ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 268, 2014-12-01 10:00

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב, יום שני, ט' כסלו התשע"ה, 1 בדצמבר 2014.

שולי מועלם-רפאלי: אני פותחת את ישיבת הוועדה, שתהייה אחת מרצף ישיבות בנושא:

שולי מועלם-רפאלי: הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה.

שולי מועלם-רפאלי: יש גם הצעת החוק הממשלתית וגם הצעות החוק הפרטיות.

שולי מועלם-רפאלי: בדיון הקודם סיימנו – למרות שלא הייתי עד סופו - לקרוא את ההגדרות.

מרב מיכאלי: למרות שלא סיימנו להסכים עליהן.

שולי מועלם-רפאלי: כן, רגע.

שולי מועלם-רפאלי: בשלב הראשון בדיון הזה נצביע על המיזוג, ואז אנחנו נפנה לוועדת הכנסת, שתאשר את זה.

שולי מועלם-רפאלי: בשלב השני תגידי לנו מה ההגדרות שלא היו עליהן הסכמות והיו עליהן דיונים במשרד המשפטים, ולאילו הסכמות הגעתם בישיבה בין משרד המשפטים לבין חברת הכנסת מרב מיכאלי.

שולי מועלם-רפאלי: עד כאן בסדר, מרב?

מרב מיכאלי: מעולה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אנחנו מצביעות על המיזוג.

<נועה ברודסקי-לוי: כעת יצביעו על מיזוג, לפי סעיף 84 לתקנון, ואז יועבר לוועדת הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: מי בעד המיזוג?

מרב מיכאלי: גם חברת הכנסת עליזה לביא ביקשה למסור שהיא בעד המיזוג.

מרב מיכאלי: הצבעה בעד – פה אחד אושר.

שולי מועלם-רפאלי: ההחלטה תועבר לוועדת הכנסת לאישור של המיזוג של הצעות החוק הפרטיות עם הצעת החוק הממשלתית.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, נועה, תעדכני אותנו בעניין ההגדרות וההסכמות שהגעתם עם משרד המשפטים.

<נועה ברודסקי-לוי: נתחיל בסעיף 1, מטרת החוק.

<נועה ברודסקי-לוי: יש הסכמה שתוסף בסיפא, שם ייאמר שזה לרבות היבטים ארוכי טווח וליישב את ההסכם באופן המבטיח את טובתם של כל ילד וילד בהתאם לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, 1989.

קריאה: אנחנו במשולב?

<נועה ברודסקי-לוי: בדיון הקודם הקראנו גם את מטרת החוק וגם את ההגדרות.

<נועה ברודסקי-לוי: לא היו הסכמות.

<נועה ברודסקי-לוי: נאמר בדיון הקודם שנשב עם משרד המשפטים כדי להגיע להסכמות בעניין הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: חזרתי לסעיף 1, למטרת החוק.

<נועה ברודסקי-לוי: הרישא זה כמו בהצעת החוק הממשלתית, ובסוף יצוין בעצם שהמטרה תהיה להבטיח גם את טובתם של כל ילד וילדה בהתאם לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד.

<אמיר זימן: הנוסח המוסכם עלה לאתר?

<נועה ברודסקי-לוי: לא.

<נועה ברודסקי-לוי: הוא יעלה לקראת הדיון הבא.

<נועה ברודסקי-לוי: אקריא את כל הסעיף, כדי שזה יהיה ברור: מטרת החוק.

<נועה ברודסקי-לוי: 1.

<נועה ברודסקי-לוי: מטרתו של חוק זה לסייע להורים ולילדיהם ליישב סכסוך משפחתי ביניהם בהסכמה ובדרכי שלום, ולצמצם את הצורך בקיום הידיינות משפטית מתוך התחשבות במכלול ההיבטים הנוגעים לסכסוך, לרבות היבטים ארוכי טווח, וליישבו בהסכם המבטיח את טובתם של כל ילדה וילד בהתאם לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, 1989.

שולי מועלם-רפאלי: משרד המשפטים, אני מסתכלת עליכם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה תהייה?

שולי מועלם-רפאלי: מוסכם.

<פרץ סגל: מבחינתנו זה נוסח מוסכם.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר להתקדם.

<אדם אבזק: אדם, יועץ משפטי של בתי הדין השרעיים.

<אדם אבזק: אין בפנינו האמנה לזכויות הילד, כפי שמוגדרות שם, איך בתי הדין ובתי משפט פועלים.

<נועה ברודסקי-לוי: זו אמנה שמדינת ישראל אשררה.

<נועה ברודסקי-לוי: האמנה כמובן כוללת סעיפים רבים, אבל המרכזי שבהם הוא שטובת הילד תהווה תמיד שיקול ראשון במעלה בכל דבר הקשור לילדים.

<אדם אבזק: אין בעיה, אבל אם יש דברים אחרים, שמוסתרים מאחורי הקלעים- - -

<נועה ברודסקי-לוי: אין פה שום דבר מוסתר.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל חתמה ואשררה את האמנה הזאת, אז אין בה שום דבר מוסתר.

שולי מועלם-רפאלי: היא גלויה לכל עין.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל מתנהלת לפיה גם בחיי היום-יום.

שולי מועלם-רפאלי: משרד המשפטים, אני רוצה שתענו על האמירה של עו"ד אדם אבזק לשאלה שהוא מעלה.

<פרץ סגל: האמנה לזכויות הילד אושררה על-ידי מדינת ישראל.

<פרץ סגל: היום אחר הצהריים שרת המשפטים מביאה לקריאה ראשונה את הצעת החוק הממשלתית, חוק הורים וילדיהם, כלומר נושא עיגון זכויות הילד במשפחה, שהוא על דעת הממשלה, כולל בתי הדין הדתיים השונים, יובא היום לאישור הכנסת.

<פרץ סגל: לכן אני לא רואה מניעה לציין את זה בסעיף הזה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אני מבקשת הערה לפרוטוקול, בכללי.

מרב מיכאלי: אני חושבת שזה לא צריך להיות קביל על הוועדה, שמי שהגיע לדיון בשלב הזה יגיד: קראתי רק את ההצעות הממשלתיות.

מרב מיכאלי: ההצעות הפרטיות עברו קריאה טרומית.

מרב מיכאלי: הן נידונו פה כבר בדיון הקודם.

מרב מיכאלי: מן הראוי שמי שמגיע לדיון, ורוצה להשתתף בעיצוב החוק, יידע מה מונח לפניו, ויכיר את כל הגרסאות שנדונות כאן בוועדה, ולא יעכב את הוועדה כל פעם בלהתחיל מאפס.

<אדם אבזק: הייתי בישיבה הקודמת.

מרב מיכאלי: אז לא ברור לי איך פספסת ולמה לא לקחת לקרוא.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: נועה, נמשיך, בבקשה.

<נועה ברודסקי-לוי: אני עוברת לסעיף ההגדרות.

<נועה ברודסקי-לוי: אני חוזרת להגדרות שהיו בסימן שאלה בפעם הקודמת, גירושים בשיתוף פעולה.

מרב מיכאלי: זה לא נסגר.

מרב מיכאלי: אנחנו צריכים להמשיך לדון בנושא הזה.

מרב מיכאלי: אנחנו נחזור לזה בהמשך.

מרב מיכאלי: רק אחזור ואגיד למה: לא מדובר בהתעקשות גרידא.

מרב מיכאלי: אולי אפילו אם תסתכלי על ניירות העמדה החדשים, שהוגשו לוועדה לקראת הדיון הזה, תוכלי לראות שהם מעידים כאלף עדים ניירות העמדה האלה על הדבר שממנו אנחנו חוששות – פרץ ומוריה, אני אומרת לכם – כי יש בהם התייחסות אך ורק לגישור.

מרב מיכאלי: אני יודעת שגם אתם, חשוב לנו לא להישאר רק בגישור, ולכן כן להכניס בסעיף ההגדרות הגדרות לדרכים אחרות אלטרנטיביות, שבהן לפחות אנחנו רוצות לפתוח את האופציה להשתמש בהן.

<פרץ סגל: תודה לחברת הכנסת מיכאלי.

<פרץ סגל: גם אנחנו היינו מודעים בהצעת החוק הממשלתית למנגנונים הנוספים ביישוב סכסוכים בהסכמה.

<פרץ סגל: ההגדרה שהוצעה על-ידי חברת הכנסת הנכבדה תואמת את ההגדרה של הגישור, אבל המנגנונים הנוספים לאו דווקא מתאימים לכך.

<פרץ סגל: למשל, אני לא משוכנע שההגדרה הזאת, שחלה כשיש צד שלישי מעורב בעניין מגשר, נכונה כשמדובר במה שנקרא עריכת דין משתפת, ושני הצדדים מופיעים עם עורכי הדין שלהם.

<פרץ סגל: לכן הייתי נזהר מלקבוע מסמרות לעניין שעדיין הולך ומתפתח, ובמדינת ישראל עדיין לא הוגדר מבחינה חוקית.

<פרץ סגל: לכן חשבנו שההגדרה שלנו עוסקת בנושא של יישוב סכסוכים בהסכמה באופן כללי, כיוון שהאלמנט הוא, ההסכמה ביניהם יכול להיות מנגנון כמו עריכת דין משתפת, יכול להיות גם הארכה, למשל, ניטרלית של צד שלישי.

<פרץ סגל: כלומר יש עוד מנגנונים ליישוב סכסוכים בהסכמה.

<פרץ סגל: הסיבה שהסכמנו לגישור, משום שאם רק נזכיר את המונח מנגנוני יישוב סכסוכים בהסכמה, אנשים אינם מבינים במה מדובר.

<פרץ סגל: ייתכן גם שיבינו שבוררות, למשל, חלה בתוך העניין הזה, על אף שזה מנגנון של הכרעה שאינו מבוסס על הסכמה.

<פרץ סגל: לכן הבאנו את הגישור כדוגמה, כדי שאנשים יבינו במה מדובר פה.

<פרץ סגל: ההגדרה, אין לי התנגדות לה, משום שזו ההגדרה שנקוטה בחוק לגבי הגישור, אבל איני בטוח שאנו יכולים לומר שהיא נכונה לגבי מנגנונים נוספים.

<פרץ סגל: לכן נראה לי שהדרך שהצענו בהצעת החוק, להשאיר את זה פתוח להתפתחויות בעתיד, כמו שהגישור למעשה, אמנם הוא בא לידי ביטוי בחוק בתי המשפט, אבל עיקרו אחר כך בתקנות, גם לגבי המנגנונים הנוספים, אנחנו יכולים לעגן אותם בתקנות, ברגע שיש לנו המטרייה הכללית של סעיף התקנת התקנות, ששרת המשפטים מוסמכת להתקין אותם.

מרב מיכאלי: דווקא הדוגמה של מה שקרה עם הגישור בדיוק מאפשר את מה שאני מבקשת.

מרב מיכאלי: הגישור הוזכר בחוק, ואחר כך התקנתם אותו בתקנות.

מרב מיכאלי: אין סיבה לא לעשות את זה גם כאן.

מרב מיכאלי: בואו נזכיר את הגירושים בשיתוף פעולה, ומה שנרגיש שיש צורך להוסיף, נוסיף בתקנות.

<פרץ סגל: אני מסכים.

<פרץ סגל: הדבר הזה שכשחוקקנו בחוק בתי המשפט, הגדרנו את היסודות של הגישור - למשל, החיסכון, הייצוג של עורכי הדין, הזכות להיפגש בפגישות נפרדות עם הצדדים.

<פרץ סגל: איני יודע אם אנחנו בשלים לומר אותו דבר לגבי עריכת דין בשיתוף פעולה, אילו אלמנטים אני צריך להכניס לחוק בשלב זה, אם אני רוצה את זה, ואם אני זקוק לזה מעבר לסעיף ההסמכה.

<פרץ סגל: שוב, זה לא מתוך התנגדות לעצם הדבר הזה אלא סימן שאלה לגבי מה ראוי ומה לא ראוי לכלול בשלב זה.

