הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 97, 2014-11-24 12:00

עדי קול: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

עדי קול: כל ישיבה שאני פותחת אני מסבירה על הוועדה הזו.

עדי קול: הוועדה הזו יש לה את אותן סמכויות כמו כל ועדה אחרת, אך יש הבדל בינה ובין הוועדות האחרות – היא מתכנסת בעקבות פניה.

עדי קול: הפניה יכולה להיות של אדם, של קבוצה של אנשים, של ארגון או ארגונים שמעלים תופעה שמטרידה אותם ורוצים להביא אותה על סדר היום הציבורי.

עדי קול: היום אנחנו מתכנסים בעקבות פניה של ציבור הנוסעים בתחבורה הציבורית בירושלים ובסביבתה.

עדי קול: ביום ראשון בלילה נמצאה גופתו של יוסוף חאסן רעומי תלויה באוטובוס שבמסוף הר חוצבים.

עדי קול: מיד עם המצאה של הגופה פרצו הפרות סדר נרחבות במזרח ירושלים והמשפחה טענה כי מדובר ברצח על רקע לאומני.

עדי קול: ביום שני קבעה משטרת ישראל כי מדובר בהתאבדות ולא ברצח, אך הציבור הפלסטינאי לא קיבל את הקביעה, ונהגי האוטובוס הערבים בירושלים ובסביבתה פתחו בשביתה.

עדי קול: הוועדה הזו אינה עוסקת בפיענוח מקרי מוות, ואין לנו את הסמכות או את הכלים לבדוק מה בדיוק קרה באותו לילה.

עדי קול: אנחנו מתכנסים בעקבות פניות שקיבלנו מנוסעים, ולא ניכנס לשאלת סיבת המוות כי היא אינה רלבנטית – כמובן שאנחנו שולחים את תנחומינו למשפחה.

עדי קול: התחבורה בירושלים ובסביבתה בשבוע האחרון התנהלה כמו בתקופת המנדט.

עדי קול: אנשים המתינו וחיכו לאוטובוסים משך שעות והרבה פעמים גם כשהאוטובוס כבר הגיע הוא היה עמוס מדי, ואי אפשר היה לעלות עליו.

עדי קול: גם ב "אגד", שמפעילה את התחבורה בתוך ירושלים, וגם "אגד תעבורה" שמפעילה את התחבורה בסביבות עוטף ירושלים – מעלה אדומים, מבשרת ציון, יישובי יהודה ושומרון.

עדי קול: ציבור הנוסעים הוא ציבור שבוי.

עדי קול: לרוב מדובר בציבור מרגע סוציו אקונומי נמוך.

עדי קול: כאשר האוטובוסים לא מגיעים – חייהם משתתקים, בין אם זה ילדים שנוסעים לבתי ספר או אנשים שנוסעים לעבודה.

עדי קול: הבעיה המרכזית של השביתה הזו היא שהיא היתה שביתה פראית, שלא היתה שום הודעה עליה לציבור הנוסעים.

עדי קול: אף אחד מציבור הנוסעים לא ידע שיש שביתה כזו.

עדי קול: אנשים פשוט עמדו וחיכו בתחנות האוטובוס, משך שעות ארוכות, ולא קיבלו תשובה.

עדי קול: אנחנו נפתח את הדיון ונשמע את ציבור הפונים, ואחר כך נמשיך משם.

<חני לוז: אני מבית-אל, ולצורך העניין, בוועדה הזו – אני בוועדה ציבורית שקמה בבית-אל בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית, שהועברנו ל "אגד תעבורה" ממש ביום שישי לפני שזה קרה, ב-14 בנובמבר.

<חני לוז: השביתה פרצה ב-16 בנובמבר.

<חני לוז: אני, אישית, ב-16 בנובמבר, זה היה יום ראשון, לקחתי את הבת שלי, שהיא בת 14, לתחנת האוטובוס החדשה בפסגת זאב, כדי לתפוס אוטובוס חזרה לאולפנה שלה, בשעה חמש וחצי.

<חני לוז: אמרו שהאוטובוס תכף יוצא.

<חני לוז: היא עמדה שם, ומזל שחיכיתי שם, כי רציתי לראות שהכל בסדר.

<חני לוז: היא היתה יחד עם הבת של חברת הכנסת אורית סטרוק, שגם היתה אמורה להגיע.

<חני לוז: חיכינו.

<חני לוז: בקיצור.

<חני לוז: 10 דקות, 20 דקות, חצי שעה.

<חני לוז: בינתיים, אישה שעמדה לידי ממעלה לבונה התקשרה למוקד "אגד תעבורה", ואני שומעת את השיחה עם המוקד, והיא אומרת לה: מה זאת אומרת שאין אוטובוס לבנימין?

<חני לוז: מה זאת אומרת שהפסקתם את האוטובוסים לבנימין?

<חני לוז: איך אני אגיע הביתה?

<חני לוז: כלום, לא היו להם תשובות.

<חני לוז: הם אמרו: אנחנו לא יודעים מה יהיה, מתי יהיו אוטובוסים, אין אוטובוסים לבנימין, והאישה הזו עומדת עם הבת שלה במשך שעה, ולא יודעת מתי יהיה אוטובוס, ומזג האוויר כבר גשום, on and off.

<חני לוז: הבת שלי חיכתה.

<חני לוז: אחרי שעה הגיע האוטובוס לקחת אותם לנווה צוף.

<חני לוז: בהמשך, ביום שני, שאלתי אם מישהו יודע מה קןרה, אף אחד לא ידע.

<חני לוז: אנשים הלכו לעבודה כרגיל.

<חני לוז: יש לי כאן אוסף של תיאורים של אנשים שפספסו את ההגעה לעבודה בזמן.

<חני לוז: אוטובוסים – ביום שני בבוקר, ב-08:00, 08:20, 09:30 – לא יצאו.

<חני לוז: אוטובוסים בימים שלאחר מכן לא יצאו, בבוקר.

<חני לוז: אנשים יצאו ב-07:00 בבוקר לעבודה, הגיעו ב-11:00 לירושלים, למקום העבודה שלהם.

<חני לוז: אנשים פספסו תורים שהם חיכו להם שלושה חודשים.

<חני לוז: אני מדברת על מקרים מתועדים של תושבים, מה שזה עשה להם.

