות העיר ערד, ושזו לא תהיה הצעה באוויר, אלא שזו תהיה הצעה שמאומצת גם על-ידי ועדת הכספים ומקודמת בפועל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש תוכנית מעשית איך לקדם 1,000 חדרי אירוח בערד, צימרים.

דב חנין: זה מקור פרנסה נהדר, זה אפשרי.

דב חנין: משרד התיירות תומך בזה.

דב חנין: גם לזה אנחנו צריכים את הגיבוי של ועדת הכספים, את גיבוי המדינה.

דב חנין: נושא שדרוג הכביש לערד – אני יודע שנעשית עבודה.

דב חנין: אבל צריך שהוועדה הזו תגיד שבכל סדרי העדיפויות, וכל פעם הדברים נופלים כי באמת התוכנית של נתיבי ישראל היא מאוד מאוד מתוחה לכל הכיוונים, שהדבר הזה חייב להיות מקודם במציאות בכל הכוח ובכל המהירות.

דב חנין: אני רוצה להגיד כמה מילים על המפוטרים כי פה אני חושב שאנחנו נכשלנו, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הדיון שעלה ב-27 באוקטובר היה דיון שעלה בכנסת כאשר עוד 200 עובדים עבדו במגבות ערד.

דב חנין: היתה סכנת פיטורין, היה איום על ראשם, אבל הם עדיין עבדו.

דב חנין: אפשר היה להפעיל את המפעל הזה.

דב חנין: היום אנחנו נמצאים במציאות ש-200 אנשים בגדול נמצאים ברחוב.

דב חנין: אני יודע שכמה קיבלו תעסוקה במלונות ים המלח.

דב חנין: יש כמה שקיבלו תעסוקה פה ושם.

דב חנין: עדיין מתוך 200 אני חושב שאני לא מגזים אם אני אומר לכם ש-180 נמצאים ברחוב.

דב חנין: כמדינת ישראל אנחנו נתנו לזה לקרות.

דב חנין: מי שצריך לתת היום את התשובה ל-180 איש שיוכלו להתחיל לעבוד ממחר בבוקר או משבוע הבא זה אנחנו.

דב חנין: הלוואי ויבואו מפעלים חדשים, ואני בעד ואני תומך בכל הדברים האלה.

דב חנין: אבל כרגע מי שצריך לתת את המענה זה מדינת ישראל.

דב חנין: מדינת ישראל הפקירה אותם, מדינת ישראל צריכה לתת להם את התשובה וצריכה לתת את התשובה הזו מאוד באופן מידי.

דב חנין: המספר הזה 180, אני יודע מספרים אפשר לזרוק.

דב חנין: חברות וחברים, ראיתי את האנשים.

דב חנין: באמת הלב נשבר.

דב חנין: מה האנשים האלה יעשו?

דב חנין: מאחורי המספר הזה יש בני אדם.

דב חנין: זה אנשים בגיל חמישים ומשהו שעבדו כל חייהם במפעל ונתנו במסירות עצומה את מה שהם יכלו, והיום, לא בגלל שהם עשו משהו לא טוב, הם היו עובדים מצוינים, אף אחד לא בא אליהם בטענות, היום הם ברחוב.

דב חנין: אי-אפשר.

דב חנין: המספר הזה הוא מספר שקל להגיד אותו, אבל צריך לחשוב מה עומד מאחוריו.

דב חנין: עומדים מאחוריו 180 בני אדם שלכל אחד מהם יש סיפור בלתי אפשרי.

דב חנין: לזה אנחנו צריכים לתת תשובה, והוועדה הזו צריכה לתת אותה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

ניסן סלומינסקי: חמד, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, שלוש דקות כי נרצה לשמוע הרבה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, לא אחזור על אותם דברים שנאמרו כאן.

חמד עמאר: אני חושב שהיה דיון והצגה של התקציב עם שר הכלכלה והייתי מעדיף ששר הכלכלה יישאר ויהיה אתנו בדיון הזה.

חמד עמאר: בכל מקרה לקחתי בחשבון שהוא לא יישאר, ולכן שאלתי אותו מה קורה בערד ומה קורה עם מפעלי מגבות ערד.

חמד עמאר: אני מקווה שאשמע תשובה עכשיו מהיושב ראש כי הייתי צריך ללכת לנשיאות.

ניסן סלומינסקי: יש פה גם אנשי משרד הכלכלה.

חמד עמאר: או שאנשי הכלכלה יגידו את הנושא.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני מכיר את זה כל כך טוב מהפריפריה מהמגזר הדרוזי.

חמד עמאר: נכון שהיי-טק חשוב וכולנו תומכים בו ורוצים היי טק.

חמד עמאר: כולם מבטיחים.

חמד עמאר: כשסגרו את כל מפעלי הטקסטיל במגזר הדרוזי היתה הבטחה שלהם.

חמד עמאר: הייתי בכל הדיונים שקיימנו בקדנציה הקודמת.

חמד עמאר: כולם הבטיחו לפתוח מפעלים במקום, אבל שום דבר לא נפתח ולא נעשה.

חמד עמאר: אם לא יהיה סיוע ותמריצים, אותם משקיעים לא יגיעו לערד.

חמד עמאר: לכן, הדבר החשוב שצריך להיות כאן בוועדת כספים זה איך אנחנו דואגים שיהיו תמריצים וסיוע ליישוב כמו ערד כך שיהיה משתלם למשקיע להגיע לערד.

חמד עמאר: לא משתלם למשקיע להגיע לערד בגלל כל השינוע, המרחק והריחוק, ולכן הוא לא יבוא.

חמד עמאר: אם יגידו לו שהוא מקבל סיוע מסוים, למשל, הנחה בארנונה שמשרד הכלכלה יסבסד את זה, סיוע ב-25% תקציב, סיוע לעובדים, אז אותו משקיע ישקיע שם, אחרת לא נוכל להתקדם.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, יש לנו כוח כוועדת כספים, אנחנו אמורים לאשר את כל התקציב.

חמד עמאר: לכן, אני מציע שניקח את הנושא של ערד, את הנושא של הסיוע של משרד הכלכלה וכל התמריצים שיהיו לערד.

חמד עמאר: כך נוכל להציל את המפעל ולהציל מפעלים אחרים ולהקים מפעלים חדשים.

חמד עמאר: קראתי את התוכנית של משרד הכלכלה, היא תוכנית מאוד טובה.

חמד עמאר: אבל היא צריכה כסף ואם לא יהיה כסף היא לא תצא לפועל.

חמד עמאר: לכן, אני רוצה לשמוע גם ממשרד הכלכלה איך מקדמים את ההצעה שלהם ואיך אנחנו רואים אותה יוצאת לפועל ונראה את המפעלים שהם מקימים.

חמד עמאר: אני רואה כאן שצריך להקים חמישה מפעלים: מפעל אחד גדול עם 200 עובדים וארבעה מפעלים קטנים עם 50 עובדים.

חמד עמאר: מדובר כאן על 400 עובדים שצריכים להיכנס לשוק העבודה מהתוכנית של משרד הכלכלה.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע מהם איך מיישמים את התוכנית הזו.

חמד עמאר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: שמעון, בבקשה.

שמעון סולומון: תודה רבה.

שמעון סולומון: קודם כל, אין ספק שצריך באמת לעזור ולראות איך אנחנו בסופו של דבר עוזרים לעיר הזו שהיתה דוגמה ומופת לאנשים איכותיים ושהצליחה לעשות עבודה מאוד מאוד מצוינת.

שמעון סולומון: אני תושב באר שבע ושמעתי דברים אחרים על ערד לפני 20 - 30 שנה.

ניסן סלומינסקי: בייגה שוחט.

שמעון סולומון: בייגה שוחט, נכון.

שמעון סולומון: היו עושים סינון ומי מתקבל לעיר הזו.

שמעון סולומון: זו היתה עיר מאוד מאוד איכותית.

שמעון סולומון: היא הידרדרה, ואני חושב שצריך באמת תוכנית הבראה.

שמעון סולומון: היא גם ממוקמת במיקום כל כך טוב שאפשר לעשות כמה צעדים כדי להביא אותה.

שמעון סולומון: אני מאמין שאנחנו נמשיך לדבר פה ונראה איך אנחנו פועלים.

שמעון סולומון: בחלוקת הגבולות בשנה האחרונה שר הפנים סוף סוף עשה צדק.

שמעון סולומון: זה הכניס כסף לא מבוטל גם לערד, גם לירוחם וגם לדימונה וגם במקומות כמו קריית מלאכי.

שמעון סולומון: אני רוצה לשמוע על תוכניות ההבראה.

שמעון סולומון: לא תוכניות של כיבוי שריפות, אלא תוכניות תשתיות, כמו למשל, מקומות עבודה ואיך אתם הולכים להשתמש בכסף הזה שהוא כסף חדש נקי שנכנס תוספת מעל התקציב.

שמעון סולומון: אשמח לשמוע מה אתם הולכים לעשות עם זה.

שמעון סולומון: דבר נוסף והוא לגבי פסטיבל ערד.

שמעון סולומון: במקרה לפני שבועיים הייתי בערד ופגשתי קבוצה של אנשי עסקים שאני גם מנסה לעזור להם במובן הזה.

שמעון סולומון: פסטיבל ערד הכניס כל כך הרבה פרנסה לתושבי ערד.

שמעון סולומון: בשלושה ימים היו מכניסים אנשי עסקים שפתחו שם תקציב של שלושה חודשים הכנסה.

שמעון סולומון: אני יודע שהיה אסון ואני יודע שב-2010 יחד עם סלקום היתה הצלחה גדולה.