<פרץ סגל: על כל פנים, ההגדרה, אני לא בטוח – אם נסתפק אפילו בהגדרה שהוצעה, שהיא מתאימה, ויש לבדוק את זה גם לעריכת דין משתפת.

מרב מיכאלי: אני מציעה שאולי משרד המשפטים יבדוק אפשרות להגדרה שמספקת אתכם, אבל עדיין נכניס כאן הגדרה, כי אני מבינה שרצית להביא את הגישור כדוגמה, ואני חוששת שהוא לא פותח אלא סוגר.

<פרץ סגל: למרות שזה נאמר לרבות?

<פרץ סגל: אנחנו יודעים שיש עוד מנגנונים דתיים כאלה ואחרים, למשל, ששוב- - -

<מוריה בקשי: אתמול עשינו מאמץ למצוא נוסח, ולא מצאנו שנרגיש שאנחנו בטוחים שלא יגביל דברים שאנחנו כן רוצים, וזו הסכנה.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך רופא חולים ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יריב לוין.

שולי מועלם-רפאלי: פרופ' פרימר.

<דב פרימר: אני בעצמי רק עכשיו חזרתי מכנס בחו"ל, שדנו רבות ב-.

<דב פרימר: זו שיטה התפתחות.

<דב פרימר: יש יתרונות, יש חסרונות.

<דב פרימר: זה עובר שינויים.

<דב פרימר: אני לא חושב שחכם שנכניס בצורה מפורשת, ברחל בתך הקטנה, שיטה דווקא זו ולא שיטה אחרת.

<דב פרימר: לכן אני סברתי שהניסוחים של משרד המשפטים, מה שיותר כוללני ויותר רחב, בלי להתחיל לפרט שיטות ספציפיות, הוא יותר רצוי, משום שאנחנו לא יודעים מה יקרה עוד חמש שנים.

<דב פרימר: יכול להיות ששיטה אחרת תהיה במודה.

<דב פרימר: במיוחד שיטה כזאת.

שולי מועלם-רפאלי: שהיא בהתהוות.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת מיכאלי, באחת האפשרויות שהעלית היתה דרכים חלופיות ליישוב סכסוך משפחתי.

מרב מיכאלי: זו הגדרה שנמצאת אצלנו בנוסף, לא במקם.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שרציתי להבין – האם היא יכולה להחליף את הבקשה הראשונית שלך, או היא בנוסף לה.

מרב מיכאלי: אנחנו יכולות לשקול את זה.

שולי מועלם-רפאלי: פרץ, אני רוצה לקבל את הצעת חברת הכנסת מיכאלי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נמשיך, אבל נחזור לאפשרות שאולי הניסוח הנוסף, שגם פרופ' פרימר חושב שהוא מאפשר, פתוח יותר, של דרכים חלופיות ליישוב סכסוכים משפחתיים, הוא כן נוסח שאנחנו יכולים להכניס בנוסף ללרבות והמילה גישור.

<פרץ סגל: אני מודה לגברתי.

<פרץ סגל: זה גם מה שאני רציתי להציע.

<פרץ סגל: רק עוד הערה אחת.

<פרץ סגל: כיוון שהנושא של טובת הילד בהתאם לאמנה לא נידון מבחינה פנימית אצלנו, אני מבקש שהשאלה הזאת, נחזור אליה אחרי שנשמע את הגורמים הממשלתיים השונים.

שולי מועלם-רפאלי: לא הבנתי.

<פרץ סגל: בסיפא של סעיף המטרה- - -

שולי מועלם-רפאלי: כשדיברנו על האמנה לזכויות הילד.

<פרץ סגל: כשנאמר שעיקרון טובת הילד יהיה בהתאם לאמנה.

<פרץ סגל: כיוון שזה נושא שנכנס מתוך הצעות החוק הפרטיות, והגורמים הממשלתיים השונים לא דנו בעניין, אני מבקש שבישיבה הבאה זה יהיה על דעת כל הגורמים הממשלתיים.

שולי מועלם-רפאלי: כלומר בשלב הזה אנחנו לא מוסיפים אותו כמו שנועה הקריאה, אלא משאירים אותו בצריך עיון?

<פרץ סגל: בישיבה הבאה נבוא עם התשובה שלנו, אחרי שנדבר עם הגורמים השונים, לעניין זה בלבד.

שולי מועלם-רפאלי: לעניין האמנה.

מרב מיכאלי: מה השתנה?

<פרץ סגל: כיוון שלא נדברנו עם גופים ממשלתיים מסוימים, שרוצים לשמוע מה המשמעות של העניין.

שולי מועלם-רפאלי: אוקיי.

מרב מיכאלי: אוקיי.

<נועה ברודסקי-לוי: אני מציעה שנעבור לסעיף 3, כי הרבה מההגדרות נגזרות ממה שיוחלט לגבי הסעיפים המהותיים, ומאוחר יותר נחזור להגדרות, ככל שיידרש.

<נועה ברודסקי-לוי: 3.

<נועה ברודסקי-לוי: הגשת בקשה ליישוב סכסוך.

<נועה ברודסקי-לוי: (א) המבקש להגיש לערכאה שיפוטית תובענה בעניין של סכסוך משפחתי, לרבות בעניין מזונות זמניים, יגיש תחילה לערכאה השיפוטית בקשה ליישוב סכסוך; הבקשה לא תכלול טענות או עובדות בקשר לסכסוך או בקשר לסמכות השיפוט של הערכאה השיפוטית.

<נועה ברודסקי-לוי: (ב) הוגשה בקשה ליישוב סכסוך כאמור בסעיף קטן (א) (להלן – בקשה ליישוב סכסוך), יוזמנו הצדדים לבקשה ליחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית לפגישת מידע, היכרות ותיאום (להלן – פגישת מהו"ת).

<נועה ברודסקי-לוי: יש פה בהצעות החוק הפרטיות הרבה נקודות נוספות שעלו.

<נועה ברודסקי-לוי: קודם כל, גם לעניין קביעת לוח זמנים ולעניין מספר הפגישות שיתקיימו.

שולי מועלם-רפאלי: יש חשיבות גדולה מאוד, לדעתי, למצב את התהליך הזה בתוך לוח זמנים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא עכשיו עושים משהו כל כך טוב, ואז אומרים: טוב, בואו נתנהל.

שולי מועלם-רפאלי: הרי אם כך, אנחנו מחזירים עצמנו לאחור.

שולי מועלם-רפאלי: לכן היתה המחשבה גם להגדיר את מספר הפגישות ואת האופן שבו יימסר המידע הזה, וגם לתחום את הפגישה הזו של מסירת המידע בלוח זמנים ברור או מובנה.

<מוריה בקשי: אנחנו חשבנו, ובהתייעצות עם הממונה הארצית על יחידות הסיוע, הבנו שסדר הגודל הנדרש הוא בין פגישה לשלוש פגישות.

<מוריה בקשי: יחד עם זאת, יש פה כמה דברים, ונראה את זה גם בהמשך, שיש להם השלכה תקציבית שעוד לא סגרנו אותם סופית עם משרד האוצר, ולכן, למרות העמדה המקצועית העקרונית, אנחנו רוצים לסגור אותם עם משרד האוצר.

מרב מיכאלי: בהצעה שלי כידוע דיברנו על ארבע פגישות.

מרב מיכאלי: אני דיברתי עם יחידות הסיוע.

מרב מיכאלי: אני חושבת שהדבר החשוב הוא - ליחידת הסיוע לעולם נשמר שיקול הדעת, להעביר את המידיינים הלאה, לא משנה אם כבר להעביר אותם להליך האלטרנטיבי או כבר להחזיר אותם למסלול האדוורסרי, אבל כלפי הציבור אני חושבת שחשוב שתהיה מסגרת, שיבינו שיש פה מחויבות לארבע פגישות, כלומר לתת אפשרות של פגישה ראשונה משותפת, פגישה שנייה עם צד אחד, פגישה שנייה עם צד שני, פגישה רביעית, שוב פגישה משותפת.

מרב מיכאלי: זה הדבר שמייצר הליך שלם.

מרב מיכאלי: כאמור, ליחידת הסיוע תמיד נשמר שיקול הדעת, לשחרר את המשפחה מוקדם יותר מתוך התהליך, אבל מבחינת הציבור, מבחינת הפונות והפונים, חשוב שתהיה ידועה המסגרת המקסימלית, אם תרצו.

מרב מיכאלי: לכן אני חושבת שזו ההסכמה להגיע אליה.

<ענת ענבר: ענת ענבר, הממונה הארצית על יחידות סיוע.

<ענת ענבר: אני חושבת שארבעה מפגשים שזה קיצוני.

<ענת ענבר: בין מפגש לשלושה זה הנורמה שקורית גם היום, וכמובן, צריך להישאר שיקול הדעת, כי הרבה פעמים פגישה אחת מספיקה, ואחרים אנשים או יוצאים לשיקום היחסים, או מחליטים כל מיני החלטות.

<ענת ענבר: אני לא חושבת שאפשר לחייב להמשך, כי כמו שאנחנו יודעים, דברים שמחייבים אותם זה שיתוף פעולה מאוד מלאכותי.

שולי מועלם-רפאלי: אבל את כן חושבת שנכון שיהיה כתוב בין אחת לשלוש, או את לא רוצה בכלל לציין?

<ענת ענבר: כן, יהיה נכון.

שולי מועלם-רפאלי: ומבחינת לוח הזמנים?

<ענת ענבר: אני חושבת שלהזמין תוך 14 יום זה סביר.

<ענת ענבר: תוך שבעה ימים זה לא סביר.

<ענת ענבר: תשובה תוך 35 יום זה גם סביר, עם אפשרות לבקשת דחייה.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת מיכאלי אמרה בבסיס כל הדיון, ששיקול הדעת נשמר.

שולי מועלם-רפאלי: כלומר היא לא לוקחת מידי יחידות הסיוע את שיקול הדעת.

שולי מועלם-רפאלי: זו נקודה מרכזית בדבריה.

<ענת ענבר: גם לגבי המפגשים, ייתכן מצב שבו יהיו פגישות נפרדות באותו מעמד.

<ענת ענבר: לא חייבים להזמין שוב לפגישה נוספת.

<ענת ענבר: יכולה להיות אפשרות שבשעה וחצי נפגשים עם שניהם, מפרידים ביניהם.

<ענת ענבר: זה לא חייב להיות ארבעה מפגשים.

שולי מועלם-רפאלי: זה שיקול הדעת שאנחנו משאירים לאנשי המקצוע.

עליזה לביא: אנחנו פה בחוק כל כך כללי, כל מקרה לגופו, כל זוג והסיפור האישי שלו.

מרב מיכאלי: את אמרת:

מרב מיכאלי: זימון תוך 14 יום.

מרב מיכאלי: אבל אנחנו אמרנו: זימון תוך שבעה ימים, והפגישה, שתתקיים תוך 14 יום.

<ענת ענבר: זימון תוך שבעה ימים – אני חושבת שזה בעייתי מאוד.

מרב מיכאלי: אבל זה אומר שהפגישה תתקיים תוך 14 יום, בדיוק כמו שאת אומרת.

מרב מיכאלי: אז אין בינינו הבדל.

מרב מיכאלי: בעצם אנחנו אומרות שהזימון צריך לצאת, לצורך העניין, תוך שבוע.

מרב מיכאלי: לא הפגישה צריך להתקיים תוך שבוע.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, מוריה.

<מוריה בקשי: אנחנו בהצעת תקנות, שלפני החוק הזה, הצענו, והיתה הצעה שתוך 15 ימים יזמנו, יבואו, ובהצעה הזאת קבענו את ה-45 ימים לכל המנגנון המעשי הזה של הזמנה, של פגישה וגם מספר פגישות.

<מוריה בקשי: נדמה לי שזה יותר נכון, להשאיר את זה לתקנות, כלומר לכתוב הסמכה לתקנות, שיקבעו את התקופה להזמנה ואת סדרי הדין המדויקים בתוך התקופה הזאת, שהחטיבה לעניין שמירת הזכויות היא כן שמורה.

מרב מיכאלי: אני לא רואה סיבה להשאיר את זה לתקנות.

מרב מיכאלי: אם אפשר להסכים על פגישה תוך 14 יום, ואחר כך עוד 35 יום, בואי נכתוב את זה בחוק.