<חני לוז: פשוט, שביתה פראית, שחותכת את עורק החיים הראשי והיחיד של התושבים, אלה שאין להם מכוניות, להגיע לירושלים וחזרה.

עדי קול: וכשיצרתם קשר עם "אגד תעבורה" מה היתה התשובה?

<חני לוז: היה בלאגן גדול.

<חני לוז: ביום הראשון – יש לי פה אפילו צילומים בוידאו.

<חני לוז: דיברתי עם אותו דייל, כך הם קראו לזה – דיילים שהם העמידו בתחנות.

<חני לוז: הם לא ידעו מה קורה.

<חני לוז: אז הם אמרו לנו – כן יהיה, לא יהיה, יבוא לפה האחראי, אנחנו לא יודעים.

<חני לוז: למחרת אנשים התקשרו למוקד, לא היו להם תשובות מתי יהיו אוטובוסים.

<חני לוז: וגם כשאמרו שיהיה אוטובוס, האוטובוס לא הגיע.

<חני לוז: ביום שני שעבר עליתי על אוטובוס ושמעתי שאנשים מדברים שהם כבר שעה בתחנה, שעתיים.

<חני לוז: אנשים לא ידעו מתי יהיה אוטובוס, עמדו בגשם, בגשם סוחף.

<חני לוז: היה אפילו אבסורד שביום שני שעבר תוך כדי השביתה, ואנשים מחכים בתחנה אחת, מסכנה, שבנו – המסוף החדש שמאחורי הביטוח הלאומי – תחנה אחת, מסכנה, לקבוצה גדולה של אנשים בגשם.

<חני לוז: בא טרקטור, מרים את התחנה.

<חני לוז: הם מצאו את הזמן להעביר את התחנה, באמצע השביתה, באמצע שכולם מחכים בגשם.

<חני לוז: פשוט העבירו אותה וגם האנשים שהיה להם קצת מחסה, כבר לא היה להם מחסה מהגשם, ולא ידעו מתי יגיע האוטובוס שלהם.

<חני לוז: גם היום, אני מנהלת את הפורום האינטרנטי המקומי בבית-אל, וגם עכשיו קיבלנו הודעה שהאוטובוסים לא יצאו, ולא יודעים מתי הם יצאו, הלו"ז החדש שקיבלנו כולל בערך אולי 70% מהאוטובוסים שהבטיחו לנו, עם 3 אוטובוסים בשעה בבוקר, עכשיו זה בערך אוטובוס אחד בשעה, בבוקר, כדי להביא אנשים לעבודה, וכל הפעילות היום יומית.

<חני לוז: אי אפשר לנהל כך סדר יום.

<חני לוז: אי אפשר לבנות על נהגים שפתאום, בהחלטה פרועה, שנתונים לסחיטה או איומים כלשהם, אי אפשר לבנות על זה חיים של אלפי תושבים.

<חני לוז: זה פשוט פגיעה בזכויות הבסיסיות של כל התושבים בבית-אל ובכל הסביבה.

<חני לוז: אני מתארת לעצמי שהמצב בירושלים דומה, אבל אני מכירה את הסביבה שלנו, עם כל הרגישויות הביטחוניות שבה.

<אייל כהן: צהרים טובים לחברי הוועדה הנכבדים.

<אייל כהן: אני תושב ירושלים, גר בדרומה של ירושלים, אב ל-3 ילדים קטנים.

<אייל כהן: רצה הקב"ה ובדיוק באותה התקופה התקלקל לנו הרכב, כך שהסתייענו בתחבורה הציבורית בלבד, גם לפיזור הילדים, וגם אני, באופן אישי, על בסיס יומי, נוסע בתחבורה הציבורית.

<אייל כהן: מלבד בעיות שהן שגרתיות, מה שנקרא, בנסיעה בתחבורה הציבורית ב "אגד", ביום של השביתה, או המעין שביתה, אף אחד לא קיבל הודעה.

<אייל כהן: אני, למשל, סיימתי יום עבודה, הגעתי בערב, תחנה הומה, בתחנה המרכזית בירושלים, עמוסה עד לאפס מקום.

<אייל כהן: דיברה קודמתי על העניין שאין מקום בתחנה – אז באמת, יש ספסלים מאד קטנים ששינו לאחרונה, שיש שם מקום לישיבה אולי ל-4 אנשים.

<אייל כהן: עומדים אנשים מאד מבוגרים, נשים בהריון, עומדים בתחנה ומשוועים לאוטובוס.

<אייל כהן: כשאני הגעתי לתחנה אנשים כבר חיכו פרק זמן ארוך.

עדי קול: ומישהו אמר לכם שיש בעיה בתחבורה?

<אייל כהן: אז אני אמרתי – נעלה את זה מול "אגד".

<אייל כהן: צילמתי, והעליתי להם לעמוד הפייסבוק, כדי לקבל תגובה מיידית, כי במוקד היה זמן המתנה מאד מאד ארוך.

<אייל כהן: בתגובה הם שמו לי קישור לכתבה על כך שבעקבות הימצאות גופתו של הנהג במסוף אז פתחו במעין שביתה, ולכן אין נהגים.

<אייל כהן: זו, בעצם, היתה התגובה.

<אייל כהן: אי אפשר לדעת מתי מגיע אוטובוס.

<אייל כהן: גם באפליקציות, שבעצם חוזות את הגעת האוטובוסים, לא היתה שום אינדיקציה להגעתו של איזשהו אוטובוס, ואנשים פשוט נאלצו להסתדר באופן עצמאי, אם זה במוניות, אם זה להתקשר לאנשים שיסיעו אותם.

<אייל כהן: כך גם, למעשה, בבוקר, כשאתה צריך לפזר את הילדים ומתוכנן להגיע אוטובוס, אז בעצם, פיזור ילדים שאמור לערוך חצי שעה או 3/4 שעה מתפרס על פני שעות, אתה מאחר לעבודה, ולך תסביר בעצם שאתה תלוי בתחבורה הציבורית.

<אייל כהן: אנשים שבדרך כלל לא משתמשים בתחבורה הציבורית, מבחינתם לא כל כך מבינים את התלות.

<אייל כהן: אבל יותר מזה.

<אייל כהן: אני רוצה להעלות, ברשות הוועדה, נקודה נוספת שאני חושבת שהיא מאד חשובה, שהוועדה תיקח בחשבון.

<אייל כהן: לא מדובר באיזושהי שביתה.