שמעון סולומון: אני יודע שצריך 7 - 8 מיליון שקל בשביל להקים פסטיבל בסדר גודל כמו שהיה אז.

שמעון סולומון: אני חושב שצריך לחשוב על הדברים ולא כיבוי שריפות, אלא תוכניות ופרויקטים שונים, וביניהם גם תיירות, שמכניסים כסף לתושבים כדי שירימו את העיר.

שמעון סולומון: בנוסף לתקציבים חיצוניים צריך לראות איך את כראשת עיר גם בארנונה, גם פסטיבל ערד וגם בתוכניות אחרות, יכולה ליצור מקומות עבודה לאנשים.

שמעון סולומון: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: תמר, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו גם על-ידי ראשת העיר וגם על-ידי קודמיי לגבי החשיבות של ערד, המיקום שלה, הפוטנציאל שלה, וגם לתחושה.

תמר זנדברג: אני יודעת שבשבוע שעבר היה איזה דין ודברים פה בוועדה על קיום הדיון הזה ועל העיתוי שלו.

תמר זנדברג: אני דווקא רוצה לברך על העיתוי הזה דווקא עכשיו כי היינו בדיון הזה עם הרבה יותר מצלמות ועם הרבה יותר אנשים מסביב בוועדה אחרת כשהדברים היו ממש ככה עוד בכותרות.

תמר זנדברג: זה מסוג הדברים שזה התפקיד שלנו לעמוד על המשמר ולהכות על הברזל גם כשהוא מאיים להתקרר ולא רק כשהוא חם, כי פתרון אין.

תמר זנדברג: חברי אילן גילאון ואני היינו במגבות ערד ושמענו מהעובדים שהמגבות תלויות על המתקנים ומחכות לסכום קטן מאוד, ובשביל להתחיל בחזרה לעבוד פשוט ללחוץ על הכפתור.

תמר זנדברג: אני מניחה שכאשר הסכום הזה לא מגיע וככל שעובר הזמן אז קטן הסיכוי שהכפתור הזה יילחץ ושהמתקנים הספציפיים האלה ייכנסו לפעולה.

תמר זנדברג: ואז נשאלת השאלה הכללית יותר, ובשאלה הכללית יותר כולנו צריכים לשאול לאן פניה של ערד.

תמר זנדברג: זו סוגיה לאומית, זה לא סוגיה רק מקומית.

תמר זנדברג: סביב השולחן כאן אני רואה הרבה אנשים וכנראה שאי אפשר לוותר.

תמר זנדברג: כלומר, התעשייה המסורתית שכבודה במקומה מונח הולכת בכיוון אחד ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלה איך אנחנו מספקים עבודה לאנשים ואיך אנחנו כן מחזיקים את התעשייה הזו.

תמר זנדברג: אמרתי בדיון הקודם, ואחזור על זה, שכמשפחות צעירות ואנשים צעירים, אפילו לא משפחות, חושבים להגר מישראל כי במדינות אחרות יותר זול בסופר אז אנחנו תולים אותם על עץ ומוקיעים אותם כאנטי ציוניים.

תמר זנדברג: אבל כשמפעלים רוצים להגר למדינות אחרות, החל מירדן ועד אינדונזיה כי יותר זול שם, אף אחד לא מדבר על ציונות.

תמר זנדברג: פתאום זה שיקול שהוא הגיוני כלכלית.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: למה לאזרח הפשוט שרוצה לקנות מילקי יש יותר אחריות על הציונות ועל עתיד המדינה מאשר בעל מפעל, וכמובן המדינה שמאפשרת את זה שמעסיקה אנשים?

תמר זנדברג: אין בזה הרבה היגיון.

תמר זנדברג: סביב השולחן יושבים הרבה אנשים שיש להם חזון אחר לערד, שרואים שהעתיד של ערד הוא בתיירות והוא בניצול שילוב של המיקום עם האיכויות המיוחדות ועם כל מה שיש לערד להציע.

תמר זנדברג: אני חושבת שהסוגיה הזו לא נבחנה מספיק ברצינות וכדאי לשמוע.

תמר זנדברג: דווקא עכשיו מתוך המשבר הזה לצמוח למקום שיאפשר גם תעסוקה בת-קיימא וגם עתיד שבאמת ישים את ערד כפנינה של האזור.

תמר זנדברג: מילה אחרונה שאי אפשר לנתק אותה זה איום שמאיים על ערד מכיוון אחר וזה מהכיוון של שדה בריר.

תמר זנדברג: הרבה שנים אמרו לנו, ואני אומרת את זה בזהירות, ויכול להיות שגם ברגע הזה הדברים ינוצלו כדי להגיד שכביכול יש סתירה בין אספקת מקומות עבודה ותעסוקה לבין שמירה על הסביבה, על הבריאות ועל משאבי הטבע.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר כאן שזה אותו מאבק.

תמר זנדברג: אין סתירה בין הדברים האלה כי תושבי ערד לא יעבדו במקום שמאיים עליהם כתושבי ערד.

תמר זנדברג: כלומר, כעובדי מפעל לא ייתכן שאנשים יסכנו את עצמם כתושבים ולא ייתכן שיסכנו את התיירות שכרגע דיברתי עליה כפוטנציאל באמצעות מכרות שיש ואפשר לחצוב את המשאבים האלה במקום אחר, אבל אך ורק בגלל שיקולים כלכליים נמנעים מלעשות את זה.

תמר זנדברג: לפני כמה שבועות הייתי בערד.

תמר זנדברג: באותו ביקור כשביקרתי במפעל המגבות ביקרתי גם עם קבוצת תושבים ותושבות שנלחמת נגד המכרה בשדה בריר.

תמר זנדברג: הם אמרו לי: אנחנו נאבקים ונלחמים ואנחנו יודעים מה האינטרס של ערד, ותושבי ערד מאוחדים בעניין הזה.

תמר זנדברג: אבל הבעיה שלנו זה שבאדמה קבור יותר מדי כסף, אמר לי את זה ילד בן 10, ואסור לתת שהכסף הזה שקבור באדמה יאיים למשוך אתו למטה בחזרה את כל ערד.

תמר זנדברג: זה יהיה למטה ולא למעלה.

תמר זנדברג: לכן, אנחנו צריכים למצוא פתרון לערד שיהיה בר-קיימא מכל הבחינות ויאפשר חיים טובים לערד ולנגב.

תמר זנדברג: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: סתיו, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אמרו חבריי פה את רוב הדברים ואני לא אחזור עליהם.

סתיו שפיר: אני מאוד מסכימה עם מה שאמרה תמי על העננה הגדולה שנמצאת מעל כל הסיפור הזה בדמות שדה בריר והעובדה שההחלטה הולכת להגיע בשבועות הקרובים בניגוד להמלצת משרד הבריאות.

<טלי פולסקוב: מחר יש דיון בוועדה הארצית.

סתיו שפיר: אי-אפשר להפריד נושא אחד מהנושא השני.

סתיו שפיר: הסיפור הזה שיש לו חלופות, אפשר להשיג את הכסף הזה שקבור באדמה.

סתיו שפיר: הוא קבור בעוד אדמה ואפשר להגיע לשם.

סתיו שפיר: פשוט עולה יותר מדי כסף לכי"ל והיא מעדיפה שלא להשקיע את הכסף הזה כי יותר נוח לה להמשיך בסאגת האיומים הזו על הממשלה.

סתיו שפיר: כשאנחנו יצאנו להפגין יחד עם תושבי ערד נגד שדה בריר, שלחה חברת כי"ל את ועד העובדים שלה להפגין נגדנו וממש ניצלה את אותם עובדים שהם בסוף קורבן בתוך כל המלחמה הזו כדי להפגין נגד תושבי ערד בסוגיה שבה יש כן פתרונות אחרים.

סתיו שפיר: זה עולה קצת יותר כסף, אבל יש פתרונות אחרים.

<פאני אדרי: מאיימים עליהם בפיטורים.

סתיו שפיר: כן, במקום זה מאיימים עליהם בפיטורים בשעה שאין פה עילה לפיטורים.

סתיו שפיר: אפשר לכרות את הפוספטים האלה במקום אחר.

סתיו שפיר: זה פשוט יעלה קצת יותר כסף, זה לא יפגע בערד.

סתיו שפיר: אי-אפשר להבדיל בין שני העניינים האלה.

סתיו שפיר: כשמדינת ישראל רואה במקום מסוים יעד אסטרטגי היא יודעת להשקיע את התקציבים.

סתיו שפיר: אנחנו רואים את זה היטב בתקציבים שעוברים למקומות אחרים בארץ במיליארדים כי זה פוליטי.

תמר זנדברג: לא בארץ, מעבר לקו הירוק.

תמר זנדברג: זה לא שטח ריבוני של ישראל.

אלכס מילר: אני מבין שמבחינתך אם היו עושים - - -

ניסן סלומינסקי: אלכס, לא, לא.

סתיו שפיר: בתוספות, בבונוסים, קיבלו יישובים מעבר לקו הירוק בפחות מהשנה אחרונה מיליארד שקלים, אלה הסכומים.

סתיו שפיר: כשיש מטרה פוליטית משקיעים שם את הכסף.

סתיו שפיר: ערד כנראה לא נמצאת בתוך האסטרטגיה הפוליטית של ממשלת ישראל כי העלות שצריך להשקיע פה היא עלות נמוכה בהרבה.

סתיו שפיר: היא יכולה להציל את מקומות העבודה של העובדים האלה, היא יכולה לשקם את התיירות ואפשר.