מרב מיכאלי: אני ממש לא רואה סיבה להשאיר את זה לתקנות.

<פרץ סגל: כמובן, אפשר לכתוב את זה בחוק.

<פרץ סגל: יש שני יתרונות לעובדה שזה בתקנות: זה משאיר לנו גמישות, לאור הניסיון, בלי צורך לבוא לחקיקה ראשית, שזה דבר ארוך ומסורבל.

<פרץ סגל: שנית, בדרך כלל הנוהג הוא שעניינים כמו זימון נעשים בדרך פרוצדורלית, שהשר הממונה עושה את הדבר הזה.

<פרץ סגל: כך זה נעשה בבתי משפט לכל המועדים.

<פרץ סגל: מעט מאוד מועדים כתובים בחוק עצמו.

<פרץ סגל: אפילו זכות הערעור, שיש אומרים שהיא זכות חוקתית, המועד לזכות הערעור נשאר לשר המשפטים בתקנות, כמה זמן הוא מקצה מסוף הדיון וכדומה.

<פרץ סגל: אני לא רואה סיבה מיוחדת שלגבי החוק הזה אנחנו צריכים לעמוד על כך, שאם אנחנו קובעים את המסגרת, תוך כמה זמן יישלח הזימון.

<ענת ענבר: הפגישה.

<פרץ סגל: אני לא בטוח שאנחנו צריכים- - -

<ענת ענבר: היום גם יש בקשות ליישוב סכסוך, ואנחנו חייבים למסור תשובה תוך 30 יום, אלא אם כן מבקשים דחייה.

<ענת ענבר: אבל באופן קבוע התשובה נמסרת תוך 30 יום.

<ענת ענבר: אנחנו גם לתלויים בעניין קבלת הבקשה.

<ענת ענבר: כשכותבים: זימון תוך שבעה ימים מיום הגשת הבקשה, הבקשה מוגשת בבית המשפט, אז אנחנו כאן תלויים בכל הפרוצדורה של בית המשפט.

<ענת ענבר: יכול להיות שנקבל את הבקשה אחרי שבעה ימים.

<ענת ענבר: לכן העניין של הזימון כופה עלינו לוח זמנים- - -

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<קרן הורוביץ: עו"ד קרן הורוביץ, מרכז רקמן.

<קרן הורוביץ: אני חושבת שיש לזכור שזכות הגישה לערכאות הוכרה בפסיקה כזכות חוקתית.

<קרן הורוביץ: לכן זה חייב להיות תחום בזמן, וזה לא יכול להיות נתון להארכות חוזרות ונשנות.

<קרן הורוביץ: מרכז הסיוע חייב להתחייב ללוחות זמנים שהוא יעמוד עליהם.

<קרן הורוביץ: אי-אפשר לא לאפשר לאנשים להמשיך בהליך משפטי לאורך זמן.

שולי מועלם-רפאלי: אבל היא אומרת לך שהיום המציאות היא שבאופן מובהק תוך 30 יום.

שולי מועלם-רפאלי: מצד שני, אנחנו כן רוצים להשאיר סוג של שיקול דעת, כלומר באיזון הזה שבין לתחום לבין שיקול הדעת, אנחנו רואים גם את זה וגם את זה.

שולי מועלם-רפאלי: חברות הכנסת לא רוצות לבטל לגמרי את שיקול הדעת של מרכזי הסיוע.

<קרן הורוביץ: אבל אנחנו הולכים להחיל את זה על אוכלוסייה מאוד רחבה, לכן זה צריך להיות מאוד תחום בזמן, ואם אפשר לאפשר פה הארכות חוזרות ונשנות.

שולי מועלם-רפאלי: בזה אני מסכימה אתך.

שולי מועלם-רפאלי: כן, גלי.

<גלי עציון: עו"ד גלי עציון, נעמ"ת.

<גלי עציון: קודם כל, אני רוצה להזכיר לכולם, וזה בלי לומר אם אנחנו תומכים או מתנגדים לקונספט, מדובר פה בשינוי דיסק, אז אי-אפשר לדבר על הפרקטיקה הנוהגת היום, כי זה משנה את הפרקטיקה הנוהגת היום.

<גלי עציון: כל תיק ותיק שנכנס לבית המשפט לענייני משפחה יעבור במסלול הזה.

<גלי עציון: אגב, אחת ההערות – בהערת אגב אני אומרת – שאנחנו חשבנו שצריך להיות סעיף תקציבי בתוך החוק זה, כי החוק הזה בלי סעיף תקציבי הוא ברכה לבטלה.

<גלי עציון: זה שמבטיחים שיהיו תקנים, ויש החלטת ממשלה, לא בהכרח אומר שיהיה.

<גלי עציון: את זה אני אומרת בהערת אגב.

<גלי עציון: לגופו של עניין, גם בהיבט התפעולי, שזה שינוי הדיסק בכל הקונספט הזה, וגם בהיבט של זכות הגישה לערכאות, זה חייב להיות בחקיקה ראשית וזה חייב להיות מעוגן, וחייבים לקחת בחשבון את כל הגורמים.

<גלי עציון: אני מזכירה לכם, שבחקיקה לא ראשית, בתקנות, אמורים גם לתת פסק דין תוך 30 יום.

<גלי עציון: זה לא בדיוק קורה, ובית משפט לענייני משפחה – שוב, אגיד, בצער רב, שהתכוון לאגם הכול תחת קורת גג אחת, ולתת מענה לבני הזוג, היום הופך למצב שיש הרבה יותר עינויי דין, כי אין תקנים ויש בעיה.

<גלי עציון: צריך לקחת את זה בחשבון, ולוחות הזמנים חייבים להיות מעוגנים בחיקה ראשית, גם אם הם נותנים שיקול דעת ומרווח תמרון.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: אני ממש מקשיבה, ואני מרגישה כמו אותה כלה שהבטיחו לה שמלה, ובסוף היא נשארה עם צווארון, ובו היא מנסה לשבץ יהלומים ואבנים טובות וריצ'רץ' כדי שאפשר יהיה ללבוש את השמלה בצורה ראויה, אבל שמלה אין.

עליזה לביא: אין לנו שמלה.

עליזה לביא: עו"ד גלי עציון, לדבר על שינוי דיסק - אנחנו כל כך רחוקים משינוי דיסק.

<גלי עציון: זה מה שטוענים פה.

עליזה לביא: בעצם כל הדיון הזה – את יודעת, גברתי יושבת-הראש, ביקשנו לעשות הפרדה במרוץ הסמכויות, ובסוף על מה אנחנו מתווכחים ודנים, ועוד וכן ולא, ובואו ניכנס רגע לפרופורציה ולהבנה.

עליזה לביא: הערה אחת.

עליזה לביא: אם רק אחרי שבעה ימים יהיה זימון, צריך גם לחשוב שבני זוג צריכים להכין את עצמם, להתכונן, לראות איך אנחנו מול המציאות הקיימת.

עליזה לביא: צריך לתת זמן לאנשים.

עליזה לביא: יכול להיות שאפילו עצם ההזמנה הזאת תביא אותם לחשיבה מחודשת לגבי התהליך הזה.

עליזה לביא: גם את זה יש לקחת בחשבון.

עליזה לביא: אנשים באים לפה – אולי יהיו אנשים שהזימון הזה יעשה עוד משהו בניסיון אולי הפנימי שלהם בהליך שלהם לפני שהמדינה מתערבת, לפני שנכנסים אנשים זרים לתוך הסיפור האישי שלהם.

עליזה לביא: אני חושבת שצריך לתת את הזמן הזה מהזימון ועד ההכנה של בני הזוג.

עליזה לביא: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: מרב.

מרב מיכאלי: תודה.

מרב מיכאלי: לצערי, אני חושבת כמעט ההפך מחברתי.

מרב מיכאלי: המצב הקיים כיום לגבי בקשת יישוב סכסוך – זו אופציה שהיא רשות.

מרב מיכאלי: אנחנו הופכות את זה לחובה.

מרב מיכאלי: ברגע שזה מנדטורי – אני לא חושבת שזה מעכב, כמובן; אני חושבת שזה לרוב הציבור עשוי לקצר באופן ניכר את תהליכי הפרידה וההגעה להסכמים או שיקום החיים המשפחתיים או מה שזה לא יהיה.

מרב מיכאלי: לכן אני כל כך מושקעת בחוק הזה, כי באופן אמתי אני מאמינה שזה יחסוך לאנשים זמן, כאב לב, כסף וכן הלאה, ולו בשביל התחושה שמישהו או מישהי אומרת:

מרב מיכאלי: אני חייבת עכשיו לגמור את הסיפור הזה, אני לא יכולה, בגלל שמדובר פה בהליך חדש שאומר: רגע, אני מחזיקה אותך מללכת לבית משפט, אני חייבת לתחום את זה בזמן.

מרב מיכאלי: זה גם מבחינה חוקתית כאמור אבל גם מבחינת התרומה שלנו להצלחת התהליך, ובגלל המעבר, הליך מנדטורי לעומת ההליך הוולונטרי שקיים כיום, אפשר לוותר על עניין הזימון אם יש ליחידות בעיה עם זה, אבל פגישה תוך 14 יום נראה לי סביר לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: ענת, תאמרי לי את ההצעה שלך, שתשקף את השיח שהיה פה עכשיו.

<ענת ענבר: צריך להביא בחשבון, שכשצד אחד מגיש בקשה, הצד השני הרבה פעמים לא יודע.

<ענת ענבר: הוא צריך לדעת מזה.

<ענת ענבר: הרבה פעמים זה נופל עליו כרעם ביום בהיר.

<ענת ענבר: הוא לא העלה בדעתו שהסיפור הזה נופל עליו.

<ענת ענבר: לכן אנחנו בדרך כלל פונים קודם כל למגיש הבקשה, ואחר כך מבררים אם הצד השני יודע, כי אנחנו לא רוצים להיות אלה שמבשרים לו.

<ענת ענבר: צריך לתת לזה זמן.

מרב מיכאלי: תגידי כמה זמן את צריכה.

<ענת ענבר: אני חושבת שההצעה הממשלתית, שדיברה על סיום התהליך, היא עדיפה, כי היא לא מגבילה אותנו בזמן הראשוני של פגישה ראשונה.

שולי מועלם-רפאלי: מה שהגדירה מוריה, שתוך 45 יום יסתיים התהליך.

שולי מועלם-רפאלי: חברות הכנסת.

עליזה לביא: אני רוצה לתת זמן לאנשים, בדיוק מהדברים שאת מדברת עליהם.

עליזה לביא: בדיוק מהדברים האלה.

עליזה לביא: אני באה מהמרתון הזה, וגם כאן מישהו אחד הולך, ומישהו שני אפילו לא יודע, כפי שאמרת.

<מוריה בקשי: התקנות בעניין המועדים יכולות להיות באישור ועדת החוקה.

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתי רוצה בתלך תבוא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: עוד משהו על ועדת חוקה?

שולי מועלם-רפאלי: למה?

שולי מועלם-רפאלי: בואו נקבע את זה ונסגור את זה.

שולי מועלם-רפאלי: לא נבון שנבוא עם המועדים לוועדת חוקה - תקן אותי חבר הכנסת יריב לוין, שאתה קצת יותר ותיק ממני.

שולי מועלם-רפאלי: גם את לוח הזמנים תאשר הוועדה?

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<נאוה פרס: עו"ד נאוה פרס, מפורום משפחה בלשכת עורכי הדין.

<נאוה פרס: לצערי, משום מה לא זומנו לדיון הקודם של הוועדה.

דורית ואג: סליחה?

דורית ואג: תחזרי בך.

דורית ואג: לא זומנתם על-ידי לשכת עורכי הדין.

שולי מועלם-רפאלי: בואו נעשה סדר בדברים.

שולי מועלם-רפאלי: הנהלת הוועדה שולחת זימון ללשכת עורכי הדין.

שולי מועלם-רפאלי: על העניינים הפנימיים בתוך לשכת עורכי הדין אתם ממונים – לא הצד הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<נאוה פרס: אנחנו בפורום משפחה סבורים שמרוץ הסמכויות הוא דבר מזיק לציבור המידיינים, להורים ולילדים, וגם למערכת המשפטית.