<אייל כהן: מנסים להציג את זה כאילו מדובר באיזושהי שביתה על זכויות, או שביתה פראית, כאילו זה בתחום של דיני עבודה רגילים.

<אייל כהן: זה לא המצב.

<אייל כהן: האפשרות הזו שברגע אחד מחליטים לשתק איזשהו שירות מאד חיוני, לנו, לציבור במדינה, הוא משהו שחייב לקבל מענה.

<אייל כהן: לצורך העניין, אם עכשיו, היום, זה הציבור של הנהגים, מחר הנהגים היהודים יחליטו שהם לא מגיעים לעבודה כי משהו אחר לא מוצא חן בעיניהם, וכן כיוצא בזה.

<אייל כהן: פתאום האחים יחליטו לקחת את החוק לידיים.

<אייל כהן: אלה שירותים חיוניים שאנחנו זקוקים להם, ולכן צריך לתת על זה את הדעת.

<אייל כהן: אני חושב שצריך לחבר את זה גם לאירועים האחרונים שהיו, החל ממבצע "צוק איתן", שבו אנשים שמועסקים במדינת ישראל, עובדי ציבור, באים ומתבטאים או נוקטים בכל מיני יוזמות שהן נגד המדינה, אם זה בהתבטאויות כלפינו, או בעניין התחבורה, שפשוט באים ולוקחים את החוק לידיים, ומחליטים לעשות מה שהם רוצים.

ישראל אייכלר: מה אתה מציע?

<אייל כהן: אז אמנם, ממה שקראתי, חברת "אגד" הודיעה שהיא מתכוונת לפטר 27 מהמארגנים, אני ראיתי במקום אחר, בעיתון "הארץ", שהם מתפטרים מיוזמתם.

<אייל כהן: עד כמה שאני מכיר את החוק, ואני לא מתעסק כל כך בתחום הזה, אדם שלא מגיע באופן עצמאי למקום העבודה, צריך לראות בו, קודם כל, כאדם שמתפטר.

<אייל כהן: בנוסף, ראוי, אולי, שהוועדה תבחן איזשהו שינוי של מצב החוק הקיים בדיני עבודה, שיתיר למעסיק שרואה שהעובד שלו נוקט במדיניות, או בצעדים, או בהתבטאויות חמורות כלפי המדינה וכלפי השירות הציבורי, בעצם – משבית אותו, האפשרות שלו לפעול כלפי אותם עובדים תהיה קלה יותר.

<אייל כהן: לא יכול להיות - - עוד פעם, במקרה הספציפי הזה אפשר לומר –יש נסיבות, "אגד" לא ידעה, ואני גם לא חושב שהם היו ערוכים לדבר כזה.

<אייל כהן: אני מאד מקווה שאולי לפעם הבאה, כשיקרה מצב שנהגים או מישהו אחר יחליט לשבות, תהיה איזושהי היערכות שתיתן מענה לציבור, אם זה סדרן שיגיע למקומות שהם יותר עמוסים, וכיוצא בזה.

<אייל כהן: אבל על כל פנים, אני באמת קורא לוועדה, קודם כל לקרוא ל "אגד", למצות את הדין עם אותם אנשים שלקחו את החוק באופן שערורייתי לידיים, לא בגלל שהם ערבים, בלי קשר.

<אייל כהן: נהג ערבי שהיגיע לעבודה, דינו כמו כל נהג אחר.

<אייל כהן: אבל נהגים שלקחו את ההחלטות האלה לידיים שלהם, בגלל הזדהות עם איזושהי תעמולה או הסתה כלפינו, אני חושב שצריך לקרוא ל "אגד" למצות אתם את הדין, ובנוסף, גם לשנות את החקיקה באופן גורף יותר, כך שגם מעסיקים שנתקלים בעובדים שלהם שבאים ומתבטאים כלפי המדינה, כלפי הציבור, מפרים את החובה שלהם לציבור – יישאו בתוצאות, בלי כל מיני סנקציות נלוות שמונעות מהם, בעצם, לפעול.

<אייל כהן: תודה רבה.

<רותי אברהם: אני לא רגילה לדבר בפורומים כאלה.

<רותי אברהם: אני רק רציתי להעביר את התחושה של הייאוש, ממש ייאוש, של הציבור.

<רותי אברהם: אני אישה שהיא כבר פנסיונרית, אבל עוסקת בכל מיני פעילות ציבורית, בירושלים.

<רותי אברהם: יש לי ילד עם צרכים מיוחדים.

<רותי אברהם: התחושה הזו שאתה עומד בתחנה, ואין לך מוצא – לי אין רישיון, בכלל.

<רותי אברהם: אני לא במצב סוציו אקונומי נמוך, דווקא.

<רותי אברהם: פשוט, אדם שאין לו רישיון, והבן שלי לא יכול להוציא כרגע רישיון.

<רותי אברהם: עומדים ואין מענה.

<רותי אברהם: אין שום ידע, אין כלום.

<רותי אברהם: פשוט תחושת ייאוש שמצרך מאד חיוני לכולם נעלם, נגוז.

<רותי אברהם: גם עכשיו.

<רותי אברהם: גם עכשיו, כרגע, אני ספרתי כמה אוטובוסים לעומת מה שכתוב בתכנית המקורית של המהפך שלנו.

<רותי אברהם: כל חצי שעה-שלושת רבעי שעה, שעה וחצי.

<רותי אברהם: וגם זה לא מובטח במאה אחוז.

<רותי אברהם: כלומר, אדם יכול לצאת מהבית, כן יגיע?

<רותי אברהם: לא יגיע?

<רותי אברהם: אני לא יודעת מה יותר ייאוש מזה.

<רוני עמר: אני עורך הדין אהרון עמר.

<רוני עמר: אני שמעתי שעיקר הדברים כבר עלו בוועדה הזו, מלבד דבר אחד, שאני רציתי כעת קצת להתעכב עליו.

<רוני עמר: אני, באותו יום, לצורך העניין – היה לי דיון בבית המשפט העליון, והיועצת המשפטית, כפי שהיא יודעת, ברגע שאתה מתעכב או לא מגיע לאיזושהי ערכאה משפטית – אתה חוטף בראש.

<רוני עמר: זה בדיוק מה שקרה.

<רוני עמר: עצם העובדה שישבתי בתחנה, ברמות, צפון ירושלים, באזור הטרמפיאדה, ששם המקום תמיד מפוצץ, לא משנה כמה מכתבים שלחתי ל "אגד", לא זכיתי למענה ממצה.