סתיו שפיר: אני מאוד אוהבת את ההצעה שהונחה על שולחננו בישיבה הקודמת לצמיחה ולפיתוח של תיירות בערד.

סתיו שפיר: אפשר לעשות את זה בסכומים קטנים בהרבה, אבל פשוט לא בחרו את זה כאותו יעד פוליטי אסטרטגי.

סתיו שפיר: את הדבר הזה אפשר לשנות.

סתיו שפיר: אנחנו רואים פה בוועדת הכספים סכומים גדולים בהרבה שפשוט עוברים כלאחר יד בדיונים חטופים.

סתיו שפיר: למטרות אחרות וליעדים אחרים יש כסף, ושלא ישתיקו את הדיון הזה באמירה שכאילו אין כסף.

סתיו שפיר: אותו כסף אנחנו רואים גם כשמחליטים להעביר אותו לחברות גדולות אחרות.

סתיו שפיר: המענק שמקבלת אינטל, למשל, שהוא מענק חשוב.

סתיו שפיר: אבל האם לא חשוב להשקיע סכומים כאלה גם במפעלים הקטנים וגם במקומות שמעסיקים רק במירכאות 120, 180, 200 עובדים?

סתיו שפיר: אפשר, בטח שאפשר, אין עם זה שום בעיה.

סתיו שפיר: ברגע שאנחנו רואים שכבר קרה מצב כזה אפשר להפנות תקציבים להכשרה תעסוקתית.

סתיו שפיר: יש פה עובדים מבוגרים שלא תהיה להם עבודה אחרת.

סתיו שפיר: צריך להכווין אותם למקומות עבודה אחרים.

סתיו שפיר: המדינה יכולה לעשות את זה בסכומים שהם קטנים ושמה שהם מביאים, בסופו של דבר, התפוקה שלהם היא גדולה בהרבה.

סתיו שפיר: כי אחר כך להכניס את האנשים למעגל האבטלה ולהכניס עיר שלמה למצוקה זה יעלה לנו הרבה הרבה יותר כסף.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אתחיל מהסוף.

משה גפני: נציגי הממשלה יגידו שעל-פי הקריטריונים אי-אפשר היה לתת כסף, כי לצערנו הרב אנחנו כבר אחרי סגירת המפעל, על-פי הקריטריונים הקיימים, ולכן אין מה לעשות והמפעל נסגר והעובדים הולכים הביתה, ובזה נגמר העניין.

משה גפני: לדעתי, לא זה הדיון.

משה גפני: אגב, הדיון הוא גם לא הכספים שהועברו מעבר לקו הירוק שזה דיון בפני עצמו שאני מסכים איתך.

משה גפני: זה לא רלוונטי לדיון הזה, הדיון הזה הוא אחר לגמרי.

סתיו שפיר: זה רלוונטי במובן שברגע שיש רצון ולובי פוליטי מעבירים את הכסף, זה הכול.

סתיו שפיר: העירייה צריכה למצוא לעצמה לובי פוליטי.

משה גפני: לא זה הדיון, אגיד לך מה הדיון.

משה גפני: לדעתי, איחרנו כבר את הדיון.

משה גפני: היו במשך כל השנים מפעלי עוגן שהיו ביישובים שהחזיקו את היישוב הזה לא רק מבחינת העובדים, אלא היישוב כולו הסתמך על העניין.

משה גפני: באו לפה נציגי הממשלה ובצדק אמרו: על-פי הקריטריונים אי-אפשר לתת כסף.

משה גפני: בעל המפעל קיבל על-פי הקריטריונים.

משה גפני: הוא רוצה עוד 10 מילון ואי אפשר להעביר לו, ובזה נגמר העניין.

משה גפני: אותו הדבר היה עם פרי גליל ועם תע"ש ועם מתפרת העצמאות במצפה רמון ועם נעלי בריל ועם מפעל הטקסטיל בשדרות - זה מה שאמרו האנשים.

משה גפני: בשביל זה יש ממשלה.

משה גפני: ממשלה צריכה להחליט האם היא רואה במפעל המגבות בערד מפעל עוגן והאם נותנים להם עוד אוויר לנשימה ולא מעבירים מפעל מקריית מלאכי שזה סתם בלוף.

משה גפני: תקשורתית זה יוצא יפה.

משה גפני: אומרים: מעבירים מפעל בקריית מלאכי, המפעל בקריית מלאכי ייסגר.

משה גפני: המצב הסוציו-אקונומי של קריית מלאכי הוא נמוך יותר מאשר ערד.

משה גפני: לא יוצא מהעניין הזה שום דבר, אף אחד לא מעביר את זה.

משה גפני: המפעל נסגר ואין לערד פתרון.

משה גפני: האם הממשלה היתה יכול להעביר לפרק זמן מסוים עד שהיא מוצאת פתרון לערד 10 מיליון שקל?

משה גפני: לא מדברים על סכומים גדולים שהיה אפשר איתם להחיות את העניין.

משה גפני: העובדה היא שכשעמד להיסגר פרי הגליל בחצור הגלילית, עברו לשם 10 מיליון שקל והמפעל לא נסגר.

משה גפני: כולם אמרו: אי-אפשר להעביר להם.

משה גפני: הבעלים ישב פה ועשה פה הצגה וכולנו לא רצינו לקבל את מה שהוא אומר.

משה גפני: אבל ידענו שחצור הגלילית תלויה בזה מבחינת תעסוקה.

משה גפני: פרי גליל נשאר, ועדת הכספים קיימה דיון במפעל והיום מפעילים אגפים נוספים.

משה גפני: תוציאו את הפרוטוקול ותראו את שר הכלכלה דאז שהוא היה שר התמ"ת ושר האוצר דאז והשרים, כולם אמרו: אי-אפשר לעשות את זה.

משה גפני: עשו את זה בגלל שוועדת הכספים עמדה בכל תוקף על העניין והמפעל נשאר.

משה גפני: לצערנו הרב, הדיון הוא אחרי שהמפעל נסגר.

משה גפני: אני כבר לא מדבר על האנשים.

משה גפני: גרתי באופקים ואני זוכר שכשנסגר מפעל טקסטיל אופ-אר לאנשים לא היה אוכל במקרר, לא היה להם אוכל לשבת.

משה גפני: מה יעשו האנשים שפוטרו שם?

משה גפני: לאן הם ילכו לעבוד?

משה גפני: זה לא שהמדינה עומדת מהצד.

משה גפני: כשהיא צריכה להעביר לכי"ל וכשהיא צריכה למפעלים האלה שיש שם דברים שהקדוש ברוך הוא נתן לכלל אזרחי ישראל, שהיא נותנת את זה במחירי חינם והם אחרי זה מפעלים את ועד העובדים בגלל שדה בריר, זה דבר שהוא יכול להיות רק במדינה כמו מדינת חלם.

משה גפני: נותנים לעשירים כמה שיותר, מפעילים את המפעל שם על חשבון הבריאות של תושבי ערד, ונותנים למפעל להיסגר עם תרוצי סרק שאי אפשר להתערב בזה.

משה גפני: שמעתי גם את שר הכלכלה.

משה גפני: אני פשוט לא יודע איזה קואליציה הולכת להיות ולכן אני לא רוצה לתקוף אף אחד כי אני לא יודע איפה הוא יהיה.

משה גפני: אני אומר לכם כאיש מקצוע, היה אסור לתת למפעל הזה להיסגר.

משה גפני: לא בכסף גדול, לא בכסף של ההתנחלויות שהוא כסף גדול.

משה גפני: לא בכסף הזה, בכסף קטן.

משה גפני: ב-10 – 20 מיליון שקל היה אפשר לפתור את הבעיה.

משה גפני: במקום לתת להם מיליארדים, מיליארדים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

אילן גילאון: חבל לא להתמקד בהצעה של גפני כי לשם כך נתכנסנו בעצם.

ניסן סלומינסקי: אלכס, בבקשה.

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, תודה.

אלכס מילר: ראשית, צריכה לצאת מכאן אמירה שלא רק קשורה לפתרון נקודתי.

אלכס מילר: אני וסיעתי היינו בערד, וכפי שנאמר כאן קודם בעבר ועדת הכספים ידעה לפתור משברים שהיו בפריפריה עם מפעלים שבאמת נתקעו לבעיות קשות מאוד.

אלכס מילר: אנחנו יודעים שברגע שמחליטים על איזשהו צעד שהוא צעד בעלות לא קטנה, אבל הוא צעד משמעותי, כמו הובלת צינור גז שחוסך בעלויות של אנרגיה לכל מקום שהוא מגיע, זה לא רק יהיה פתרון אומנם לא לכל הבעיה של מפעל המגבות, אלא זה יהיה גם פתרון לשאר המפעלים שיקומו שם.

אלכס מילר: הרי כל עוד אתה משתמש באנרגית גז ואתה לא משתמש במזוט אתה חוסך.

אלכס מילר: וכל עוד אתה חוסך אז אתה יודע גם להחזיק את המפעלים.

אלכס מילר: לא רק שזה יפתור את הבעיות של המפעל שנמצא היום בבעיה, אלא גם בעיות של מפעלים שאולי ירצו להיות שם בעתיד.

אלכס מילר: שנית, היום דיברתי על סעיף עתודה שנמצא בשוטף על ידינו במשרד הכלכלה.

אלכס מילר: היה 178 מיליון והעבירו משם 50 מיליון למסתננים כעידוד תעסוקה להוציא אותם מישראל.

אלכס מילר: נשארו 120 מיליון ולא נגעו בכסף הזה במשך כל השנה.

אלכס מילר: גם אין תוכנית, הכסף הזה יעבור הלאה.