<נאוה פרס: מעמיס ומקשה.

<נאוה פרס: הבקשה שבה אנחנו מדברים, ההשהיה של 45 יום בעצם מביאים להחרפת מרוץ הסמכויות בעינינו.

<נאוה פרס: יש פה קלות בלתי-נסבלת לתפישת סמכות, שבעצם הגשת בקשה עם טופס בלי שום פרטים, בלי שום שקיפות, בלי שום מסמכים, אדם יכול לתפוס סמכות, ואז יש לעורך הדין 75 יום כדי להכין תביעה מסודרת, מצוינת, ולגרום לכך שהסמכות תהיה בערכאה שבה אנחנו מעוניינים.

<נאוה פרס: אני חושבת שכל ההידיינות על ימים כאלה או אחרים מחמיצה את העיקר, שיש פה בעיה אמתית בכסות של חוק שמסדיר הידיינות, אנחנו בעצם מחריפים סיטואציה, שאנחנו כרגע רוצים להפך - להקטין את האש.

<נאוה פרס: בסך הכול המצב הזה של 75 יום של הקפאה, כי זה 45 יום שאנחנו נמצאים כביכול לפי החוק בתוך התהליך, ואז יש עוד 30 יום.

<נאוה פרס: כלומר אני כעורכת דין אתן לבעל להגיש טופס ואספור 75 יום.

<נאוה פרס: ביום ה-75 אגיש את תביעת הגירושין הכרוכה והנפלאה שהכנתי.

<נאוה פרס: ב-75 יום לא יהיו מזונות, אני אוכל לעשות כל מיני פעולות וכו'.

<נאוה פרס: למשל, נושאים כמו משמורת זמנית של קטינים, נושאים כמו מזונות זמניים, שהם לא שמירת מצב קיים- - -

קריאה: יידון במהות.

<נאוה פרס: יידון במהות, אבל הכול באישור והכול בהסכמה.

<נאוה פרס: אין שם שום סמכות שיפוטית.

<נאוה פרס: רק מדברים על אפשרות של הגעה להסדר, אבל אם הלקוח ייצא לדרך, ל-75 יום האלה עם גישה שעורך הדין מנחה אותו: אתה יושב שם, מעביר את הזמן, פגישה, שתיים, שלוש, כפי שדובר כאן, ולא מסכים לכלום, פשוט יש מצב שמשפחה נמצאת בשבר משך 75 יום, וכלום לא קורה, ורק אחרי 75 יום אפשר להגיש בקשה, וגם אז לוקח זמן עד שניתנת החלטה שיפוטית בערכאה כזו או אחרת.

<נאוה פרס: אז אנחנו נמצאים לא במרוץ של תביעות ולא במרוץ של החלטות, כפי שיש לנו היום לפי פסיקת בית המשפט העליון, אלא יש לנו מרוץ בקשות, שהכי קל להגיש אותן.

<נאוה פרס: דקה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

אורי מקלב: אני מבין שיש כאן, הוועדה החליטה על הצמדת החוק של עליזה לביא.

שולי מועלם-רפאלי: על שלושת החוקים הפרטיים להצעת החוק הממשלתית.

אורי מקלב: מיזוג.

אורי מקלב: אני רק מציע, כדי שלא נבזבז את זמננו לריק, אפשר לדון בכל הסעיפים שהם מתאימים לחוק הממשלתי, אפשר לדון בזה, אבל אני מבין שבהצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא יש סעיף 9 ועוד סעיף שאומר מרוץ הסמכויות.

אורי מקלב: על זה אין הסכמה לא בקואליציה, לא של כולם.

אורי מקלב: למה להקדים את המאוחר?

מרב מיכאלי: היתה הסכמה.

מרב מיכאלי: היתה הצבעה על המיזוג.

אורי מקלב: אבל המיזוג צריך לעבור ועדת הכנסת.

אורי מקלב: זו המלצה של הוועדה.

אורי מקלב: זה עדיין לא ממזג.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מקלב, כל הדיון פה נפתח בהצבעה על המיזוג.

אורי מקלב: אני מציע שבחלק הזה, בסעיף הזה, לא נדון עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עוד לא בו ממש.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו גם לא נהיה בו.

אורי מקלב: אני מוסר הודעה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עוד לא בו.

שולי מועלם-רפאלי: לא נהיה בו, אני מניחה, היום.

שולי מועלם-רפאלי: חברות הכנסת וחברי הכנסת, שהגישו את ההצעות הפרטיות, הסכימו לתנאי שעלה בוועדת שרים, למזג את הצעות החוק הפרטיות עם הצעת החוק הממשלתית.

שולי מועלם-רפאלי: מי שמוביל את העניין זו הצעת החוק הממשלתית, ועליה אנחנו דנים עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: איננו דנים בהצעות החוק הפרטיות.

אורי מקלב: שיהיה ברור לכול בעניין הזה, ואני גם מוסר הודעה, שנטען נושא חדש גם לגבי הסעיף הזה, הצמדה של חוק שעבר קריאה טרומית להצעת חוק שעברה בקריאה ראשונה, ממשלתית, סעיף שבמהותו שונה מהצעת החוק הממשלתית, נטען ל- - -

מרב מיכאלי: אבל זו לא הצמדה.

מרב מיכאלי: יש מיזוג של ההצעות, חבר הכנסת מקלב, ולכן הן נדונות יחד.

מרב מיכאלי: ובכל מקרה למרבה הצער – אתה הפסדת את נאומה קורע הלב של חברת הכנסת לביא, על כך שלמרבה הצער, מרוץ הסמכויות לא- - - לכן הדברים היחידים שנדונים פה זה מנגנונים שונים להתמודדות עם מרוץ הסמכויות.

מרב מיכאלי: תנוח דעתך – לצערי, מרוץ הסמכויות- - -

עליזה לביא: חברת הכנסת מיכאלי, הדבר הראשון כשנכסתי לכאן, אדוני בא אליי ושאל אותי לגבי סעיף 9.

עליזה לביא: אמרתי שלו שנגיע לשם, נדבר.

עליזה לביא: אנחנו לא שם.

עליזה לביא: עכשיו עוררת את זה באמצעות חבר הכנסת מקלב.

עליזה לביא: נגיע לסעיף 9, נדון בו.

עליזה לביא: לא רכילות, אבל בוקר טוב לא אמרו לי וישר דיברו אתי על סעיף 9.

שולי מועלם-רפאלי: חברי הכנסת לביא ומקלב, אני איני זזה מהאמירה שמסרתי קודם:

שולי מועלם-רפאלי: חברי וחברות הכנסת שהגישו את ההצעות הפרטיות, הצביעו בעד המיזוג.

שולי מועלם-רפאלי: מי שמוביל את הדיון פה זה הצעת החוק הממשלתית.

שולי מועלם-רפאלי: כפי שידוע לאדוני, שוותיק מאתנו בכנסת, כל דבר יעלה פה לדיון.

שולי מועלם-רפאלי: אם אדוני יחליט להציג טענת נושא חדש, יתכבד ויציג אותה.

שולי מועלם-רפאלי: אין בכלל שאלה.

אורי מקלב: אני כבר טוען את זה עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: על מה שאנחנו דנים עכשיו?

עליזה לביא: על מה שביקשו ממנו להגיד.

עליזה לביא: אתה יודע לעבוד, הא?

אורי מקלב: למיזוג אין משמעות כל זמן- - -

שולי מועלם-רפאלי: כל זמן שוועדת הכנסת לא אישרה את זה.

שולי מועלם-רפאלי: את זה אמרתי בפתיחת דבריי – פשוט לא היית כאן.

שולי מועלם-רפאלי: מוריה, את רוצה לענות?

אורי מקלב: שיירשם בפרוטוקול.

אורי מקלב: שהדברים יהיו ברורים בעניין.

אורי מקלב: בין אם הגשתי או לא הגשתי- - -

שולי מועלם-רפאלי: לחברי הכנסת וגם למוזמני הוועדה יש זכות לדבר בוועדה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: מקובל על כולם.

אורי מקלב: בעניין הזה זה לא מונע מכל פרוצדורה שנעשתה פה, ולא ימנע טענה של נושא חדש מעבר לטענות אחרות.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מסכימים.

<נועה ברודסקי-לוי: רק יובהר שהצעות החוק הפרטיות מוזנות לתוך הצעת החוק הממשלתית.

אורי מקלב: אם אנחנו ממזגים את זה להצעת חוק ממשלתית, אפשר למזג את מה שיש בהצעת החוק הממשלתית.

אורי מקלב: מה שאין בהצעת החוק הממשלתית, אי-אפשר למזג אותו.

שולי מועלם-רפאלי: מוריה.

<מוריה בקשי: חבר הכנסת מקלב, הובהר לנו, ולכן לא סיימנו את הנושא הזה בפעם שעברה, הובהר לנו בין הדיונים על-ידי הייעוץ המשפטי של הכנסת, שלעניין טענת נושא חדש – עובדה שהיה מיזוג – נשאר אותו מצב כאילו זה היתה הצעה ממשלתית.

אורי מקלב: שמעתי את פורום משפחה.

אורי מקלב: עוד עשויים להתייחס לנושא הזה, אז אני אומר שחבל.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מקלב, הייתי רוצה לשמור את הזמן היקר שיש בוועדה הזאת כדי לקדם את הצעת החוק הזאת, ובתוכה לעשות את התיקונים הנדרשים.

שולי מועלם-רפאלי: קיבלנו על עצמנו את המיזוג עם הצעת החוק הממשלתית.

שולי מועלם-רפאלי: נדון בכל סעיף כשנגיע אליו.

שולי מועלם-רפאלי: מה שאין בהצעת החוק הממשלתית, כנראה, אין בה, לצערנו או לשמחתנו – כל אחד מהמקום שהוא בא ממנו.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בוא לא נעצור כרגע את מה שכן אפשר לקדם בטענות שאפשר לשמוע אותן כשיגיע זמנן.

שולי מועלם-רפאלי: הן לא מתבטלות, הטענות שאתה מעלה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<רמי טרביה: עו"ד רמי טרביה, היועץ המשפטי של בתי הדין הדתיים הדרוזיים.

<רמי טרביה: אני המתנתי עד שהחברים פה דיברו, כי יש לי משהו קצת שונה להביא מבתי הדין ומהקהילה הדתית הדרוזית.

<רמי טרביה: הסעיף, איך שהוא מוצג, גם ההגדרה של תובענה – סעיף 3 - מבקש להחליף הליך דתי דרוזי בבתי הדין הדתיים הדרוזיים.

<רמי טרביה: הוא למעשה מפקיע טיפול של אנשי דת, של קאדים בהליך שיסודו בדת, וגם מעוגן בחוק המעמד האישי של העדה הדרוזית.

<רמי טרביה: בשונה מאחרים, אצלנו בבתי הדין הדתיים הדרוזיים, כמובן, אין מרוץ סמכויות; יש סמכות ייחודית בנושא גירושין ונישואין והקדשים.

<רמי טרביה: גירושין כוללים גם סכסוך משפחיתי.

<רמי טרביה: יש סמכות בהסכמה לפי סעיף 5 לחוק בתי הדין הדתיים הדרוזיים, שלפיה אם שני הצדדים מסכימים להידיין בנושאים הנלווים, בית הדין כן קונה סמכות לדון ולהכריע.

<רמי טרביה: מעולם לא היה מרוץ סמכויות בבתי הדין הדתיים הדרוזיים.

<רמי טרביה: הנושא של סכסוך משפחתי הוא גם באופיו הליך דתי.

<רמי טרביה: הוא הליך שמתחיל מאנשי דת, והקאדים מדהב הם שמחליטים ובודקים בדיקות מקדמיות דתיות לגבי הסכסוך עצמו, אם הוא הבשיל לגירושין, אם יש סיכוי להחזיר אותם לפי הדת הדרוזית, אם יש מקום כן לפשר ולעשות שלום בית, כאשר אין מניעה דתית ואין גירושין תקפים.