<רוני עמר: פשוט, אתה ממתין, מחכה ומחכה, והאוטובוס לא מגיע.

<רוני עמר: ברגע שהוא לא מגיע, אתה חוטף בסופו של דבר את הפטיש על הראש.

<תמיר ניר: אני מחזיק תיק התחבורה בעירית ירושלים.

<תמיר ניר: אני מברך על הדיון הזה.

<תמיר ניר: אני רוצה לומר שאנחנו צריכים להפריד בין שני דברים.

<תמיר ניר: יש, מצד אחד, את העניין של הנוסעים, ואני רוצה לדבר גם על עניין הנהגים.

<תמיר ניר: לגבי הנוסעים, הייאוש ששמענו כאן – אני חוויתי אותו בעצמי וקיבלתי, באמת, עשרות פניות בעניין הזה מאנשים שגם בימים כתיקונם, כמו שנאמר כאן, התחבורה היא לא משהו.

<תמיר ניר: אבל במצב כזה, גם כשיש חוסר ידיעה וחוסר יכולת לפנות למוקד, אנחנו חייבים לשאול את עצמנו איך אנחנו משפרים את התחבורה הציבורית, גם בימים כתיקונם, ובוודאי במצב כזה.

<תמיר ניר: נדמה לי שהיה צריך לעשות כמה מהלכים.

<תמיר ניר: צריכים להיות ערוכים למקרים כאלה, אם זה על ידי חברה ש "אגד" תשכור, או חברה חיצונית שמשרד התחבורה ידאג – לתגבור בשאטלים, או איזשהו סידור, תגבור בנהגים ממקום אחר – מה שנעשה יפה השבוע, ואני שומע מכם שלא מספיק יפה, אני שומע מכם שעדיין אין מענה, אבל בוודאי שהיה צריך לחשוב על זה מראש.

<תמיר ניר: לדעתי, ודאי, שבתקופה הבאה צריכים לחשוב על זה כי סביר להניח, לצערי, שיהיו עוד מקרים כאלה בעתיד הקרוב, אם זה על ידי הנהגים, מסיבות כאלה ואחרות.

<תמיר ניר: ייתכן שאנחנו צריכים לשקול מהלך שבו אנחנו מגדירים – כמו שאתה הצעת – את התחבורה הציבורית או את הצורך בתחבורה הציבורית כצורך חיוני, שמחויב להגיע לעבודה, גם במקרים כאלה.

<תמיר ניר: ברור לי שהיו גם מקרים רפואיים שלא נענו, נדמה לי שזה גם הוזכר כאן.

<תמיר ניר: יש אנשים ש- מה לעשות?

<תמיר ניר: אין להם שום דרך אחרת להגיע, אלא באוטובוסים, ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו איך אנחנו מבטחים את עצמנו לעניין השביתה הבאה.

ישראל אייכלר: מה התשובה שלך?

<תמיר ניר: אני אומר שאפשר להגדיר את זה כצרכים חיוניים שמישהו מחויב להגיע לעבודה, ובמידה ולא – הוא צריך לדעת מראש שאם הוא לא מגיע לעבודה, הוא לא יוכל להישאר בעבודה הזו.

<תמיר ניר: זה הרעיון, ואני חושב שזה צריך להיות הכיוון, כמובן, בהכנה של אופציה חלופית כי זה לא שנוכל לתת מענה מידי במקרה כזה.

<ורד קירו זילברמן: אתה מתכוון להגבלת זכות השביתה שלהם?

<ורד קירו זילברמן: כמו של - - -

<תמיר ניר: באיזה שהוא אופן, כן.

<תמיר ניר: בו בזמן, אנחנו לא יכולים רק לדבר על הנוסעים, בלי להזכיר את הנהגים.

<תמיר ניר: מעבר למחאה של הנהגים שאפשר להבין אותה, אפשר לומר שזו הסתה – אני בכלל לא נכנס לשאלת סוגיית המוות, ומה גרם למוות, ברור שיש בעיה אמיתית – אני באתי לכאן עם נהג מונית וכל הדרך הנהג דיבר אתי על הצקות של יהודים, שמציקים לו, ואני יודע גם מ "אגד" שהתופעה הזו של פגיעה בנהגים, בין אם באלימות מילולית ובין אם באלימות פיזית – היא יום יומית, ובוודאי באזורים מסוימים של העיר.

<תמיר ניר: אנחנו מחויבים לתת לנהגים את ההרגשה שהם מוגנים, שאנחנו דואגים להם.

<תמיר ניר: זה יכול להיות על ידי מצלמה, זה יכול להיות על ידי הרעיון הפשוט שמנסים לקדם אותו כבר המון שנים ולא מצליחים – של עליה מדלתות אחוריות, כרטוס אוטומטי בכניסה לאוטובוס.

<תמיר ניר: זה כאילו לא קשור אבל זה מאד מאד קשור.

<תמיר ניר: ברגע שתהיה לנו את האפשרות הזו נוכל לשים את הנהג מאחורי מחיצה, כמו שיש ברכבת, כמו שצריך להיות.

<תמיר ניר: צריכה להיות מצלמה ולתעד כל מקרה של אלימות.

<תמיר ניר: אנשים יידעו שהנהג מוגן, בדיוק כמו שידענו למגן את הנהגים, אם אתם זוכרים, אחרי האסון של קו 405, אמנם באופן מאד חלקי על ידי מסגרת ברזל, אבל כמובן שהמצב האידיאלי הוא מיגון מלא והפרדה מלאה בין הנהג והנוסעים, לשם אנחנו צריכים לשאוף וצריך כבר לקדם את זה.

<תמיר ניר: תודה.

ישראל אייכלר: תודה, כבוד יושבת הראש.

ישראל אייכלר: הדיון הזה הוא מאד חשוב, מאד טעון ומאד מורכב.

ישראל אייכלר: מעולם לא חשבנו שנצטרך לשבת בוועדה לפניות הציבור לדבר על התחבורה הציבורית עם הקשר כל כך כואב ולאומני, וברקע כל מה שקורה.

ישראל אייכלר: לעניין מה שראש הממשלה קורא לזה – "עלילת הדם".

ישראל אייכלר: סיפר לי יהודי מבוגר שבשנת 1926 כשהיה המרד הערבי, נמצאה גופה במדרגות של שער שכם והיה חשש שמא ההרוג הוא ערבי ומיד יהיו נקמות בגלל המרד הערבי.