אלכס מילר: אנחנו השבוע, לדעתי, מעבירים עודפים של כמעט כל המשרדים לשנה הבאה.

אלכס מילר: יש רזרבות.

אלכס מילר: לא צריך יותר מ-12.

אלכס מילר: כל משרד מיליון אחד מכל העודפים שהם מעבירים, פתרת את הבעיה לפחות לשנה.

אלכס מילר: בשנה הבאה, בעזרת השם, אם יבוא ויהיה שם צינור גז זה חוסך עלויות.

אלכס מילר: כחברי כנסת, ויש לי הרבה הערכה לכל עמיתיי כאן, אנחנו לא מחזיקים את כל הנתונים של לבוא ולתת עצות איך קודם כל לנהל את העיר ואיך להביא לשם פרנסה.

אלכס מילר: כל אחד יכול להמציא מהקמת קזינו עד כל דבר ודבר.

אלכס מילר: שוב, יש תוכנית שעשו אותה אנשי מקצוע.

אלכס מילר: צריך להזרים לשם כסף וזה עניין של החלטה.

אלכס מילר: היום זה יהיה ערד, מחר זה יהיה עיר אחרת ואנחנו נאבד את הפריפריה.

אלכס מילר: כולם יושבים ומדברים פה, כולל אותי.

אלכס מילר: רק עכשיו טיפלתי ומחר יש דיון בוועדת הביקורת על מוזיאון ברמת גן שמכר תמונה שקיבל מתנה ב-50 מיליון שקל.

אלכס מילר: מוציאים אומנות מישראל בשביל לסגור ולממן את הבעיות האינסטלציה שיש להם שם בתוך המוזיאון.

אלכס מילר: מוזיאון מקבל 50 מיליון עבור תמונה ואנחנו יושבים כאן עם תקציב של 370 מיליארד שקל ולא יכולים למצוא 12 מיליון לטובת המפעל?

אלכס מילר: זה לא נשמע הזוי?

אלכס מילר: אדוני היושב-ראש, אפשר לעשות דברים, אפשר לדפוק על השולחן.

אלכס מילר: תאמין לי, גם במשרד האוצר וגם במשרד הכלכלה רוצים לקדם את כל הפרויקטים שהם בנו.

אלכס מילר: אנחנו גם יודעים לנווט ולהשפיע.

אלכס מילר: לא לקבוע את המדיניות הכללית כלפי עיר כזו או אחרת, אבל להציל מפעל אנחנו כן יכולים כאן.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: פאני מנהלת משמרת מגבות ערד, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך ידבר גילי שהוא חבר ועד מנהל עמותת תיירות ערד.

<פאני אדרי: שמי פאני אדרי.

<פאני אדרי: עבדתי במגבות ערד 31 שנים ופוטרתי שלוש שנים לפני פנסיה.

<פאני אדרי: תגידו לי מה אני אמורה לעשות מחר בבוקר?

<פאני אדרי: הייתי בין המפגינים.

<פאני אדרי: באתי לפה עשרים פעם ואני אומרת לכם שהיה פה פספוס אדיר, מחדל של משרד הכלכלה, של האוצר, בראשם סילבן שלום שהוא כביכול מייצג הנגב.

<פאני אדרי: הוא אפילו לא רצה לפגוש אותנו.

<פאני אדרי: בהתחלה הוא אמר: אתם צרכן מרוחק.

<פאני אדרי: נכון, אנחנו צרכן מרוחק, מה לעשות?

<פאני אדרי: שם שמו אותנו.

<פאני אדרי: גם אמרתי לאדון שר האוצר שהתחשק לו לדבר באמצע הלילה על ציונות וערכים עם דן פרופר ורוצה להעביר לו 46 מיליון שקל: אתה לא צריך 46 מיליון שקל למגבות ערד.

<פאני אדרי: בסדר, אתה רוצה להביא עוד מפעלים?

<פאני אדרי: תן לנו עוד שנתיים, שלוש.

<פאני אדרי: ברגע שתקימו פה עוד מפעלים תהיה עבודה.

<פאני אדרי: אנשים בני חמישים נשארו במפעל הזה.

<פאני אדרי: אתם צריכים לראות את הפנים שלהם.

<פאני אדרי: אתם יושבים פה ואתם לא יודעים איך הפנים של מפוטרים.

<פאני אדרי: יושבת פה נעמי שהיא מנהלת משאבי אנוש, היא מקבלת טלפונים כל יום.

<פאני אדרי: יש לנו עובד שנמצא בדיכאון ומ-19 לאוקטובר ואי אפשר להוציא אותו מהמיטה.

<פאני אדרי: יש לנו עובד שמאיים עלינו שהוא הולך להתאבד ודמו על ראשנו.

<פאני אדרי: אני מצטערת שאני נסערת, אבל פה היתה אטימות לב, פשוט כך.

<פאני אדרי: האם היינו שקופים בעיניכם?

<פאני אדרי: מה נדרש לעשות בסך הכול?

<פאני אדרי: זה מותג במדינה.

<פאני אדרי: אתם יודעים מה זה מגבות ערד?

<פאני אדרי: אני בטוחה שלכולכם יש מגבת שלנו בארון.

<פאני אדרי: לוותר על כזה מותג?

<פאני אדרי: תסתובבו בלאס וגאס ובכל העולם ותראו את המגבות שלנו.

<פאני אדרי: אתם צריכים להיות גאים עם דבר כזה.

<פאני אדרי: ככה פספסתם וככה ויתרתם על זה?

<פאני אדרי: מה, זה לא היי טק?

<פאני אדרי: אנחנו לא יודעים לעשות אקזיטים, אני מצטערת.

<פאני אדרי: אנחנו יודעים לתפור וליצר מגבות ולעשות דברים נפלאים.

שמעון אוחיון: וליישב את ערד.

<פאני אדרי: וליישב את ערד.

<פאני אדרי: אני שם משנת 83' ואני מתה על העיר הזו.

<פאני אדרי: אבל אם לא תהיה לי ברירה, אקום ואקח את הפקלאות שלי ואלך.

<פאני אדרי: אני לא רוצה לעשות את זה.

<פאני אדרי: אני רואה את טלי שכל היום נלחמת מול אטימות של משרד הכלכלה, של משרד האוצר.

<פאני אדרי: כל היום מטרטרים אותה.

<פאני אדרי: היום ועדת מחליטים, מחר אין ועדת מחליטים.

<פאני אדרי: חבר'ה, מדובר בחיים של אנשים.

<פאני אדרי: אנחנו אזרחי המדינה, מגיע לנו כמו אלה שיושבים בתל-אביב.

<פאני אדרי: ולנו יותר, כי אנחנו מיישבים את המקום הזה.

<פאני אדרי: בואו תראו את הפנינה הזו שנקראת ערד, בואו תראו מה התוצרת שמוציאה ערד.

<פאני אדרי: אתם רק יושבים פה ומקיימים ועדות.

<פאני אדרי: אז בבקשה תנו לנו תשובות כי אנחנו רוצים לדעת מה הולך להיות אתנו מחר בבוקר.

<פאני אדרי: תודה.

<נעמי ביטון: אנחנו כבר עייפים.

<נעמי ביטון: היה כנס מעסיקים שמשרד הכלכלה עשה וי גדול על הכנס הזה - דאגו לעובדי מגבות ערד.

<נעמי ביטון: אני רוצה להגיד לכם שנכון ש-14 עובדים כרגע.

<נעמי ביטון: חמישה מהם אורגים מקצועניים שעובדים מעל עשרים שנה, והם עובדים בתחנת כוח שמקימים.

<נעמי ביטון: בשבוע שעבר היה גשם והם באו אליי למשרד.

<נעמי ביטון: אני עדיין עובדת ואני שומעת ורואה אותם.

<נעמי ביטון: הם הגיעו אליי למשרד וסיפרו שהקבלן אמר להם לא לבוא כי לא עובדים בגשם.

<נעמי ביטון: הם באים למפעל לספר את הצרות שלהם.

<נעמי ביטון: זה חמישה עובדים מתוך 14 שעובדים.

<נעמי ביטון: יש שני שוטפי כלים בים המלח, וסודה-סטרים, ההצעה הגדולה, זה עבודה משבע בבוקר עד שבע בערב.

<נעמי ביטון: 12 שעות כל יום, להוציא את שעות הנסיעה והחזרה שזה עוד שעתיים לאימהות חד הוריות שיש בערד.

<נעמי ביטון: זה מקומות העבודה שמצאו לנו במשרד הכלכלה, ותודה על כך.

סתיו שפיר: פאני, את שואלת מה חסר לכם.

סתיו שפיר: חסר לכם חבורה של עשרה לוביסטים ועוד עשר חברות תקשורת וייעוץ אסטרטגי כמו שיש לכי"ל ולאינטל ולכל החברות.

<טלי פולסקוב: הלוואי והיה לי כסף.

<טלי פולסקוב: אין לנו כסף, מה לעשות?

סתיו שפיר: נכון, הבעיה שהמערכת פה מתנהלת לפי למי יש יותר לוביסטים ולא לפי מי באמת יותר זקוק לעזרה - זאת הבעיה.

סתיו שפיר: זה בדיוק מה שמרגיז.

סתיו שפיר: הכול קורה כי אין לכם לוביסטים שיש לאחרים.

סתיו שפיר: צריך לעזור לכם ראשונים.

<קריאה: לפיד כתב סטטוס בפייסבוק - - -

אלכס מילר: שר האוצר תפקידו - - - כשהוא היה כותב טור הוא היה מציע.