<רמי טרביה: יש גם דיון בסכסוך המשפחתי לגבי קביעה נוספת מאוחרת יותר של סוג של פיצוי לאשה בעקבות הגירושין.

<רמי טרביה: כל אלה הם הליכים שקבועים בחוק המעמד האישי של העדה הדרוזית, שמבוסס על הדת הדרוזית, על עקרונות שנמצאים בדת הדרוזית מאז קומם לפני אלף שנה.

<רמי טרביה: אגב, אציין שאנחנו שייכם למשרד המשפטים.

<רמי טרביה: אנחנו גם הבאנו את העמדה הזאת בדיונים הפנימיים שלנו, אבל אני רוצה שהחברים פה ישמעו שבניגוד ובשונה משאר הטריבונלים השיפוטיים כאן, הפגיעה היא בבתי הדין הדתיים הדרוזיים, בסמכויות שלהם ובעקרונות ובחוקי דת, היא אנושה.

<רמי טרביה: היא למעשה מבקשת לנשל את בתי הדין הדתיים הדרוזיים מסמכות ייחודית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אבקש את אנשי משרד המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: ד"ר סגל, מוריה, אני מניחה שישבתם עם הערכאות הרלוונטיות.

<מוריה בקשי: כן.

<מוריה בקשי: ישבנו יותר מפגישה אחת עם נציגי בתי הדין הדרוזיים.

<מוריה בקשי: לא הגענו לסעיף הזה, אבל בסוף החוק יש סעיף תחולה, שכבר לפי ההצעה בעצם לגבי בתי הדין הדרוזיים התחולה אמורה להיות בצו של שרת המשפטים לאחר הקמת היחידות.

<מוריה בקשי: יש שונות באמת בין בתי הדין השונים בהיבטים ייחודיים של בתי הדין הדרוזיים.

<מוריה בקשי: אנחנו ניסינו לחשוב – גם הנוסח שהוצע, היה קושי לבתי הדין הדרוזיים אתו, ואנחנו הצענו הצעה מסוימת.

<מוריה בקשי: אנחנו צריכים גם תשובה שלהם וגם של השרה.

<מוריה בקשי: אנחנו נבוא עם נוסח שיתאים ושיהיה רגיש להיבטים הייחודיים של בתי הדין הדרוזיים.

<מוריה בקשי: השרה מאוד רגישה לנושא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<פרץ סגל: גברתי, אני מבקש להוסיף.

<פרץ סגל: ראשית, בסעיף 6 לחוק נאמר שאנחנו לא פוגעים, לא גורעים ולא מוסיפים מסמכויות של ערכאות השיפוט.

<פרץ סגל: המטרה של הסעיף הזה, ופה אני מתייחס לדברי הגברת הנכבדה מלשכת עורכי הדין – המטרה של החוק הזה, להבטיח שתהיה תקופה שבה הצדדים לא ירוצו להידיינות המשפטית.

<פרץ סגל: הניסיון בעולם מראה שאחוזים גבוהים מאוד של אנשים שמגישים תביעות, בלי קשר למרוץ הסמכויות, דעתם אולי לא היתה בשלה מספיק, לחשוב אם הם רוצים להתגרש, מה תוצאות הגירושין.

<פרץ סגל: כל הדברים הללו מצריכים איזושהי תקופה של מחשבה והרהור.

<פרץ סגל: תזכיר החוק האנגלי, למשל, קרא לזה תקופת הסתכלות, כלומר לאפשר באמצעים של עובדים סוציאליים, פסיכולוגים לבני הזוג, לפני שהם רצים להליך הגירושין, בגלל ההשלכות הכלליות החברתיות הגדולות, תקופה של הסתכלות והתבוננות.

<פרץ סגל: לנו יש בעיה עם הענין הזה בגלל מרוץ הסמכויות.

<פרץ סגל: גם מדינות שבהן אין מרוץ סמכויות מצאו לנכון בחקיקה מלהגביל את הריצה הזאת.

<פרץ סגל: לכן אנחנו היינו צריכים לשים את העניין של מרוץ הסמכויות, אבל המטרה היא לא מרוץ הסמכויות, כי אני מקווה שגם אצלנו, כמו במדינות אחרות בעולם, למעלה מ-50% לא מגיעים להידיינות המשפטית - או הם חוזרים או הם נפרדים בדרכי שלום.

<פרץ סגל: אנחנו נותנים את התשובה כרגע בהצעת החוק לרוב.

<פרץ סגל: לכן אני אומר, מרוץ הסמכויות, כבודו במקומו מונח.

<פרץ סגל: הוא לא עיקר ההצעה, אלא עיקר ההצעה הוא לאפשר לאנשים אותה הסתכלות, מה משמעות הגירושין, האם הם בשלים והאם הם רוצים בכך.

<פרץ סגל: זה הניסיון שניסינו לתת דגש בהצעת החוק שלנו, וזה היה הדגש גם בוועדת שנהב שלשכת עורכי הדין היתה מיוצגת שם, והתקבלו פה אחד ההמלצות הללו.

<פרץ סגל: אני חושב שאם נסתכל על ההצעה כך, שאלת מרוץ הסמכויות, אפשר להניח אותה.

<פרץ סגל: נדון בה במקומה, אבל לא נשים אותה כדגש בדיונים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<נעמה כהן-ספראי: עו"ד נעשה ספראי, פורום קואליציית עיקר ופורום מקלטים.

<נעמה כהן-ספראי: אני מצטרפת למה שאמרה עו"ד נאוה פרס, שזה פתרון שהוא טלאי על טלאי.

<נעמה כהן-ספראי: ללא פתרון מרוץ הסמכויות אנחנו באמת נהיה פה בבעיה, שיכול להיות שהנזק יעלה על התועלת.

<נעמה כהן-ספראי: איננו יכולים לדעת.

<נעמה כהן-ספראי: פרט לכך, ובהינתן שזו ההצעה, אני חושבת שיש אוכלוסיות שצריך להוציא כגון – כתבתי את זה בנייר העמדה שלי - נשים נפגעות אלימות, ששם ניהול משא ומתן במצב של אלימות הוא בעייתי מאוד, הוא מעמדת נחיתות, הוא יכול אפילו להחזיר נשים לשלום בית, ולהחזיר למצב של אלימות קשה.

<נעמה כהן-ספראי: לכן זה משהו שיש להתייחס אליו.

<נעמה כהן-ספראי: כמו כן, כתוב בסעיף 3 לגבי מזונות זמניים, ודיברנו על כך שצריך לתת פתרון גם למזונות זמניים, גם למשמורת זמנית.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<מיכל פיין: עו"ד מיכל פיין.

<מיכל פיין: לגבי לוחות הזמנים שדיברנו עליהם קודם, אני מסבה את תשומת לב היושבים הנכבדים כאן לכך שבהצעת החוק הפרטית של מרב מיכאלי יש מנגנון של לוח זמנים שיש בו איזונים ובלמים.

<מיכל פיין: כלומר כשאנחנו מדברים על סוף התהליך, ומדברים על תחילת התהליך, בואו נחבר הכול יחד.

<מיכל פיין: יש זמן התחלה ויש זמן לסוף.

<מיכל פיין: לקחת את כל התהליך מההתחלה ועד סופו, מרגע הגשת הבקשה ועד סיום ההליך המקדמי או פגישות המהות, זה תקופה של 30 ימים, אני חושבת שזה קצר מדי, ולא מאפשר- - -

שולי מועלם-רפאלי: הם דיברו על 45 יום.

<מיכל פיין: זה גם להערכתי מעט, אם אנחנו פורסים את זה על פני שלוש או ארבע פגישות.

<מיכל פיין: צריך לקחת את הדברים הללו בחשבון.

<עירית גזית: בהינתן שיחידות הסיוע מוגבלים במשאבים שלהם- - -

<מיכל פיין: אני שמה רגע את שאלת המשאבים בצד.

שולי מועלם-רפאלי: אני חוזרת לאמירה העקרונית.

שולי מועלם-רפאלי: יש פה שינוי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים שכולם ייכנסו בדלת הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: מה שקורה היום לא יהיה נכון, כנראה, לפתיחת הדלתות הגדולה הזאת שאמורה להיות אחרי הצעת החוק.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<מיכל פיין: פחות מהותי בעיניי עניין הזימון, למרות שלפרוצדורה יש חשיבות מהותית כדי להבנות את התהליך.

<מיכל פיין: לכן המחשבה היתה להוציא זימון, להקציב הכול בזמנים, ואנשים יהיו מובנים בתהליך שמאוד ברור להם מה קורה בכל שלב.

<מיכל פיין: להכניס אותם למבנה שיאפשר דיאלוג מצד אחד, יציבות מצד שני, ביטחון, מקום בטוח.

עליזה לביא: מה הבעיה עם הזימון?

<מיכל פיין: אין לי בעיה עם הזימון.

<מיכל פיין: אני אומרת ש-45 יום או 30 יום לכל התהליך הזה, מההתחלה עד הסוף, זה קצר מדי.

שולי מועלם-רפאלי: קצר מדי?

עליזה לביא: קצר מדי?

עליזה לביא: למה למרוח את זה עוד?

<מיכל פיין: אם אנחנו שומרים את שיקול הדעת של יחידת הסיוע, במקרים המתאימים, לקצר את התהליך.

<קרן הורוביץ: זו זכות חוקתית של אנשים לגשת לערכאות.

<קרן הורוביץ: את לא יכולה לקבוע 90 יום, לא לאפשר לאנשים לגשת לערכאות.

שולי מועלם-רפאלי: עו"ד פיין, אני לא יורדת לסוף דעתך.

שולי מועלם-רפאלי: תבהירי.

<מיכל פיין: אבהיר.

<מיכל פיין: חשוב לתת לתהליך עומק זמן.

<מיכל פיין: אנחנו רוצים לתת הזדמנות אמתית ליישוב הסכסוך וההסכמה.

<מיכל פיין: זאת המטרה.

עליזה לביא: את מדברת על סחבת?

<מיכל פיין: לא.

<מיכל פיין: אני מדברת על הזדמנות אמתית.

<מיכל פיין: חברת הכנסת לביא, אפשר לבוא עם גישה פסימית, ולומר: כל המנגנונים ליישוב סכסוכים, אין בהם תועלת, אבל מנסים לבוא בגישה אחרת, אולי אופטימית, אולי נאיבית, שאומרת: בואו ניתן סיכוי אמתי.

<מיכל פיין: אם נותנים סיכוי אמתי, ולא מסתכלים על מקום של ציניות וסחבת וכו'- - -

<בת-שבע שרמן-שני: - - -

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו כן רצינו לעשות סוג של איזון, שכן יתחום את זה בזמן.

שולי מועלם-רפאלי: הבנו ש-14 יום זה מעט מדי, אבל אני חשבתי ש-45 לסיים את כל התהליך הוא זמן ששומר על האיזון הזה בין הרצון שלנו לא לפגוע בתהליך ובהיתכנות שלו, ואני מאוד אתך באופטימיות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד בונה על התהליך הזה.

שולי מועלם-רפאלי: מצד שני, לא הייתי רוצה שזה יהיה פתוח בלי גבול.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<אמיר זימן: עו"ד אמיר זימן מפורום יישוב סכסוכים של הלשכה.

<אמיר זימן: רק כדי לחדד – התהליך שאנחנו מדברים זה לא אותו תהליך סופי של הגעה הסכם.

<אמיר זימן: זה תהליך של המהות, כדי להבין אם רוצים, לא רוצים, ואם רוצים, עכשיו מתחילים את אותו הליך של יישוב סכסוכים.

שולי מועלם-רפאלי: לכן אני חשבתי ש-45 יום זה יותר מדי זמן.

<ענת ענבר: אם שניהם רוצים, אפשר תמיד להאריך.

<בתיה כהנא דרור: כולנו מסכימים שיש איזון כרגע, כי יש שיקול דעת גם להאריך.

<בתיה כהנא דרור: אני בכל זאת רוצה להעיר לגבי דבריו של ד"ר פרץ.

<בתיה כהנא דרור: אנחנו חושבות שכמובן, זו הצעה נכון לבוא לתביעת גירושין דרך יישוב סכסוך.