ישראל אייכלר: יהודים סגרו את הדלתות ברובע היהודי וגם המוסלמי, בעיר העתיקה ובעיר החדשה, היה מתח נוראי, עד שמישהו בא בבשורה גדולה: ברוך השם, ההרוג הוא יהודי.

ישראל אייכלר: כולם נרגעו.

ישראל אייכלר: אם ההרוג הוא יהודי אז אין שום בעיה, אפשר לפתוח את הכל.

ישראל אייכלר: עצם העובדה שנהג התאבד – כך לפי הפתולוגים, כך לפי החקירות, יכול להפוך לעלילה שיהודים הרגו אותו ולמצב טרגי שלא ידענו מאז המרד הערבי ב-1926.

ישראל אייכלר: איך ייתכן?

ישראל אייכלר: אם הוא באמת נהרג, אז ודאי המשטרה היתה תופסת, כמו שקרה במקרה של הנער משועפט, ועוצרת את האנשים.

ישראל אייכלר: אם לא, איך אפשר לחיות במצב של עלילת דם על כל מי שנהרג, שיהודים הרגו אותו?

ישראל אייכלר: מה שחמור פה זה שהנהגים האמינו בזה.

ישראל אייכלר: אם הם לא היו מאמינים הם לא היו שובתים.

ישראל אייכלר: הם האמינו שזה רצח.

ישראל אייכלר: זה דבר חמור מאד.

ישראל אייכלר: אז אני לא מוצא עצה אחרת אלא מה שהציע ניר – שתהיה מצלמה, וזה לא דבר גדול, היום הכל מצולם, ויהיה כתוב – המקום מצולם, ואז הנהג ירגיש יותר בטוח ואז גם לא יאמינו כל כך מהר לעלילות כאלה.

ישראל אייכלר: לצד הטכני – אנחנו יודעים שיש הרבה בעיות בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: מה שמציעים – דלתות פתוחות וכרטוס, שיעזרו למהר ולהריץ את המערכת של האוטובוסים להיעזר בכל התחנות.

ישראל אייכלר: אם אנשים עומדים פה ומחכים זה בגלל שבמקום אחר הנהג מתווכח עם נוסע אם יש כסף או אין כסף.

ישראל אייכלר: אם יפתחו את הדלתות זה ימהר ויזרז את כל התחבורה.

ישראל אייכלר: לגבי עצם השביתה.

ישראל אייכלר: אני הגשתי הצעת חוק שאסור לפתוח בשביתה לפני שמודיעים על כך מראש, של 62 או 68 שעות – איפה תהיה השביתה ומתי.

ישראל אייכלר: זכות השביתה היא דבר חשוב מאד, כדי שמעסיק לא יוכל לנצל את העובד, אבל העובד לא יכול לחטוף בני ערובה שנקלעו באותו רגע.

ישראל אייכלר: הוא יכול להודיע מראש על הכוונה לפתוח בשביתה, ביום כזה וכזה, בשעה כזו וכזו, בהיקף כזה וכזה.

ישראל אייכלר: אם כבודו לא רוצה, שלא יגיע.

ישראל אייכלר: אמנם זה לא נוח לו, הוא צריך לסדר דברים, אבל לא ייתכן שמישהו, וגם בטיסות זה נתפס מאד חזק – מישהו מגיע לטיסה ופתאום הוא לא יכול, לא להיכנס ולא לצאת.

ישראל אייכלר: זה גם קורה בטיפולים אמבולטוריים בבתי חולים ובעוד מקומות.

ישראל אייכלר: חוק כזה, שיאסור שביתה פראית בכלל – זה גם לא יישמע גזעני, זה לא רק כלפי ערבים, זה גם כלפי יהודים, זה יעזור גם בעניין הזה, כי מי שיעשה שביתה פראית, יהיה זה יהודי או ערבי – יפוטר, נקודה.

ישראל אייכלר: רוצה שביתה?

ישראל אייכלר: יש הסתדרות, יש חוקים, נדמה לי שגם חוקי עבודה, שאומרים כמה זמן, להכריז על סכסוך עבודה, וכל מיני דברים כאלה, ולא להתחכם ולהכריז על סכסוך עבודה כללי במשק, ושכל רגע יוכלו לסגור את האוטובוסים.

ישראל אייכלר: השביתה הזו מלמדת אותנו כמה התחבורה הציבורית היא על הקו המתוח.

ישראל אייכלר: למה, למשל – אין הוראה מיד, כשיש שביתה כזו, שהחברות חייבות לקחת מיד, תוך חצי שעה, חברות פרטיות - - איך קוראים לחברות במועצות האזוריות?

<קריאה: חברה לפיתוח.

ישראל אייכלר: חברה לפיתוח, כל מיני חברות פרטיות ויש הרבה אוטובוסים פרטיים – שימלאו מיד את מקומם של הנהגים השובתים.

ישראל אייכלר: למה האזרח שעומד שם בתחנה צריך לחכות עד שיירגעו הנהגים האלה?

ישראל אייכלר: מחר יהיו לכם עשרות סיבות שנהגים יתחילו לעשות שביתות.

ישראל אייכלר: כבר שמעתי על טייסים שפתאום לא מרגישים טוב בגלל שמישהו שם לא מרוצה.

ישראל אייכלר: אם אנחנו נאפשר שביתות פראיות על חשבון הציבור, זה דבר חמור.

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לחוקק שמצד אחד לא תהיה שביתה פראית, בכלל, ודבר שני – שחברות התחבורה יהיו חייבות, ברגע שיש קבוצה של עובדים ששובתת – מיד היא צריכה להזרים מחברות פרטיות אוטובוסים פרטיים, היא לא צריכה אישור של משרד התחבורה, לקווים שבהם הם פועלים.

יעקב גיל: אני מארגון "15 דקות", ארגון צרכני התחבורה הציבורית.

יעקב גיל: אני אפתח ואגיד שאנחנו מפעילים מוקד פניות ציבור ואנשים פונים אלינו עם בעיות מהשטח.

יעקב גיל: בהחלט, בשבוע האחרון קיבלנו הרבה מאד פניות שנוגעות למה שנוצר מהשביתה.

יעקב גיל: רציתי לשים זרקור על כמה דברים.