אלכס מילר: הוא עכשיו - - -

שמעון סולומון: לא ראינו שהבאתם ישועה.

שמעון סולומון: זה שעשיתם שם ישיבה זה לא פתר להם את הבעיה.

שמעון סולומון: על גבם כולם עושים - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, בשעה שתיים אנחנו חייבים לסיים.

ניסן סלומינסקי: יש לנו ישיבות סיעה, אז בבקשה.

ניסן סלומינסקי: גילי סופר, חבר ועדת מנהל עמותת תיירות, בבקשה.

<גילעד סופר: שלום, שמי גילי.

<גילעד סופר: אני דווקא לא מ-48' בערד, אני מערד רק מ-2011.

<גילעד סופר: עזבנו את מרכז הארץ.

<גילעד סופר: לא מטעמי ציונות ולא מטעמי מילקי הלכנו לעשות לעצמנו, והקמנו אשתי ואני מתחם אירוח בערד.

<גילעד סופר: הייתי מאוד שמח להגיד שאנחנו רואים ברכה בעמלנו, אבל זה לא יהיה מדויק.

<גילעד סופר: אנחנו רואים ברכה רבה מאוד בעמלנו.

<גילעד סופר: אני רוצה להגיד דבר אחד מאוד מרכזי.

<גילעד סופר: מדינת ישראל, כנסת ישראל, ממשלת ישראל, צריכה להחליט אם היא רוצה להמשיך לאחוז בנגב המזרחי – זה מה שזה.

<גילעד סופר: אתמול ירדתי לעשות קניות.

<גילעד סופר: לא היו מלפפונים טובים בסופר והלכתי למרכז.

<גילעד סופר: בדרך פגשתי את מי שהיה את איש המחשבים שלי.

<גילעד סופר: שאלתי אותו: מה העניינים, יניב?

<גילעד סופר: בסדר, אנחנו עוזבים.

<גילעד סופר: מגיע לירקן: מה נשמע?

<גילעד סופר: ענתה לי הבחורה בירקניה: על הפנים.

<גילעד סופר: כולם עם הפרצוף ברצפה, כולם מדברים על עזיבה.

<גילעד סופר: לא באתי לדבר פה על נושא מחיר הפוספטים ולא ארחיב עליו את הדיבור.

<גילעד סופר: אבל יש פה עניין שכאילו מדינת ישראל החליטה שלא צריך לדאוג לערד.

<גילעד סופר: הזכירה ראש העיר את הנתונים על המטראז' של תעשיות בירוחם.

<גילעד סופר: לא תגידו קריית גת - קרוב, ירוחם , פי כמה - כאילו מישהו שכח לדאוג לערד כי יש את כי"ל שתדאג לערד.

<גילעד סופר: חבר'ה, העסק הזה הוא בלוף.

<גילעד סופר: אדוני היושב-ראש, זה לא יעזור.

<גילעד סופר: המכרה הזה לא אמור לספק משרה אחת לערד, זה לא יציל את ערד.

<גילעד סופר: היום עם הקריסה של העיר צריך להחליט אם מדינת ישראל לוקחת בידיים את ערד.

דב חנין: לא רק שלא יציל את ערד, זה ארון המתים לערד.

<גילעד סופר: ברור, אבל נעזוב את זה.

<גילעד סופר: צריך עכשיו להחליט אם מדינת ישראל לוקחת את ערד בידיים.

<גילעד סופר: יש גם אופק אחר.

<גילעד סופר: אני אומר לכם מתוך מי שעושה בעשייה יום יום, הפוטנציאל התיירותי של ערד הוא אדיר.

<גילעד סופר: אם מדובר פה על ועדת הכספים, דובר על סכום של 48 מיליון שקל להביא 250 מובטלים מערד לקריית מלאכי – בסדר גמור.

<גילעד סופר: אני כתושב ערד האחרון שיגיד לכם לא לעשות את זה.

<גילעד סופר: אבל באותם 48 מיליון שקלים אפשר לייצר לא 200 מקומות עבודה, אלא 400 מקומות עבודה.

<גילעד סופר: יש לי פירוט ואם מישהו ירצה אשמח להעביר איך זה.

<גילעד סופר: עשינו זאת יחד עם משרד התיירות.

<גילעד סופר: זה 400 מקומות עבודה שלא יכניסו 6,000 שקל משכורת לעיר.

ניסן סלומינסקי: תעשה את זה אחר כך.

ניסן סלומינסקי: גם את שלך וגם את שלך.

<גילעד סופר: בשמחה רבה.

<גילעד סופר: הם לא יכניסו 6,000 שקל של משכורת לעיר, אולי 5, אולי 6.5, אולי משכורת מינימום, אולי היא תעלה, אולי לא.

<גילעד סופר: כל אחת תכניס הרבה יותר לכלכלה המקומית כי מדובר בתיירות שתבוא.

<גילעד סופר: אם נעמי ביטון כאן תעשה צימרים ולא תקבל עבודה בתור שוטפת כלים במלונות ים המלח אז האנשים שיגיעו אליה ישאירו אצלה כסף וישאירו אצל משכירי האופניים כסף ובסופר ובתחנת הדלק כסף, ואולי ישאירו גם כסף על שופינג, על סגווי, שלא לדבר על מה שזה יעשה לתנופת הבנייה כבר ממחר בבוקר.

<גילעד סופר: זה משהו שייתן מהר מאוד הרבה יותר הכנסה לכלכלה המקומית.

<גילעד סופר: יש לנו תוכניות.

<גילעד סופר: גם אחר כך מדובר על להרחיב את מצדה מערב.

<גילעד סופר: נכון להיום יש שם בעיה נקודתית שמספר המושבים באמפי הוא לא כלכלי למפיקים של הופעות מוזיקה להיות רווחיים.

<גילעד סופר: כבר בעבודה הגדלה של הדבר הזה, מה שיאפשר לעשות הופעות רוק ולהביא המון אנשים לחבילה נהדרת.

<גילעד סופר: הזכיר פה חבר הכנסת סולומון את פסטיבל ערד.

<גילעד סופר: אנחנו יכולים להיות עיר של פסטיבל כל השנה.

<גילעד סופר: המיתוג של ערד הוא נהדר.

<גילעד סופר: ברמה האישית, מעבר לזה שמצאנו פרנסה טובה, אני ומשפחתי מצאנו מקום נפלא לגור בו.

<גילעד סופר: אפרופו מילקי, אמרה חברת הכנסת זנדברג, יש גם יתרון בריחוק.

<גילעד סופר: נכון, אנחנו אי, אנחנו עשרות קילומטרים מכל מקום יישוב יהודי אחר לפחות.

<גילעד סופר: בודדים מאתנו נכנסים לכסייפה.

<גילעד סופר: יש יתרון בריחוק.

<גילעד סופר: החיים שאנחנו מצאנו, הקהילה שמצאנו, הקרבה למדבר יהודה על כל מה שיש לו להציע גם מבחינת המורשת, גם מבחינת הטבע, האוויר הנהדר, אבל בעיקר הקהילה, הקהילה, הקהילה, דבר כזה שייתן תמיכה בפרוטות במונחים שלכם, מונחים של טונה כסף, אבל במונחים שלכם בפרוטות, יכול למשוך אנשים כמוני שיימכרו את הארבעה חדרים שלהם על העמודים בבת ים ובכסף הזה יקנו וילה בערד עם פרנסה של 30,000 שקל בחודש תמורת הדירה של שלושה או ארבעה חדרים בלי מרפסת בבת ים.

<גילעד סופר: זה יכול לשנות.

<גילעד סופר: רבי נחמן אומר: יש איזה עניין שהכול מתהפך לטובה.

<גילעד סופר: זה יכול להפוך את הכיוון של איך שערד יורדת למטה, למטה, למטה, למטה, וכך לנסוק, ושיתחילו להגיע אוכלוסיות חזקות לעיר ולא מוחלשות ואז ערד יכולה להיות באמת הפנינה שהיא יועדה להיות ושמישהו בדרך מנע ממנה להיות.

<גילעד סופר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ארצה את צביקה מטעם התאחדות התעשיינים.

שמעון אוחיון: סליחה, אדוני היושב-ראש, אתה מוביל את זה שנשמע.

שמעון אוחיון: אבל הדברים הם ברורים.

שמעון אוחיון: השאלה היא האם ועדת הכספים יכולה לקבל איזושהי הצעת החלטה שיכולה להיות מעשית?

אילן גילאון: תן למשרד הכלכלה.

ניסן סלומינסקי: זו הצעה לסדר, אתן להם עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: שמעון, אני לא רוצה שייגמר הזמן.

ניסן סלומינסקי: צביקה, בבקשה.

<צביקה ליברמן: שמי צביקה ליברמן ואני מנהל את איגוד הטקסטיל בהתאחדות התעשיינים.

<צביקה ליברמן: אני לא מכיר כל כך את ערד כמו שאני מכיר את מגבות ערד.

<צביקה ליברמן: בחצי שנייה אספר לכם קודם כל מי זה בעל הבית של מגבות ערד, אנחנו מדברים על דברים לא ברורים.

<צביקה ליברמן: גרי היימן בעל הבית של מגבות ערד הוא אחד הציונים הכי גדולים שיושבים פה בחדר - הכי גדולים, יותר ממני ויותר מהרבה חברי כנסת, ציוני אמיתי.

<צביקה ליברמן: אני מכיר את המפעל הזה ומלווה אותו 40 שנה.

<צביקה ליברמן: אני בענף הטקסטיל 45 שנה.

<צביקה ליברמן: גרי היימן הוא צדיק, מלאך.