<בתיה כהנא דרור: יכול להיות שזה יעזור ל-50% מהמקרים, אבל אם היינו מובטחים בכך, בהינתן שמרוץ הסמכויות נשאר, היינו מברכים.

<בתיה כהנא דרור: הבעיה היא שאנחנו עדיין מאמינות שכאשר חרב המרוץ מונפת, התהליך עצמו, יישוב הסכסוך עצמו לא יתנהל באופן האמתי, גם אם נקדים אותו לפני יישוב הסכסוך וגם אם נאחר אותו לאחר סיום התקופה.

<בתיה כהנא דרור: לכן אנחנו מדברות על ה-50% עם סיכויי ההצלחה, ולא מדברים על ה-50% שאין סיכוי ליישוב סכסוך, וברור שמייד הם ירוצו לתביעה.

<בתיה כהנא דרור: זו הערה חשובה.

<בתיה כהנא דרור: לכן אני לא בטוחה בכלל שבאנו לתקן ואנחנו לא מקלקלים הרבה יותר, כי בסופו של דבר זה יגיע למצב שזוגות שלא יכולים לדבר אחד עם השני, עוד אנחנו תוקעים אותם בזה.

<בתיה כהנא דרור: דבר שני, אני לא מבינה איך אין סעיף תקציבי בזה.

<בתיה כהנא דרור: הרי זה שיש הסכמות עם האוצר, טוב, אבל מה קורה אם הכספים לא יגיעו?

<בתיה כהנא דרור: אנחנו מדברים על שינוי קונספט אדיר.

<בתיה כהנא דרור: כל תביעות הגירושין במדינת ישראל הולכות להיפתח דרך יישוב סכסוך.

קריאה: לא כולם.

שולי מועלם-רפאלי: בטח שכולם.

שולי מועלם-רפאלי: זו הצעת החוק.

שולי מועלם-רפאלי: זה הרעיון.

<בתיה כהנא דרור: איך ייתכן שיחידות הסיוע, מעבר להגדלה של תקנים – אנחנו יכולים לייצר פה פקקים שזה ייצור סבל ועינוי דין.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת יריב לוין, בבקשה.

יריב לוין: אני רוצה להעיר רק הערה אחרת.

יריב לוין: רבותיי, אם זה יימשך כך, לא נגמור שום דבר.

יריב לוין: אני חושב שאפשר תמיד להתווכח, אם זה צריך להיות ארבע או שלוש פגישות, אם זה צריך להיות 14 יום או עשרה ימים.

יריב לוין: אין פה אמת מוחלטת, ומטבע הדברים זה סוג של שינוי שתוך כדי יישומו יתברר שלמרות כל כוונותינו הטובות טעינו בהם, וצריך לתקן אותם.

יריב לוין: אני חושב שצריך לקדם את העניין.

יריב לוין: פשוט לחתוך החלטות יותר טובות, פחות טובות, ולהתקדם.

יריב לוין: בי"ת, עוד הערה.

יריב לוין: יש פה איזון שצריך מאוד להקפיד לשמור עליו בין זה שאנחנו רוצים לייצר, מצד אחד, תהליך יחסית מהיר כדי לא לגרום למצב שאנחנו במירכאות או לא במירכאות תוקעים אנשים בתוך התהליך הזה, ומונעים מהם להגיע לממש את זכותם להידיין בסוף הליך שיפוטי רגיל, לבין העובדה שאם הזמן יהיה קצר מדי, יקרו שני דברים: אחד, אי-אפשר להספיק בו לעשות תהליך אמתי; והדבר השני, זה יהיה קטליזטור כדי לדלג על התהליך.

יריב לוין: יש הרבה מאוד אנשים, שכשהם שומעים על מין הליך כזה, הם אומרים: לא מתאים לי, אני רוצה להילחם, להגיע ישר להליך השיפוטי, ואם לא יהיה ברור שיש פה פרק זמן יותר משמעותי לאנשים, להקל את התהליך הזה, להיכנס אליו, ושבמובנים רבים לא משתלם לדלג עליו, אלא כדאי לנסות לנצל את הזמן ברצינות, כל העניין לא ילך.

יריב לוין: אני חושב שזה בדיוק מוטמע בתוך ההסדרים שהוצעו פה בצורה מאוד זהירה.

יריב לוין: אני מציע מאוד להיזהר מלשבור אותו – לא לקצר מדי, ולא לחפש עכשיו להאריך את זה עד אין קץ - אחרת לא נתכנס לשום מקום.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שאנחנו עושים.

<שמעון יעקבי: אפשר להגיע לסיכום כללי לגבי לוחות הזמנים, ולאפשר לשר המשפטים בצו לאחר התייעצות עם ראשי הערכאות המשפטיות, לשנות את לוחות הזמנים בהתאם לניסיון שהצטבר במשך הזמן.

<שמעון יעקבי: בצו לשנות את זה.

אורי מקלב: דוח.

<שמעון יעקבי: לאחר התייעצות.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתכנסים לסוף הדיון בנקודה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: נועה, כמה שאלות.

<נועה ברודסקי-לוי: אני רוצה לשאול את ענת ענבר, אם באמת עלה הנושא הזה של 45 יום, האם אפשר לקיים באמת שלוש או ארבע פגישות ב-45 ימים?

<ענת ענבר: שלוש פגישות - אפשר.

<ענת ענבר: כמובן, זה תלוי בצדדים.

<ענת ענבר: לפעמים מישהו נמצא במילואים, לפעמים בחו"ל.

<ענת ענבר: זה לא תלוי רק בנו.

שולי מועלם-רפאלי: אבל זה יושב על שיקול הדעת ששמרנו עליו.

<ענת ענבר: אפשר לעשות את זה במפגש אחד.

<ענת ענבר: אני חושבת ש-45 יום זה מאזן, כי כפי שנאמר פה, אי-אפשר לדחות את זה לפרקי זמן מאוד גדולים.

<ענת ענבר: לכן אני חושבת שזה פחות או יותר מאוזן, 45 יום.

שולי מועלם-רפאלי: טוב.

שולי מועלם-רפאלי: נועה, תסגרי את הסעיף הזה בבקשה.

<נועה ברודסקי-לוי: אני מציעה שננסה לקראת הדיון הבא לשבת עם הגורמים השונים, נציגי הממשלה, ולבוא עם הסכמות לפעם הבאה.

שולי מועלם-רפאלי: טוב.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בפעם הבאה אנחנו לא פותחים על זה דיון אלא באים עם הסכמה שיש עם כל הגורמים הרלוונטיים, ומתקדמים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מודיעה – לא פותחים דיון שוב על מספר הימים, מה נכון ומה לא נכון, בהנחה שנגיע.

<אמיר זימן: ואם אפשר לפרסם את ההסכמה באתר לפני הדיון.

<נועה ברודסקי-לוי: מאה אחוז.

<נועה ברודסקי-לוי: הלאה.

<נועה ברודסקי-לוי: יש מספר נקודות נוספות שעלו בהצעות החוק הפרטיות – קודם כל, נוכחות של יועץ משפטי ביחידת הסיוע בפגישות עם בעלי הדין.

מרב מיכאלי: למיטב הבנתי, אין על זה ויכוח.

<אמיר זימן: לנו, לשכת עורכי הדין, יש התנגדות לזה.

<אמיר זימן: נשים רגע בצד את כל נושא הזכות היסודית והחוקתית להיות מיוצג.

<אמיר זימן: יש על זה הבנות, איך הסעיף הזה משפיע על הזכויות האלה, אבל אני רוצה לדבר על הפרקטיקה.

<אמיר זימן: נעזוב רגע את האנשים שאינם מיוצגים, ואז אין בעיה שהם יבואו ללא עורכי דין, כי הם לא מיוצגים, אבל אותם בעלי דין שהם כן מיוצגים, הם באים לבית המשפט או לבית הדין, ומגישים את יישוב הסכסוך.

<אמיר זימן: הם מקבלים תדרוך.

<אמיר זימן: בדרך כלל עורכי הדין מתארים להם את הזכויות שלהם.

<אמיר זימן: הפעם הראשונה שהצדדים נתקלים ברצונות שלהם ובצרכים שלהם זה באותה פגישת מהות.

<אמיר זימן: אם הם יגיעו להסכמות כלשהן, ליישב את הסכסוך בדרך אחרת, הם ייצאו החוצה לעורכי הדין שלהם, ייקח בדיוק שלוש דקות עד שהעסק הזה יתמסמס שוב.

<אמיר זימן: עורכי הדין צריכים להיות חלק מהתהליך.

<אמיר זימן: הם צריכים להיות חלק מאותן הסכמות.

<אמיר זימן: יכול להיות שהם בעצמם פעם ראשונה ישמעו את רצונות וצורכי הצדדים.

<אמיר זימן: אם יש בעלי דין שמיוצגים ומעוניינים שעורכי הדין יהיו בישיבה הזאת, אין סיבה למנוע את זה מהם, להפך.

<אמיר זימן: אנחנו קוראים לאותם אנשים שמשפיעים קהלים.

<אמיר זימן: זה יכול להיות משפחה, זה יכול להיות חברים, וזה גם עורכי דין, שמאוד משפיעים.

<אמיר זימן: חייבים לשמוע אותם ולהשמיע את קולם.

<בתיה כהנא דרור: הם יגבו כסף על זה?

<אמיר זימן: אינני יודע.

<בתיה כהנא דרור: זו גם אחת המטרות – לחסוך כסף לבני הזוג.

<אמיר זימן: שעורכי הדין לא יהיו בתהליך, החשש, הפרקטיקה תדבר על זה שהם ייצאו החוצה – מה יקרה?

<אמיר זימן: נניח, ההחלטה תהיה ללכת לגירושין בשיתוף פעולה.

<אמיר זימן: נניח שזו תהיה ההמלצה אחרי שתיים-שלוש פגישות.

<אמיר זימן: הם ייצאו החוצה, יגידו לעורך הדין שלהם: אתה מפוטר, כי עכשיו אני הולך לגירושין בשיתוף פעולה?

שולי מועלם-רפאלי: זו מחשבה לגיטימית.

שולי מועלם-רפאלי: זו לא אמירה לגיטימית?

שולי מועלם-רפאלי: אם אני הולך לגירושין בשיתוף פעולה, אני לא נזקק יותר לייעוץ המשפטי?

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<אמיר זימן: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.

<אמיר זימן: אנחנו לא רוצים שההסכמות שהיו באותה פגישת מהות יתמסמסו ויבוטלו ויתה

<אמיר זימן: פכו רק בגלל שאחר כך פוגשים את עורכי הדין.

<אמיר זימן: זה לא טוב.

מרב מיכאלי: אז שלשכת עורכי הדין תוודא שעורכי הדין שלה לא עושים שימוש לרעה באמון ובסמכות שניתנים להם כדי למסמס ולקלקל לבעלי דין שלהם, שמגיעים להסכמות בפורום שלא כלל אותם.

<אמיר זימן: אני שמח שאת אומרת את זה, כי הפורום ניסח אמנה של עורכי דין שמתעסקים במשפחה, ואנחנו עומדים לפרסם את זה.

<אמיר זימן: אולי אפילו- - -

עליזה לביא: אתה בטוח שעורכי הדין יחתמו על האמנה הזאת, בהכירך את הנפשות הפועלות?

<אמיר זימן: אחת ההצעות והדיונים היא האם לכלול את זה בצורה כזו או אחרת כחלק מכללי האתיקה, ואיך לייצר את אותו מנגנון שאתם אומרים.

<אמיר זימן: שוב, אני מדבר על הפרקטיקה.

<אמיר זימן: אנחנו רוצים שהתהליך הזה יצליח.

<אמיר זימן: לשאלתכם, כן – עורכי הדין, אם הצדדים רוצים, הם מיוצגים בהליך הגישור.

<אמיר זימן: אנחנו לא מונעים אלא להפך – אנחנו מאפשרים וגם נעזרים בהם.

<אמיר זימן: לא צריך לשלול את זה קטגורית.

<אמיר זימן: צריך להשאיר את זה פתוח, ומי שרוצה להיות מיוצג, שיהיה, ומי שלא רוצה, שלא יהיה.