יעקב גיל: למשל, אחד – ברכבת ישראל, יש נוהל קבוע בעקבות הרבה תקלות שהיו, שביתות וכו', שברגע שיש שביתה או תקלה או בעיה אחרת, מיד שוכרים חברות הסעה שמחכות בתחנות הרכבת ומסיעות את האנשים לפי מסלול הנסיעה.

יעקב גיל: אנחנו לא רואים שום סיבה שנוסעי הרכבת יהיו שונים מנוסעי האוטובוס, וצריך להיות נוהל ברור למקרים של השבתה, מקרים של אירועים ביטחוניים – יש הרבה אירועים שקורים באזור ירושלים גם בלי קשר למצב הנוכחי, ואנחנו לא מבינים למה לא נערכו לזה עד היום.

יעקב גיל: אין שום סיבה לזה.

עדי קול: אנחנו נשמע את התשובה של משרד התחבורה לזה, כשיגיע זמנם.

יעקב גיל: אז בהחלט צריך להיות נוהל ברור.

יעקב גיל: יש שיבושים, יש דברים שקורים, כל שאנחנו מבקשים זה היערכות מקדימה.

יעקב גיל: במסגרת ההיערכות, עוד נקודה שהיא עקב אכילס מאד קשה – נושא המידע לציבור.

יעקב גיל: אנחנו נתקלים בזה שוב ושוב.

יעקב גיל: אפילו אירועים מתוכננים מראש, לא רק שביתות בהפתעה, ולא רק אירועים ביטחוניים מפתיעים – המידע לא מצליח להגיע לציבור.

יעקב גיל: נכנסים לאתרים, אפילו האתרים של אותן חברות – "אגד תעבורה" וחברות אחרות, ואין את המידע הבסיסי איזה שינויים יש, איזה קווים יבוטלו.

יעקב גיל: לא שאנחנו בעד שיבוטלו קווים אבל אם כבר יש איזה משהו פתאומי – איך המידע על זה מגיע לציבור?

יעקב גיל: יש היום המון דרכים להגיע לציבור, הוזכר הפייסבוק, ויש הרבה אפליקציות, אבל אין שום היערכות כוללת ואין הנחיות ברורות של משרד התחבורה בנושא הזה.

יעקב גיל: בסופו של דבר, עם כל הביקורות שיש לנו על מפעילי התחבורה הציבורית, אם משרד התחבורה לא יישב על המדוכה ויחליט, וגם יתקצב, ויהיה מעורב בנושא הזה, אז אנחנו לא סומכים על כל מפעיל ומפעיל שהוא יעשה את זה בעצמו.

יעקב גיל: אני, כמובן, מתחבר לכל הנושא של מצוקת הנהגים.

יעקב גיל: הנהגים בהחלט נמצאים במצוקה, באשר הם.

יעקב גיל: הם חווים הרבה מאד קשיים ביום יום.

יעקב גיל: אנחנו בהחלט בעד להוריד מהנהג את העומס הרב שיש עליו- להיות גם אחראי על פניות הציבור, גם אחראי על הכרטוס, התשלום, גם על האבטחה באוטובוס, אחראי על כל ההיבטים.

יעקב גיל: ללא כל קשר לאירועים שקורים עכשיו זה לא צריך לקרות.

יעקב גיל: אני רק מבקש שנוכל לקבל תשובות ברורות בנושא הזה, ואם יש יוזמה של חקיקה שיכולה להקל, זה יכול להיות מצוין.

יעקב גיל: אנחנו בהחלט חושבים שהנושא של התרעה לפני שביתה – 68 שעות זה אולי קצת יותר מדי זמן, אבל בהחלט צריך לבדוק את הנושא של התרעה.

יעקב גיל: אגב, אולי אירוע שקצת חמק מהרדאר – לפני שבוע או שבועיים היתה באשכול חשמונאים באזור מודיעין גם שביתה פתאומית, ובית המשפט קבע שצריך לתת התרעה.

יעקב גיל: זה כבר לא עזר, אבל אם זה לא מספיק ברור, אז שיהיה בחקיקה.

יעקב גיל: באמת, השורה התחתונה – אני לא הייתי רוצה להגיע למצב ששוב הנהגים – הרי בסוף תמיד מאשימים את הש.ג.

עדי קול: היועצת המשפטית רוצה להגיד לגבי המצב המשפטי היום.

<ורד קירו זילברמן: רק לשים דברים על דיוקם.

<ורד קירו זילברמן: לגבי שביתה, ככל שהשביתה היא מאורגנת וחוקית, אנחנו לא מדברים על שביתה בלתי חוקית או פראית – לא מתחילים שביתה מיד.

<ורד קירו זילברמן: צריך להכריז על סכסוך עבודה, ואז יש פרוצדורה בחוק, כדי לאפשר תהליכים של גישור ובוררות, ורק אחרי כל התהליכים האלה, באמת, אם פורצת שביתה, צריך להבין שאנחנו - - -

ישראל אייכלר: לכן דיברתי על התחכמות.

ישראל אייכלר: מה ההתחכמות?

ישראל אייכלר: – הם מכריזים על סכסוך עבודה כמעט כל חודש, ואז, בכל רגע נתון את שומעת שפתאום פרצה שביתה.

יעקב גיל: אבל חשוב להבין שציבור הנוסעים – מעניינת אותנו ההיערכות.

יעקב גיל: תקלות קורות, דברים קורים, אבל צריכה להיות היערכות כמו שקורה בהרבה תחומים אחרים, ואין שום סיבה שנוסעי התחבורה הציבורית יסבלו.

<יעקב הסה: כבר הבנתי שרוב הדברים לובנו, אבל אני רוצה להגיד כמה דברים.

<יעקב הסה: דבר אחד, אלה שיושבים פה סביב לשולחן, אני חושב שרובם הם בעלי רכב פרטי.

<יעקב הסה: אתם צריכים לדעת מה עובר אדם שאין לו רכב פרטי, בכל ימות השנה, כמה זמן עובר עליו ביום כדי להגיע ליעד שהוא צריך.

<יעקב הסה: אני עכשיו הגעתי הנה משכונת "בית ישראל".

<יעקב הסה: הייתי צריך שלושה כלי רכב, ושלוש פעמים לחכות, אבל זה בימים רגילים, שקורה כזה דבר.

<יעקב הסה: אבל מה שהיה בשבוע שעבר, מי שראה בתחנות – היו דברים ממש מזעזעים.