<צביקה ליברמן: 30 או 35 שנה הוא החזיק את המפעל הזה.

<צביקה ליברמן: רק בחמש השנים האחרונות התחיל הבלגן.

<צביקה ליברמן: עד לפני 35 שנה אני כמנהל איגוד הטקסטיל בהתאחדות התעשיינים התגאיתי במפעל העוגן הזה.

<צביקה ליברמן: אמרתי לכל העולם: תסתכלו איזה מפעל הכי פשוט, הכי טיפש.

<צביקה ליברמן: כולו, סליחה על הביטוי, עושה אפקקטע מגבת.

<צביקה ליברמן: כלום, סמרטוט לבן.

<צביקה ליברמן: הכי מוצלח בעולם, לא היה מפעל כזה בעולם.

<צביקה ליברמן: איך היא אמרה?

<צביקה ליברמן: תסתכלו בלאס וגאס, בכל המקומות הכי טובים.

<צביקה ליברמן: היה להם פטנטים מיוחדים.

<צביקה ליברמן: שאלתי אותם איך הם מצליחים להתמודד מול הודו וסין במחירים והם אמרו לי שיש להם פטנטים מיוחדים.

<צביקה ליברמן: אמרו פה מילה מאוד מקוממת, מאוד מקוממת.

<צביקה ליברמן: מישהו אמר ששר הכלכלה נדמה לי אמר: מפעל כושל?

<צביקה ליברמן: מפל כושל?

<צביקה ליברמן: מדינה כושלת, מדינה מטומטמת.

<צביקה ליברמן: חבר'ה, מה ביקש המפעל הזה?

<צביקה ליברמן: אתם יודעים למה הוא סגר?

<צביקה ליברמן: כי לא קיבל גז.

<צביקה ליברמן: יש לנו גז במדינה בלי סוף וכולו להעביר צינור.

<צביקה ליברמן: אמרו לבעל המפעל: תשקיע 5 - 6 מיליון שקל היום אז אולי בעוד שנתיים יהיה לך גז.

<צביקה ליברמן: בוא מדינת ישראל, שים 5 - 7 מיליון ועוד שנתיים יהיה לו גז והוא היה נשאר.

<צביקה ליברמן: גרי היימן לא צריך את הכסף, הוא רצה את המפעל הזה.

<צביקה ליברמן: תאמינו לי, אני מכיר אותו אישית.

<צביקה ליברמן: זה נשמה, זה בחור שאם אני לא טועה שירת בצבא ב-669.

<קריאה: כן, כן.

<קריאה: הוא לא רצה להרוויח.

<צביקה ליברמן: ועדת הכספים, ברגע זה תחליטו: אנחנו קוראים לאדון גרי היימן.

<צביקה ליברמן: קח 10 מיליון שקל עד שיגיע הגז, תפעיל את המפעל.

<צביקה ליברמן: אגב, אפשר להפעיל את המפעל מחר בבוקר.

<צביקה ליברמן: העובדים נמצאים, המכונות נמצאות.

<צביקה ליברמן: יספרו לכם שהעבירו לירדן – בושה וחרפה.

<צביקה ליברמן: מי מתנגב במגבות האלה?

<צביקה ליברמן: איפה צה"ל יקנה עכשיו מגבות?

<צביקה ליברמן: בסין?

<צביקה ליברמן: השוטרים שלנו ילכו עם מגבות שהם קונים בסין?

<צביקה ליברמן: החיילים יתנגבו במגבות מסין?

<צביקה ליברמן: בושה וחרפה.

<צביקה ליברמן: תאמינו לי, לא יותר מ-10 מיליון שקל.

<צביקה ליברמן: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ינון, משנה ומ"מ המנכ"ל, בבקשה.

אילן גילאון: אולי כדאי להתייחס לסיפא של האדון כאן, זה הדבר המרכזי.

אילן גילאון: כל הישיבה היתה צריכה להיות על זה.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: זה שני דברים.

ניסן סלומינסקי: אני מרגיש שיש כאן שני מהלכים: יש מהלך אחד שזה מגבות ערד, אבל זה המהלך הקטן.

ניסן סלומינסקי: יש את המהלך הגדול שזה ערד.

אילן גילאון: החבר'ה מבקשים מהלך קטן.

ניסן סלומינסקי: אילן, אולי אתה.

ניסן סלומינסקי: אבל יש כאן כאלה שאם לא תסתכל על ערד כערד אז גם מגבות ערד - - -

אילן גילאון: הדיון נקבע על מגבות ערד, ולא הציונות.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל הדיון נפתח גם על ערד כערד כי הרי אם לא תפתור את בעיית ערד אני חושב שגם זה לא ייפתר כנראה.

ניסן סלומינסקי: אבל אולי בואו נשמע.

אילן גילאון: זה גם דרך למרוח את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני לא מורח שום דבר, בינתיים אני רק שומע.

אילן גילאון: במקום ששר הכלכלה ישב כאן ויענה על מה שמדובר פה, היתה הצעה - - -

ניסן סלומינסקי: ינון, בבקשה.

<ינון אלרועי: שלום לכולם.

<ינון אלרועי: כבוד חבר הכנסת המכובד, אענה לך עכשיו.

<ינון אלרועי: לא רציתי להתפרץ בדבריהם של אחרים, אבל שר הכלכלה, אני מתנצל בשמו שהוא לא יושב פה.

<ינון אלרועי: אפרופו מילקי, זה בגלל שהוא מנהל כרגע את קבינט יוקר המחיה.

<ינון אלרועי: חברי הכנסת חושבים שהוא מזלזל.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא אמר.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר את זה.

<ינון אלרועי: אבל אילן לא היה קודם.

<ינון אלרועי: הוא מנהל את הדיון כרגע את הנושא של הרפורמה על הייבוא.

אילן גילאון: לא קובעים דיון בלי השר - - -

<ינון אלרועי: אני חושב שהדברים הכואבים גם של ראשת העיר וגם של פאני והחברים האחרים הם נכונים ומטרידים ואנחנו בהחלט שותפים לתחושה הקשה הזו.

<ינון אלרועי: נאמרו פה כל מיני דברים שהיה דיון והיו הרבה יותר אנשים.

<ינון אלרועי: חברים, אנחנו לא ישנים.

<ינון אלרועי: אנחנו לא נרדמנו ולא שום דבר לא קרה.

<ינון אלרועי: אנחנו נמצאים בקשר שוטף והדוק גם עם טלי וגם עם היחידה הכלכלית שלה ועם משרדי הממשלה האחרים בכל הנוגע לעניין הזה.

<ינון אלרועי: חשוב להבין.

<ינון אלרועי: טלי דיברה על זה שגם לתושבי ערד מגיע להיות כמו תושבי כפר סבא.

<ינון אלרועי: זה עובד לשני הכיוונים.

<ינון אלרועי: צביקה סיפר באמת על גרי ועל הקבוצה ושגרי באמת ציוני דגול והוא החזיק גם את המתפרה במצפה רמון שלוש שנים לבקשת הנשיא הקודם למרות שהוא דימם שם והפסיד בגדול.

<ינון אלרועי: חבר הכנסת גפני יצא, אבל מתפרת מצפה רמון היום עובדת בזכות זה שהגיע לשם פילנתרופ.

<ינון אלרועי: לא בא לשם עכשיו עסק.

<ינון אלרועי: באה איזושהי עמותה והיא מפעילה עכשיו את המתפרה במצפה רמון, חשוב מאוד להבין את זה.

<צביקה ליברמן: נצח ישי.

<ינון אלרועי: נכון.

<ינון אלרועי: חשוב להבין את הקונטקסט של הדברים.

שמעון סולומון: זה לא דוגמה טובה - - -, שהמדינה תיקח את זה.

<ינון אלרועי: נאמרו פה הרבה מאוד דברים וחשוב מאוד להבין שבניגוד לירדן פה יש הגנת סביבה, גם בערד וגם בכפר סבא, ואי אפשר מצד אחד לבוא ולהגיד: אל תאשרו כריה בזה, אבל מצד שני לבוא ולהגיד: רגע, אבל עולה פה יותר יקר בגלל איכות הסביבה אז המדינה צריכה לשלם.

<קריאה: זה לא יכניס לנו משרה אחת, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גילי, גילי.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אנחנו רוצים לשמוע את העמדה של המשרד.

ניסן סלומינסקי: בואו נשמע אותה.

ניסן סלומינסקי: אחרת מה אנחנו עושים?

ניסן סלומינסקי: נדבר עם עצמנו?

<ינון אלרועי: צריך לזכור, יש פה הגנת סביבה ויש פה מחיר של חשמל ומחיר של מים וארונה כי טלי צריכה לתת שירותים לאזרחים שלה, והכול נמצא וכמו שצביקה אמר.

<ינון אלרועי: חבר הכנסת שמעון דיבר על המפעל בצפון קרוליינה.

<ינון אלרועי: אתה יודע שמחיר הגז בארצות הברית כנראה הולך להיות לפחות חצי ממחיר הגז שהולך להיות בישראל?

שמעון אוחיון: היא הנותנת.

<ינון אלרועי: מה היא נותנת?

<ינון אלרועי: מה?

<ינון אלרועי: היא לא אומרת כלום.

שמעון אוחיון: שבסוף עלויות אתה גם כן צריך להתאים למה שנקרא ערד.

שמעון אוחיון: השר שלך לא יכול להגיד מפעל כושל מפעל כושל ולא מביאים משהו אחר.

אילן גילאון: פתרון יש לכם?

אילן גילאון: השר שלך אמר - - -

<ינון אלרועי: יש לנו פתרון.