<אמיר זימן: זו הבקשה שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<ענת ענבר: אנחנו מטפלים בכ-10,000 משפחות בשנה – לא תיקים אלא משפחות.

<ענת ענבר: רוב הזוגות מגיעים אלינו ללא עורכי דין.

<ענת ענבר: אם יש התעקשות, אנחנו מאפשרים להם.

<ענת ענבר: יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם רוב עורכי הדין.

<ענת ענבר: רוב עורכי הדין, אנחנו לעולם לא ניתן להם לחתום על הסכמות ללא התייעצות עם עורכי דין.

<ענת ענבר: ברור שאדם שמיוצג על-ידי עורך דין, אנחנו לא נעשה שום דבר מעל ראשו.

<ענת ענבר: לכן אני לא רואה בעיה בזה, שהם יכולים לבוא אלינו, ללכת, לצאת, להתייעץ עם עורכי דין, להתקשר לעורכי דין תוך כדי.

<ענת ענבר: אם יש מקרה קיצוני, הרבה פעמים עורכי דין מעורבים.

<ענת ענבר: זה דברים שנעשים בשיתוף פעולה.

<ענת ענבר: יש הרבה עורכי דין שגם מייעצים לצדדים להגיש בקשה ליישוב סכסוך, ומעורבים בכל התהליך, והם אחר כך מנסחים את ההסכם.

<ענת ענבר: אני לא רואה בזה בעיה.

<ענת ענבר: ב-90% מהמקרים זה גם מסורבל מאוד.

<ענת ענבר: אני לא רואה את יחידות סיוע מסוגלות לקבוע פגישה בתיאום שני עורכי דין.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: פרופ' פרימר.

<דב פרימר: אני חושב שאנחנו חייבים ללמוד מהניסיון של הדברים הללו בחו"ל, במיוחד לאור העובדה שמה שקורה היום, זה אנשים בוחרים לעצמם את יישוב הסכסוך.

<דב פרימר: לכן יש סינון עצמי של התהליך היום, מה שלא יהיה כשאנחנו קובעים את זה כחובה לכלל האוכלוסייה.

<דב פרימר: לכן ברוב מדינות העולם יהא העורך דין מעורב בדיון, והנימוק לכך - ואני לא בעד זה; אני רק רוצה לייצג תחילה מה המצב בחו"ל, ואז מה שאני מציע - הטיעון הוא שתמיד כמעט יש צד חזק ויש צד חלש, ואחת המטרות המקדמיות של ההצלחה של יישוב סכסוך זה שמעצימים את הצד החלש.

<דב פרימר: יש חשש, שהיום זה לא תמיד קורה.

<דב פרימר: אדרבה, מגיעים לידי הצלחות על-ידי זה שמחלישים עוד יותר דווקא את הצד החלש.

<דב פרימר: לכן בחו"ל אומרים: אם יהיו נוכחים עורכי דין שיכולים להעצים - מעשית, פסיכולוגית – זה לא חשוב, אבל יש תחושה שיש כאן מישהו שמגן עליי, זה תורם הרבה מאוד להליך.

<דב פרימר: אנחנו יודעים שיש מקרים שעורכי הדין הורסים, אבל יש הרבה מקרים שעורכי הדין תורמים, וההצלחה קורית דווקא כי עורך הדין נמצא.

<דב פרימר: עו"ד זימן צודק, שהגיעו לידי הסכמה, וחמש דקות אחרי זה הכול הלך בגלל עורכי הדין.

<דב פרימר: מצד שני, אני מכיר הרבה מאוד מקרים שדווקא בגלל מעורבות עורך הדין, עורך הדין אמר: לא כדאי לך ללכת לבית המשפט, ואפשר לקדם את זה.

<דב פרימר: אני חושב שאסור לנו לקבוע חד-משמעית לכאן או לכאן.

<דב פרימר: אני חושב שצריכה להיות אפשרות, זכות להביא עורך דין, שזה לא יהיה תנאי כמו בחו"ל.

<דב פרימר: בחו"ל, במיוחד באירופה, המצב הוא שמעורבות עורך הדין הוא תנאי.

<דב פרימר: בארצות הברית יש מדינות לכאן ולכאן.

<דב פרימר: אני חושב שאנחנו צריכים לאפשר את זה – לא לפה, שיהיה פסול, כמו הצעת החוק; שזה יהיה לשיקול דעתו, או של הצדדים או של המגשר.

<דב פרימר: יש הרבה מגשרים גם היום שמזמינים עורכי דין במקרה המתאים.

<דב פרימר: אני חושב שצריך לנסח את זה כך שתהיה כאן נזילות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: מוריה.

<מוריה בקשי: גם אנחנו חשבנו שצריך להשאיר את הדבר הזה לא להכרעה קטגורית של כן או לא, עם זה שאין פה חובה, וההזמנה היא של הצדדים ולא של עורכי הדין שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: כלומר יחידות הסיוע לא צריכות עכשיו לקבוע את הפגישות בהתאם לזמינות של עורכי הדין.

קריאה: בדיוק כך.

<בת-שבע שרמן-שני: השאלה, אם יש שיקול דעת ליחידות הסיוע, להגיד למישהו שמגיע עם עורך דין, שלא יכניס עורך דין, כי הצד השני מגיע בלי, או להפך.

<דב פרימר: או להפך.

<נעמה כהן-ספראי: צריך לתקן גם את חוק הסיוע המשפטי, ולאפשר עורכי דין- - -

שולי מועלם-רפאלי: יש סעיפים בהמשך.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

<מוריה בקשי: יכול להיות שבחלק מהמצבים שהיום עושים בפועל בכל זאת, כיוון שאנחנו בחוק נצטרך לעגן - בתקנות או בחקיקה, כדי לאפשר את הגמישות הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: לפני שאתן לנציג משרד האוצר לדבר, פרץ, רצית לומר משהו בעניין הזה.

<פרץ סגל: גם בהליך הגישור נקבע במפורש בחוק, שעורכי הדין, יש זכות לצדדים להביא אותם, אלא אם כן הם מחליטים לוותר עליהם.

<פרץ סגל: גם פה הזכות הבסיסית היסודית של אדם להיות מיוצג, וכמובן, בתקנות צריך יהיה לקבוע, בטופס יהיה כתוב, אם צד רוצה להביא את עורך הדין שלו, שיודיע, כדי שאפשר יהיה לתאם.

<בת-שבע שרמן-שני: ברגע שהוא יודע שהצד השני יכול להביא עורך דין- - -

<פרץ סגל: אני אומר שכל הפרטים הללו צריכים להתברר בתקנות, ולא להיכנס לחוק.

<פרץ סגל: אבל העיקרון- - -

שולי מועלם-רפאלי: העיקרון של כן או לא יהיה בחקיקה.

שולי מועלם-רפאלי: לגבי ההתנהלות של איך צד אחד יידע וצד אחד לא- - -

<פרץ סגל: אנחנו איננו סבורים שנכון לשלול את הזכות של אנשים להיות מיוצגים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: יחידות הסיוע, אתן רוצות שיהיה כתוב שלא יהיו עורכי דין?

<בתיה ארטמן: לא מיצינו את הדיון בנושא הזה.

<בתיה ארטמן: יש כאן גם היבטים טיפוליים, לא רק היבטים משפטיים.

<בתיה ארטמן: צריך לראות מה קורה פה.

<בתיה ארטמן: בין היתר גם העומס על יחידות הסיוע והזמן שניתן יהפוך את זה סתם לפלסתר.

<בתיה ארטמן: לא יוכלו לעמוד בלוח הזמנים.

<בתיה ארטמן: צריך לראות מה העיקר של יישוב הסכסוך – אם העיקר הוא טיפולי או העיקר הוא משפטי.

<בתיה ארטמן: אנחנו לא מכחישים שיש לזה חלק משפטי- - -

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתנו, העיקר הוא טיפולי, גם מבחינת מציעות החוק וגם מבחינת הממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: זה תהליך גישור.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להביא לתוצאה הטובה ביותר לזוג הזה ולילדים שלו.

שולי מועלם-רפאלי: זו מטרת הצעות החוק.

שולי מועלם-רפאלי: גיא הרמתי, נציג משרד האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: עלו פה המון שאלות על השאלות התקציביות שכרוכות ברצון האמתי של כולנו בהצעת החוק הזאת, שכל או רוב הציבור ייכנס בשער הזה של יישוב הסכסוכים.

<גיא הרמתי: הממשלה על הצעות הכנסת, ובטח הצעת חוק ממשלתית שתאוחד עם פרטית, הממשלה מדברת בקול אחד.

<גיא הרמתי: כשהיא מסכימה, זה אומר שהיא מסכימה, ובין אם מסכימה או לא מסכימה, אם יש חוק, יש לקיים אותו, וממשלה מקיימת חוקים.

<גיא הרמתי: הדיון כאילו להכניס סעיף תקציבי בחוק מלמד כאילו דווקא יש פה איזה חוק אחר, ותקציב, צריך גם, כמובן, ישימות של גורמי המקצוע, אבל זה לא רלוונטי.

<גיא הרמתי: למעשה דווקא בדיון על יישוב סכסוכים זה להעלות לפה כל מיני דברים בתוך הממשלה בין משרד הרווחה לבין משרד האוצר - אין סעיף תקציבי לטיפול בנשים מוכות בחוק, ובכל זאת משרד הרווחה מבצע את זה.

<גיא הרמתי: ההערה פשוט לא רלוונטית.

<גיא הרמתי: אין חשש לאי-קיום חוק, בטח כשהממשלה שותפה לנוסח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<אדם אבזק: ההערה שלי היא בקשר לייצוג האנשים על-ידי עורכי דין.

<אדם אבזק: לרוב, לצערי הרב, עורכי הדין יקלקלו.

<אדם אבזק: אמנם אני עורך דין, ויש לי ניסיון רב בתחום הזה.

<אדם אבזק: בשלב המקדמי שעורך הדין יהיה ניטרלי.

<אדם אבזק: שיחידת הסיוע תקבל ייעוץ משפטי אובייקטיבי.

<אדם אבזק: ששם יהיה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

<נועה ברודסקי-לוי: כנקודה משלימה לנושא של נוכחות של עורכי הדין, או חוץ מזה - זה לא חייב לעמוד אחד מול השני – יש בהצעת החוק של חברת הכנסת מיכאלי הצעה שיהיה יועץ משפטי שיישב ביחידת הסיוע ויהיה שייך ליחידות הסיוע וילווה את ההליך שיתנהל ביחידת הסיוע.

<מוריה בקשי: זה נושא שלא היה בהצעת החוק הממשלתית, אבל בהחלט בעקבות הצעת החוק של חברת הכנסת מיכאלי אנחנו קיימנו דיון.

<מוריה בקשי: ברמה המקצועית אנחנו סבורים שיש מקום לשילוב של עורכי דין בתוך יחידות הסיוע בדרך כזו או אחרת מבחינת שייכות ארגונית.

<מוריה בקשי: עדיין, וגם משרד האוצר שוקל בהחלט את הדברים – זו תוספת לעומת המקור, השאלה של המינון, האם בכל פגישה, האם בחלק וכו', נבחנת, כולל הערכה תקציבית של הנושא הזה.

<מוריה בקשי: השאלה של העיגון בחקיקה, באופן כללי בעלי המקצוע ויחידות הסיוע לא מעוגנים בחקיקה.

<מוריה בקשי: לכן זו שאלה נפרדת.

<מוריה בקשי: בתקנות.

שולי מועלם-רפאלי: זה נמצא בתקנות.

<מוריה בקשי: לכן זה באמת מתוקצב לפי התקנות.

<מוריה בקשי: זה לא באוויר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: גיא.

<גיא הרמתי: אני מסכים עם מוריה.

<גיא הרמתי: האזכור, האם הוא יהיה בחקיקה או בקבלת ההחלטות המקצועית של יחידות הסיוע הוא קריטי.