<יעקב הסה: אני בלילה עמדתי, בגבעת שאול, באזור האולמות.

<יעקב הסה: אנשים נדחסו באוטובוס והצרחות של הילדים שהיו בפנים – זה היה משהו שלא מתאים למדינת ישראל.

<יעקב הסה: זה מתאים לאיזו רפובליקה באפריקה, שעולים שם על הגג.

<יעקב הסה: אנשים נדחסו ונדחסו.

<יעקב הסה: בדרך כלל, כשהאוטובוס מלא, הנהג אומר לסגור את הדלת, ונוסעים.

<יעקב הסה: אבל בשבוע שעבר ידעו שבעוד שעה יגיע האוטובוס הבא, וראו כל מיני מראות לא נעימים ולא מכובדים.

<יעקב הסה: לעצם הדבר.

<יעקב הסה: כולם מדברים על פתרונות.

<יעקב הסה: עצם הדבר ש "אגד" בירושלים, ואם אני לא טועה יכולים לתקן אותי אנשי "אגד" – שמחזיק 200 נהגים ערבים, מתוך 800 הנהגים 200 הם ערבים.

<יעקב הסה: אני לא לאומני.

<יעקב הסה: יש בבניין הזה אנשים אחרים שיודעים להתעסק בעניין הלאומני.

<יעקב הסה: אני אפילו אגיד שיש עדה אתיופית, שאני מאד מכבד ואוהב אותם – אם הם יחליטו יום אחד לעשות שביתה, זאת אומרת שיש סקטור מסוים שהוא חונק את ירושלים.

<יעקב הסה: זה יכול לקרות כל פעם.

<יעקב הסה: הדבר הזה צריך בירור, אם זה יכול להמשיך, כזה דבר, ש-200 נהגים ערבים יאחזו את ירושלים.

<יעקב הסה: מה שכן, תשאלו אותי את השאלה – מה עושים?

<יעקב הסה: הרי אין, אין.

ישראל אייכלר: אני רוצה להדגיש שוב את מה שהדגשת – לא משנה אם הוא ערבי או חרדי - - -

<יעקב הסה: לא, אני מדבר על אתיופי שהחליט - - -

ישראל אייכלר: לא, לא אתיופי, ולא אף אחד - - -

<יעקב הסה: או מישהו אחר - - -

ישראל אייכלר: לא משנה.

ישראל אייכלר: כל נהג – לא משנה מאיזה גזע, איזה עם, איזו דת – בכל נהג שעושה שביתה פראית ופוגע באנשים, צריך לטפל.

ישראל אייכלר: כל קבוצה – זה מסוכן.

ישראל אייכלר: אתה צודק שאם קבוצות יחליטו - -

<יעקב הסה: אבל יש קבוצה גדולה - - -

ישראל אייכלר: - - אבל כדי שלא יישמע, חלילה, אנחנו בימים רגישים, שלא יישמע - - -

<יעקב הסה: אני לא מדבר על זה.

<יעקב הסה: אני מדבר שלא ייתכן שקבוצה מסוימת תחזיק את ירושלים בגרון.

<קריאה: עצם ההתייחסות לערבים כאילו הם מחזיקים את ירושלים בגרון - - -

ישראל אייכלר: לא, לא, הוא לא התייחס - - -

<יעקב הסה: לא, אני אומר – יכול להיות שמחר גם אחרים.

<יעקב הסה: הדגשתי את זה.

<יעקב הסה: אני לא מתכוון לערבים.

<יעקב הסה: קבוצה מסוימת - - -

<קריאות: - - -

אורי מקלב: אם הוא היה אומר "משספים בגרון" אז זה היה ביטוי לא נכון - - -

<יעקב הסה: אני רוצה לספר לך עוד יותר - - -

<קריאות: - - -

עדי קול: אני עוצרת אותך ולוקחת ממך את רשות הדיבור, כי נראה לי שמיצית את דבריך.

<יעקב הסה: אני רוצה עוד דבר אחד להגיד.

עדי קול: משפט אחד.

<יעקב הסה: חייבים לחשוב מחדש על השכר של הנהגים השכירים.

<יעקב הסה: היו הרבה אנשים שכירים שהכרתי, נהגים, שנכנסו למערכת, והם יצאו ממנה, מכמה סיבות.

<יעקב הסה: אחת הסיבות היא השכר.

<יעקב הסה: הפער הגדול בין חברים לשכירים הוא גדול מאד, ולכן – הטענה של "אגד" למה אנחנו מכניסים רק סקטור אחד, היא בגלל שאחרים לא רוצים לעבוד.

<יעקב הסה: לא רוצים לעבוד, בגלל שהשכר הוא לא הולם, גם היחס לא הולם, וגם על זה צריך לתת את הדעת כדי לראות שיקבלו יחס יותר טוב, משכורת יותר טובה – ואז תראו הרבה יותר אנשים בתוך העבודה הזו.

<יעקב הסה: תודה.

עדי קול: נציג הנהגים, עורך הדין אוסאמה איברהים.

<אוסאמה איברהים: שלום לכם.

<אוסאמה איברהים: אני לא נציג הנהגים, אני מייצג לא מעט נהגים מ "אגד", ערבים ויהודים כאחד.

<אוסאמה איברהים: אני רוצה לספר על מה שאני עובר בחצי השנה האחרונה אתם.

אורית סטרוק: מה זאת אומרת שאתה מייצג?

אורית סטרוק: אתה מייצג אותם מול מה?

<אוסאמה איברהים: אני מייצג אותם בתביעות נזקי גוף, תאונות – בכל מה שקשור לתביעות מול הביטוח הלאומי, תאונות דרכים למיניהן, בעיקר בכל מה שקשור לתחום נזקי הגוף.

<אוסאמה איברהים: אני יכול לומר שבחצי השנה האחרונה הגיעו אלי למשרד לא פחות מ 50-40 נהגים ערבים שהותקפו בירושלים על רקע לאומני.

<אוסאמה איברהים: הנהגים, צריך לדעת, נהגים ערבים במיוחד, נמצאים בסיטואציה לא נעימה, משני הכיוונים.

<אוסאמה איברהים: הם נכנסים לעיר העתיקה – רוגמים אותם באבנים.

<אוסאמה איברהים: עוברים למערב העיר – הם עוברים השפלות מילוליות יום יומיות.