<ינון אלרועי: אתה לא רוצה לשמוע מה שאני מדבר תגיד לך יש פתרון, תודה.

<ינון אלרועי: כל פעם שאני מגיע הנה מישהו אחר תוקף.

<ינון אלרועי: תן לסיים.

ניסן סלומינסקי: ינון, אתה שומע מה שאני אומר, לא מה שאחרים.

ניסן סלומינסקי: תסיים את דבריך.

ניסן סלומינסקי: את זה אנחנו רוצים לשמוע, הפוך.

<ינון אלרועי: אנחנו בוחנים את כל האפשרויות.

<ינון אלרועי: כמו שאמרתי, אנחנו נמצאים עם ראשת העיר ועם גופים נוספים בקשר.

<ינון אלרועי: השר לא פסל שום דבר.

<ינון אלרועי: החלופה שאנחנו הצגנו במסגרת סל החלופות שהוצגו להנהלה.

<ינון אלרועי: הוצג להנהלה איזשהו סל של תמריצים שאם יידרש להפעיל אותם אנחנו יודעים להפעיל אותם.

<ינון אלרועי: יצטרכו למצוא להם את הצידוקים ואת התקציבים הנוספים.

<ינון אלרועי: נכון לכרגע, אנחנו נמצאים בסל עם מספר דו-ספרתי של יזמים מתחומים שונים: ממזון, אריזה, טקסטיל, חקלאות, תעופה, תוכנה, אלקטרוניקה, וכמובן שיש את האלמנטים בנושא התיירות.

<ינון אלרועי: ידידינו, אנחנו לא עוסקים בתיירות, אבל רק זה.

<ינון אלרועי: ככל שיש דברים בתיירות – בסדר.

<ינון אלרועי: חשוב להבין שחלק מהיזמים האלה וחלק מהיוזמות האלה הם כאלה ששוקלים את ערד במסגרת האפשרויות שלהם, ויכול להיות שבחיבור עם צרכים אחרים שיש להם, ואנחנו בצורה יצירתית כן יכולים לעזור להם, ואנחנו אני מדבר מדינת ישראל כרגע, לא רק משרד הכלכלה, ואנחנו מדברים עם אגף תקציבים ועם משרד ראש הממשלה לנסות לראות אם מישהו שצריך עזרה ברישוי כזה או אחר, זה לא כסף, יכול להיות שאפשר מחר בבוקר, או לא מחר אלא בטווח נראה לעין, כן לגרום לו להגיע.

<ינון אלרועי: המסר העיקרי שלי כרגע זה שאנחנו עובדים כל הזמן.

<ינון אלרועי: השר עוסק בזה, המנכ"ל נפגש פעמיים בשבוע עם יזמים.

<ינון אלרועי: אני עוסק בזה כל הזמן ונמצא פעם בשבוע לפחות בערד, וכל החברים.

<ינון אלרועי: כולם עמלים על העניין הזה.

<טלי פולסקוב: אבל זה בדיוק מה שאמרתי, שעוברים פה עשרות אנשים דרכי, דרככם, וכולם עוברים וזו הבעיה.

<טלי פולסקוב: אתה אומר אולי, אתה אומר יכול להיות.

<ינון אלרועי: אני לא מסכים איתך.

<ינון אלרועי: גם כאלה שאומרים לך כרגע שאם היו נותנים להם שקל הם היו באים, זה לא דבר שקורה ביום.

<ינון אלרועי: לך יש, בניגוד להרבה מקומות אחרים.

<ינון אלרועי: לפני שנסגר המפעל, הרי את ואני יודעים שיש שם 20,000 מטר בנוי שאפשר ברמה כזו או אחרת, עם חשמל, בלי חשמל, לא חשוב יש כל מיני כאלה.

<ינון אלרועי: ברמה העקרונית, ככל שיהיה מפעל מעניין אפשר כנראה בצורה - - - לעשות את זה.

<ינון אלרועי: מבחינת השר והמשרד הדלת לא סגורה לשום אופציה, ואנחנו מנסים למצות את התהליך הזה.

<ינון אלרועי: לגבי המפעל עצמו - דיבר חבר הכנסת גפני על דוגמאות קודמות ואחרות.

<ינון אלרועי: כל הדוגמאות שאנחנו מכירים הן דוגמאות שניתנו מענקים או תמיכה חד-פעמית, ובזה זה הסתיים.

<ינון אלרועי: אנחנו קיימנו כמה סיבובים עם אנשיו של גרי.

<ינון אלרועי: דיברנו איתו כמה פעמים.

<ינון אלרועי: קודם כל, הוא קיבל ממרכז השקעות בעבר.

<ינון אלרועי: אבל בסדר.

<ינון אלרועי: הוא קיבל בדין, הכול בסדר.

<ינון אלרועי: קיימנו סבבי שיחה.

<ינון אלרועי: לפי מה שהסבירו לנו, המפעל לא רווחי במדינת ישראל.

<ינון אלרועי: הוא לא יהיה רווחי מחר.

דב חנין: בינתיים אנשים יוכלו לעבוד.

<ינון אלרועי: ככל שיהיה גז לפי מה שאנחנו מבינים, יכול להיות שאנחנו טועים, אבל לפי מה שאנחנו מבינים מאינפורמציה שהועברה לנו, בדלתא אמורה לרדת 30% מהדלתא.

<ינון אלרועי: עדיין 70% המפעל לא רווחי.

<ינון אלרועי: לכן, הוא ידרוש סיוע שנתי קבוע, אדוני, ואני לא בטוח שזה מה שאתה רוצה לעשות.

<ינון אלרועי: אנחנו ממשיכים ולא חוסכים בשום מאמץ בשביל לנסות למצוא פתרון.

ניסן סלומינסקי: נמצא אתנו קונסטנטין שמטפל בגז.

ניסן סלומינסקי: קונסטנטין הוא מנהל תחום כלכלה ותעריפים בנושא של גז.

<קונסטנטין בלוז: אני סגן מנהל רשות הגז הטבעי.

<קונסטנטין בלוז: קודם כל, יש החלטת ממשלה מלפני חודשיים בערך שאנחנו יחד עם משרד הכלכלה אמורים להביא תוכנית של כניסת גז לערד במימון די משמעותי.

<קונסטנטין בלוז: זה יוצא ביחד כ-17 מיליון שקלים.

<קונסטנטין בלוז: התוכנית הזאת צריכה להגיע לממשלה עד סוף השנה, והיא אכן תגיע לממשלה.

ניסן סלומינסקי: ואם כן, כמה זמן לוקח עד שזה יגיע לערד?

<קונסטנטין בלוז: יש לנו שיטות מימון.

<קונסטנטין בלוז: הקו כרגע נמצא באזור מפעל נגב מינרלים שהוא כ-12.5 ק"מ קו אווירי מערד.

<קונסטנטין בלוז: יש שם קרקע מאוד בעייתית לחציבה בדרך.

<קונסטנטין בלוז: אנחנו מעריכים שסדר גודל של שנה וחצי, שנה ותשעה חודשים זה הפרויקט, כולל התכנון שלו.

<קונסטנטין בלוז: זה פרויקט לא קל.

<קונסטנטין בלוז: שוב, אף אחד לא מבטל שום מהלך סטטוטורי.

<קונסטנטין בלוז: כמה שגז חשוב, בסופו של דבר בדרך אנחנו פוגשים את כל האיומים ואת כל הבעיות האפשריות בתחום הסטטוטורי.

<קונסטנטין בלוז: אני מעריך שאם הדבר הזה יתקבל, וזה גם לא כזה פשוט משפטית כי אנחנו ננסה לתת מענק שהוא לפנים משורת הדין.

<קונסטנטין בלוז: משפטית זה מאוד לא סגור, אבל אני מקווה שנמצא פתרון משפטי גם לזה.

<קונסטנטין בלוז: עד שנתיים אנחנו אמורים לחבר את ערד לגז הטבעי.

<קונסטנטין בלוז: כמו שאמר ינון, אני מתחבר לחלק מהדברים שהוא אמר, מפעל כמו מגבות ערד הוא לא מפעל עתיר אנרגיה.

<קונסטנטין בלוז: זה לא פניציה, זה לא מכתשים וזה לא בית זיקוק.

<קונסטנטין בלוז: זה לא מפעל עתיר אנרגיה, ובסופו של דבר ההפרש בין המחיר שהוא היה משלם היום במזוט לבין הגז הטבעי הוא לא הפרש שיציל את המפעל.

<קונסטנטין בלוז: לא שראיתי את הדוח הכספי שלו, אבל דיברתי עם סגן יושב ראש הקבוצה לפני בערך שנה וניסינו לתאם אתו את המהלך שבסוף הפך להחלטת ממשלה.

חמד עמאר: כמה ההפרש?

<קריאה: בכמה אתה מעריך את ההפרש?

<קונסטנטין בלוז: לדעתי, ההפרש השנתי במחירי הנפט כמו שאנחנו רואים אותם במחירי מזוט, לא צפוי לעבור 2 - 2,5 מיליון שקלים.

<רונן יחזקאל: 3 מיליון שקלים.

<רונן יחזקאל: חשוב שלא נזלזל בכאלה מספרים.

<קונסטנטין בלוז: 3 מיליון שקלים, תלוי באיזה מחיר נפט.

<קונסטנטין בלוז: אני לא מזלזל.

<קונסטנטין בלוז: שוב, אני אומר שזה אחרי שהמדינה תשקיע סכומים מאוד מאוד גבוהים בשביל שהגז יגיע לשם.