<גיא הרמתי: כפי שיחידות הסיוע משתמשות בפסיכולוג לפי ראות עיניהן וכו', ורוכשות שירותי פסיכולוגים, הן יכולות לעשות את זה עם ייעוץ משפטי, עם עורכי דין, אבל עמדת הממשלה, שזה לא יוגדר בחקיקה כדי לשמור אצת הגמישות, את השימוש היעיל ביותר בעלויות החוק, כי אם עורך דין משוריין, לעומת פסיכולוג, כל התקציב הראשוני הולך על עורכי הדין, כי זה מחויב לפי החוק.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: ממשיכים.

שולי מועלם-רפאלי: נועה.

קריאה: הוא לא אמר כמה כסף.

שולי מועלם-רפאלי: הוא לא צריך להגיד.

<גיא הרמתי: כתוב שהממשלה- - - מגוחך לדבר- - -

<גלי עציון: נערות היינו וגם זקנו, וראינו חוקים עוברים, וראינו את הכסף זורם לידם, וכל חוק שהממשלה קיבלה, כמובן, הקציבו לו ישר את התקציבים המתאימים והוא עבד, והכול עובד, ובא שלום על ישראל.

<גיא הרמתי: לפי הגישה הזאת, אפשר, כמובן, לחלק את התקציב להמון- - -

<גלי עציון: כמה מעונות ציבוריים נבנו מאז שהחליטו להקים מעונות?

<גיא הרמתי: זה לא קשור לתקציב.

<גיא הרמתי: אפשר, כמובן, לחלק את תקציב משרד הרווחה לעוד הרבה אלפי חתיכות קטנות, ולתת למשרד האוצר לנייד ביניהן, ואולי גם לעשות ולבצע את התקציב, ואז תבוא הטענה שאנחנו מנהלים את משרד הרווחה.

<גיא הרמתי: יש סתירה בין הדברים.

<גיא הרמתי: יש עצמאות- - -

<גלי עציון: זה לא העניין.

<גלי עציון: העניין הוא שמשרד הרווחה מראש עמוס יתר על המידה.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, את הדיונים הללו – אנחנו ממשיכים בחוק.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נסיים ב-11:30, אז נהיה ממוקדים בדקות שנותרו לנו.

<נועה ברודסקי-לוי: הנקודה שכן עלתה כאן היא חשובה, ולא קיבלנו התייחסות של משרדי הרווחה והמשפטים לעניין נשים מוכות, האם כן יש מקום לכתוב בחוק שבמקרים של נשים שכבר נמצאות במקלטים של נשים מוכות זה לא יחול בכלל, וגם יש שיקול דעת ליחידת הסיוע במקרים שהם מתרשמים- - -

שולי מועלם-רפאלי: יש מקרים נוספים.

מרב מיכאלי: אבל זה כבר כתוב; בהצעה שלנו הפרטית כתוב מפורשות שבמקרה של אלימות זה מחוץ לתחום.

<מוריה בקשי: בואו נחלק.

<מוריה בקשי: כתוב בחוק שבקשה לפי חוק למניעת אלימות במשפחה לא נמצאת ברשימה, לכן היא כשלעצמה לא- - - , אבל אני מסכימה, כלומר יש לנו מספר מצבים, שגם משרד הרווחה העלה, לא רק של מצבי אלימות, אלא, למשל, דוגמה של בקשה דחופה לטיפול רפואי שצריכה בקשה לפי חוק הכשרות הרפואית והאפוטרופוס, ואי-אפשר לחכות את התקופה.

<מוריה בקשי: אנחנו, מצד שני, לא רוצים להגיע למצב שעצם העובדה שמישהו יכתוב טענות, יש אלימות, זה יהיה קסם, שאוטומטית זה יירד- - -

מרב מיכאלי: לפי ההצעה הפרטית, אין כתב טענות.

מרב מיכאלי: זו הנקודה.

מרב מיכאלי: אנחנו רוצות להשאיר את זה כך.

מרב מיכאלי: זה חשוב מאוד כדי להתחיל את התהליך בצורה נקייה.

<מוריה בקשי: לכן השאלה היא איך אנחנו מסווגים את התהליך.

<מוריה בקשי: מה שאנחנו חשבנו, שבמצבים ספציפיים, והיתה רשימה מסוימת שבאה - - -, אנחנו בודקים אותה, שיוגדרו בתקנות, באישור של דיין, קאדי, שופט לצורך העניין, ניתן יהיה לפטור בהליך, אבל לא כללי, כי אז כולם יגישו בקשות, אלא באמת בסיטואציות.

<מוריה בקשי: הסיטואציות האלה, צריך להגדיר טוב את הנושא של האלימות כדי לראות איך אני קובעת שמקרה מסוים, יכול להיות שזה יהיה אחרי שיחידת הסיוע זיהתה, ואז היא אומרת: אין פה מקום- - -

<נועה ברודסקי-לוי: במקרה של נשים שנמצאות במקלט נשים מוכות, אני מניחה ששם יש פחות שאלה.

<נועה ברודסקי-לוי: לכן אולי במקרים כאלה כן צריך לאפשר אוטומטית לוותר על כל ההליך.

<נועה ברודסקי-לוי: לעומת זאת, במקרים שבאמת עולים חששות בפגישה הראשונה ביחידת הסיוע או לפי טענות של אחד הצדדים, כשהוא מדבר על יחידת הסיוע, אז יש שיקול דעת ליחידת הסיוע להפנות כמה שיותר מהר לבית המשפט או לבית הדין.

מרב מיכאלי: כאמור אצלנו יש שיקול דעת ליחידת הסיוע בוודאות.

מרב מיכאלי: מקלטים זה דוגמה קלאסית.

שולי מועלם-רפאלי: השאלה, אם יש עוד דוגמאות כל כך ברורות כמו נשים במקלט לנשים מוכות.

שולי מועלם-רפאלי: פרץ, בבקשה.

קריאה: אם הבעל יושב בכלא.

<פרץ סגל: גם במקרים של אלימות יש מקרים של צדק מאחה, למשל.

מרב מיכאלי: נכון.

<פרץ סגל: לא הייתי רוצה לסגור את הדלת.

מרב מיכאלי: לא לפסול את זה קטגורית.

<פרץ סגל: לכן הייתי חושב שכמו שבתקנות המהות קבענו שבית המשפט רשאי לפטור מפגישת מהות, גם פה צריך לעשות בדרך אינדיבידואלית במקרה מסוים, ולא להוציא איזו הוראה כללית בעניין הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<קרן הורוביץ: כולם פה דיברו כל השיח ב"מקווים" ו"רוצים".

<קרן הורוביץ: אף אחד לא בטוח בתועלת של החוק הזה.

<קרן הורוביץ: מצד שני, הזכירו פה את הנזק בקצרה בלי להזכיר את הנזק הכי גדול לטעמנו, של הרחבת סמכויות בתי הדין הרבניים.

<קרן הורוביץ: מפעילים דין לא שוויוני על נשים.

<קרן הורוביץ: לכן, בגלל שהשאלה פה האם התועלת תעלה על הנזק – אנחנו חושבות – אני מדברת פה בשם מרכז רקמן – שקודם כל צריך לעשות פילוט בבתי המשפט לענייני משפחה, לפני שמזעזעים פה את כל המערכת.

<קרן הורוביץ: דיברנו על כל כך הרבה נעלמים, שאנחנו לא יודעים איך להפעיל אותם.

<קרן הורוביץ: איך אפשר להפעיל מערכת כזאת גדולה בלי לעשות פילוט?

<קרן הורוביץ: איך אפשר לזעזע את כל מערכת דיני המשפחה בלי לבחון את זה קודם, אם זה כלל עובד בבתי המשפט לענייני משפחה?

<קרן הורוביץ: זה חומר מחשבה לקראת הדיון הבא, האם זה צריך לעבור קודם כל לתוכנית ניסויית על כמה בתי משפט, ולראות אם זה בכלל מחזיק מים, אם יחידות הסיוע מצליחות להרים גישורים שווי ערך, אם הפתרונות עובדים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: נועה, אנחנו ממשיכים.

<נועה ברודסקי-לוי: אני מציעה שלגבי כל הנושאים שעלו פה גם ננסה להגיע להסכמות לקראת הדיון הבא.

שולי מועלם-רפאלי: לקראת הדיון הבא נגיע להסכמות ונסגור אותם, גם ביחס לדברים שעלו עכשיו, כדי שנוכל להתקדם.

<נועה ברודסקי-לוי: סעיף קטן (ג), אני חושבת שיש לגביו הסכמה של הממשלה.

<נועה ברודסקי-לוי: אקריא.

<נועה ברודסקי-לוי: (ג.

<נועה ברודסקי-לוי: בפגישת המהו"ת תיתן יחידת הסיוע לצדדים לבקשה מידע על ההליכים המשפטיים הקשורים בסכסוך המשפחתי ועל השפעתם והשפעת גירושין וסכסוך משפחתי על הצדדים ועל ילדיהם ומידע אודות הדרכים שיש בהן כדי לסייע להם ליישב את הסכסוך בהסכמה ובדרכי שלום; כמו כן תבחן יחידת הסיוע עם הצדדים את צורכיהם ורצונותיהם ואת טובת ילדיהם, אם העניין הנדון נוגע להם, ואת האפשרות ליישב את הסכסוך המשפחתי בהסכמה באמצעות הליכים ליישוב סכסוך בהסכמה, לרבות בדרך של גישור (להלן – הליך ליישוב סכסוך בהסכמה).

<נועה ברודסקי-לוי: הצעות החוק הפרטיות מפרטות יותר.

<נועה ברודסקי-לוי: אנחנו בעמ' 6.

<נועה ברודסקי-לוי: אני מבינה שיש הסכמה על הצעות החוק הפרטיות.

<נועה ברודסקי-לוי: אקרא את הנוסח שעולה מהן.

<נועה ברודסקי-לוי: "פגישת המהו"ת תכלול – (1) מתן מידע על ההליכים המשפטיים בעניינים של סכסוך משפחתי ועל השלכות הגירושין וכל עניין אחר בסכסוך משפחתי על הצדדים ועל ילדיהם, מהיבטים שונים, לרבות השלכות משפטיות, רגשיות, חברתיות וכלכליות; (2) מתן מידע לצדדים אודות הדרכים שיש בהן כדי לסייע להם ליישב את הסכסוך בהסכמה ובדרכי שלום, ולהתמודד עם השלכותיו, לרבות ייעוץ, גישור, טיפול משפחתי או זוגי ואודות השירותים הקיימים לשם כך ביחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית, בקהילה ובמגזר הפרטי; (3) היכרות עם הצדדים על מנת להעריך יחד אתם את צורכיהם ורצונותיהם, לסייע להם לבחון דרכים ושירותים שעשויים לתרום ליישוב הסכסוך ביניהם בהסכמה ובדרכי שלום ולהתמודדות עם השפעות הסכסוך ולתאם עמם תכנית מתאימה להמשך התהליך; (4) קביעת הסדרים זמניים בהסכמה בעניין מזונות, החזקת ילדים והסדרי קשר לתקופת עיכוב ההליכים כמשמעותה בסעיף 7 או מתן המלצה לצדדים ולגורם אליו הם יופנו להמשך הליך יישוב הסכסוך, לדאוג לעריכת הסדרים בעניינים אלה.

<מוריה בקשי: אני רק רוצה להעיר שזה הנוסח שעליו המליצה בזמנו ועדת שנהב.

<מוריה בקשי: היה בתזכיר החוק.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: ממש מילה במילה מוועדת שנהב.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה.

<פרץ סגל: אני מבקש שלגבי הנוסח, נוכל להוסיף הוספות.

<פרץ סגל: למשל, בסעיף (3) לא הוזכרה טובת הילדים, למשל, בעניינים הנוגעים להם.

<פרץ סגל: לכן ברשותך, גברתי, נביא תיקונים קלים, כי עברו קצת שנים מאז ועדת שנהב סיימה את עבודתה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נסגור את הדיון היום.

שולי מועלם-רפאלי: על הסעיף הזה גם תביאו את התוספות שתחשבו שצירך להביא.

שולי מועלם-רפאלי: בכל הנושאים שדיברנו עליהם ננסה להגיע לקראת הדיון הבא להסכמות על לוחות זמנים, על סדרי הדברים הראויים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, הישיבה נעולה.