אלכס מילר: ב-17 מיליון כמה אתה משקיע?

אלכס מילר: תכפיל כמה שנים.

אלכס מילר: בסופו של דבר, זה חוזר אליך.

אלכס מילר: זה הרי לא רק מפעל אחד.

<קונסטנטין בלוז: זה לא חוזר.

<קונסטנטין בלוז: רק שתי הערות קטנות כי פשוט נאמרים דברים שהם לא בדיוק נכונים.

<קונסטנטין בלוז: מחיר הגז לתעשייה בצפון קרוליינה זה לא מחיר הגז שמצטטים בעיתונים.

<קונסטנטין בלוז: מחיר הגז לתעשייה - אני לא יודע בדיוק בצפון קרוליינה, אם מישהו יכול לבדוק – הוא לא יורד מ-7.5 דולר למיליון BTU שזה פחות או יותר המחיר שמקבלת התעשייה בישראל.

<קונסטנטין בלוז: כשאנחנו מסתכלים על הנרי האב שזה מחיר הבורסה במקום מסוים בלואיזיאנה' זה לא המחיר שמקבלת התעשייה במקום.

<קונסטנטין בלוז: זה פשוט איזושהי טעות נפוצה ומשום מה כולם חוזרים עליה.

<קונסטנטין בלוז: זה פשוט לא נכון.

<קונסטנטין בלוז: מי שרוצה לבדוק באתר משרד האנרגיה האמריקאי, אני לא מאמין שזה פחות מ-7.5.

<קונסטנטין בלוז: אם אתם רוצים, תבדקו.

<קונסטנטין בלוז: שוב, אנחנו חושבים שאם מישהו יכול לסכם עם בעל המפעל באותו רגע שההחלטה עוברת שבדרך זו או אחרת הוא מתחזק את המפעל ומחכה רק לגז הטבעי, אפשר תוך שנתיים אני חושב.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני עושה חישוב מהיר של דמי האבטלה שהעובדים יצטרכו לקבל.

דב חנין: הסכום שנדרש מאתנו לשלם כדי לגשר על התקופה, בתקווה שבאמת הבעיות ייפתרו ויהיו מקומות אחרות, יותר נמוך.

דב חנין: מדינת ישראל תחסוך כסף.

דב חנין: אם אנחנו עכשיו נותנים את הכסף למפעל כדי שימשיך לעבוד לשנתיים עולה לנו פחות מאשר לשלם להם דמי אבטלה לשנתיים.

דב חנין: המספרים פה לפניי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו עברנו את הזמן ומזה חששתי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, בהיכרותי את המהלכים שמענו פה את הדברים ועכשיו יש הרבה עבודה לעשות בפגישות עם משרד הכלכלה, עם ראש העיר, עם המפעל עצמו, כמו שעשינו בתע"ש ובמפעלים אחרים.

ניסן סלומינסקי: עשינו עבודה ואחר כך חזרנו לוועדת הכספים עם סיכומים שחלקם היו טובים ומוצלחים.

ניסן סלומינסקי: מעבר לזה, אין לי יכולת כרגע להגיע לשום דבר, חוץ מתמיכה בכל מה ששמענו.

ניסן סלומינסקי: אבל סימפטיה אתם לא צריכים לקבל ממני.

ניסן סלומינסקי: מה שצריך לקבל עכשיו זה עבודה אמיתית כדי לנסות לראות, ויש כאן שני נושאים שקשורים האחד בשני, אבל הם נפרדים: ראשית, איך מרימים את ערד ואני חושב שזה הנושא המרכזי.

ניסן סלומינסקי: שנית, בנושא הזה של מגבות ערד אם יש איזשהו חזון שזה יכול ובינתיים צריך רק משהו ביניים, אני חושב שיהיה בכוחנו כן ללחוץ לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אם בסוף יתברר שאין חזון פה וכל שנה תצטרך אז זה סיפור אחר לגמרי.

ניסן סלומינסקי: אין בכוחי כרגע לקבל - - -

אילן גילאון: אתה לא יכול להתעלם מיש חשוב ויש דחוף.

אילן גילאון: אתה זוכר שאני ביקשתי את הדיון הזה ממך מיד אחרי זה והנושא הוא מגבות ערד, קודם כל.

אילן גילאון: לכן, זה הדבר שצריך לתת לו קדימות.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי שלא.

אילן גילאון: אני מזדהה עם כל מה שנאמר לגבי עתיד ערד, ועוד יותר מזה.

אילן גילאון: עכשיו השאלה הקונקרטית שהיה צריך לתת לה תשובה בסוף הישיבה הזו זה מה קורה עם 180 אנשים, קודם כל.

ניסן סלומינסקי: זה לא בדיוק.

אילן גילאון: אולי אפשר להמשיך את הזמן.

אילן גילאון: שם המשחק הוא 12 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: זה הצעה לסדר, זה לא דיון שאנחנו באים ואנחנו ישבנו והכנו הצעה וכו'.

דב חנין: אדוני, יש לי הצעה מעשית בהמשך להצעתך.

דב חנין: אני מציע לך, אדוני, למנות צוות מתוך חברי הוועדה.

דב חנין: חבר הכנסת מילר שנמצא פה אולי יכול לרכז את זה אם אדוני עמוס בדברים.

דב חנין: תוך שבוע הצוות יעשה את הדברים שאדוני אומר ויביא לוועדה מסקנות מעשיות כי חבל על הכסף שמדינת ישראל תשלם.

דב חנין: בואו נשלם פחות ונציל את המפעל במקום לשלם יותר ולדאוג למובטלים.

דב חנין: בואו נעשה את זה.

דב חנין: אם אדוני מקים צוות כזה – אלכס, אתה מוכן לקחת את זה.

אלכס מילר: אין לי בעיה, רק בתנאי שהמשרדים הרלוונטיים בסוגיה הזו ישתפו פעולה.

אלכס מילר: אצלי אם לא משתפים איתי פעולה יש בעיה.

דב חנין: הם מוכנים לשתף פעולה, מוכנים לדבר.

דב חנין: יש רוח חיובית.

<טלי פולסקוב: רבותיי, אני פונה פה לחברי ועדת הכספים בבקשה.

<טלי פולסקוב: אתם יכולים לעצור את המדינה וזה מה שאתם צריכים לעשות.

<טלי פולסקוב: אני יודעת שיש החלטות שתלויות בכם ואתם מקבלים החלטות מכם.

<טלי פולסקוב: אני מבקשת מכם לעצור את הכול, לא מעניין אותי שום דבר.

<טלי פולסקוב: יש עיר במדינה הזו ששכחו אותה, ולכן הגיע הזמן לעשות צעד.

<טלי פולסקוב: תעצרו את הכול עד שלא פותרים את הבעיה של ערד.

ניסן סלומינסקי: בסדר, יכול להיות שאני אקבל את ההצעה שלך ואקים צוות, אני רק צריך טיפה לחשוב, או שאני אעשה את זה גם איתם כדי שנוכל באמת להתקדם וללחוץ.

ניסן סלומינסקי: במהלך היום אקבל את ההחלטה.

שמעון אוחיון: אפשר להקים צוות בראשותך.

שמעון אוחיון: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: אמרתי, תנו לי.

ניסן סלומינסקי: רק עכשיו שמענו את זה.

ניסן סלומינסקי: נגמר לנו הזמן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כבר שבע דקות אחרי הזמן.

ניסן סלומינסקי: במהלך היום אני אנסה לחשוב אם זה צוות או לא.

<נעמי ביטון: גם לנו נגמר הזמן, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר את המציאות כרגע.

<נעמי ביטון: זו המציאות שלנו.

אלכס מילר: תפעל לשבוע הבא ישיבה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

אילן גילאון: למה לא תצא מפה שהוועדה קוראת לשר הכלכלה.

ניסן סלומינסקי: אין לי שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים, אין לי שום בעיה לנסח משהו בנוסח של הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני ניסיתי לדבר על הצד המעשי.

ניסן סלומינסקי: הוועדה קוראת למשרד הכלכלה ולכל המשרדים הרלוונטיים להפוך כל אבן כדי - - -

דב חנין: לשמור על המפעל.

אילן גילאון: למצוא את התקציב של 12 מיליון.

אילן גילאון: אני מכיר את זה אם יתחילו להפוך אבנים.

ניסן סלומינסקי: אתה פוחד שיתחילו שם.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, לקיים - - -

<טלי פולסקוב: אדוני היושב-ראש, אני אעזור לך.

<טלי פולסקוב: אני הבהרתי היום בבוקר למנכ"ל ראש הממשלה הצעת מחליטים כשבה

<טלי פולסקוב: צעת המחליטים אני רשמתי את הדברים שאני חושבת שיכולים לעזור לעיר, כולל תיירות, כולל כל המשרדים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, אני רציתי בזה והם רוצים דווקא שאני אתמקד בזהו.

דב חנין: גם וגם.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, קוראת למשרד הכלכלה ולכל המשרדים הרלוונטיים.

ניסן סלומינסקי: אם את אומרת שנתת את זה למשרד ראש הממשלה, אמרתי שאשמח לקבל גם את זה כדי לקדם במהירות האפשרית את כל נושא העיר ערד – דבר אחד.

<טלי פולסקוב: אני אעביר.

ניסן סלומינסקי: שנית, למצוא בינתיים פתרון זמני עד שיימצא פתרון קבע למפעלי ערד.

ניסן סלומינסקי: זה בהחלט כקריאה.

ניסן סלומינסקי: אני רק ניסיתי לומר מה אנחנו עושים בפועל כי אני יודע איך המערכת עובדת.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.