<אוסאמה איברהים: אני יכול לבוא ולומר שהגיעו אלי אנשים, מתוך ה 50-40 האלה, לא פחות מחצי גמרו עם נכות.

<אוסאמה איברהים: אני מדבר על שברים בארובות העיניים, אני מדבר על חבלות ראש, חבלות צוואר וגב, חבלות רציניות שהותירו אותם עם נכות צמיתה.

אורית סטרוק: ממה?

אורית סטרוק: כתוצאה ממה?

<אוסאמה איברהים: מתקיפות שבוצעו על ידי נוסעים, על ידי המון ש - - -

אורי מקלב: מגישים תלונות?

אורי מקלב: הם הגישו תלונות למשטרה?

<אוסאמה איברהים: הגישו תלונות.

<אוסאמה איברהים: הגישו גם תביעות לביטוח הלאומי.

<אוסאמה איברהים: התביעות, אגב, מוכרות לא במסגרת פעולות איבה, הן מוכרות במסגרת פגיעה בעבודה.

<אוסאמה איברהים: זו גם נקודה, נוספת.

<אוסאמה איברהים: עכשיו, הסיבה האמיתית למצב או לשביתה שהיתה בימים האלה, אחרי ההתאבדות של אותו נהג היא לא הרקע הלאומני, האם הוא נרצח או לא.

<אוסאמה איברהים: הסיבה האמיתית מאחורי כל ההשבתה הזו היתה, וזה גם מה שמפורסם באתר הרשמי של "אגד", זה אבל של נהגים על מות חברם לעבודה, זה אחד.

<אוסאמה איברהים: שתיים, הם מגיעים לעבודה בבוקר – אף אחד מהם לא בטוח שהוא בסוף היום יחזור הביתה בריא ושלם.

<אוסאמה איברהים: עד כדי כך.

<אוסאמה איברהים: אם אני מדבר, לא כל הפניות בעניין הזה מגיעות אלי.

<אוסאמה איברהים: אני מניח שיש הרבה פניות שלא מגיעות אלי ומגיעות לעורכי דין אחרים, אבל אני לבד, משרד קטן, קיבלתי בחצי השנה האחרונה לא פחות מ 50-40 פניות של נהגים שעברו את הדבר הזה.

<אוסאמה איברהים: מכאן, מאירוע חד פעמי להשבתה כזו שבאה על רקע של מצב מאד מאד בעייתי בתקופה הזו – כולנו ניזוקים מהדבר הזה, להרחיק לכת ולהגביל זכות שביתה, ולשים כל מיני מגבלות על האנשים האלה, במקום לחפש את הפתרון האמיתי ולהבין את הבעיה האמיתית של הנהגים האלה, זה מרחיק לכת בעיניי.

<אוסאמה איברהים: צריך להסתכל עלה נהג הקטן, שלמעשה, אין לו פתרון לדבר הזה.

<אוסאמה איברהים: אני מניח, ואני יודע בוודאות, שהאנשים האלה פנו ל "אגד" מספר רב של פעמים בחצי השנה האחרונה בתלונות בהקשרים האלה, ו "אגד", מסיבותיה, סיבות כלכליות או סיבות אחרות – לא דאגה למצוא פתרון אמיתי לבעיה הזו, לתת לנהג, לעובד שרוצה לצאת לעבודה ביטחון שהוא יחזור בסוף היום בריא ושלם בלי נכות צמיתה.

<אוסאמה איברהים: זה מצב שצריך לפנות ל "אגד" בבקשה לחקור את הנושא הזה, להגיע לפתרונות, ויש פתרונות.

<אוסאמה איברהים: אפשר להפריד את הנהג, הוצעו פה כל מיני הצעות שיכולות להיות בהחלט הצעות יעילות, ושצריך לבחון אותן.

<אוסאמה איברהים: אני סומך על "אגד" בעניין הזה, שברגע שבאה קריאה מהוועדה ל "אגד", שתבחן את הנושא הזה לעומק, יכול מאד להיות שיימצאו פתרונות שהם ריאליים ומעשיים.

<אוסאמה איברהים: יש לנו את הדוגמה של הרכבת הקלה, שהנהג הוא מופרד, ולא מטפל בכל מה שקשור לנוסעים, וזה אפשרי גם כן באוטובוסים.

<אוסאמה איברהים: יש את הנושא של המצלמות, וגם זה דבר שהוא רלבנטי, אבל מפה ועד הגבלת זכות השביתה, זה אנשים שהם לא מאוגדים, לא מאורגנים כנהגים ערביים.

<אוסאמה איברהים: אם יש בעיה לציבור הנהגים הערביים – הם חלק מהוועד הכולל של "אגד".

<אוסאמה איברהים: אלה לא אנשים שמאוגדים באופן ספציפי, וגם לא צריך שיהיו מאוגדים באופן ספציפי.

<אוסאמה איברהים: בעיות מהסוג הזה יכולות היום בקלות לעבור מנהג לנהג, ואיכשהו להתארגן חלק ולהגיד – אנחנו לא מגיעים לעבודה, מחר.

אורית סטרוק: זה התארגן באופן ספונטני, ה - - הזה?

<אוסאמה איברהים: ספונטני, אפשר להתארגן.

<אוסאמה איברהים: אני לא יודע אם אפשר להגביל את הדבר הזה, בחקיקה.

<אוסאמה איברהים: אבל הפתרון הוא לא שם.

<אוסאמה איברהים: הפתרון הוא בלראות את הבעיה האמיתית של אותו נהג.

<אוסאמה איברהים: בואו נסתכל על ההיסטוריה.

<אוסאמה איברהים: אני לא זוכר מקרה אחד שבו נהג ערבי ב "אגד" היה מעורב באופן פעיל או באופן ישיר בפיגוע חבלני כזה או בפיגוע אחר.

<אוסאמה איברהים: אלה אנשים שנאמנים למקום העבודה שלהם, למקום שבו הם חיים, נותנים שירות, וככה הם רואים את הדברים האלה.

אורי מקלב: היו נהגים שהוזהרו לא להגיע למקום העבודה?

אורי מקלב: קודם כל, אני לא - - את זכות השביתה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים פה על שביתה, לא הזדהות של שעתיים עם מות נהג כזה או אחר.

אורי מקלב: מדובר כאן על שביתה מתמשכת במשך כמה ימים, שלא הגיעו לעבודה.

אורי מקלב: זה לא שהם הגיעו לעבודה ושבתו.

אורי מקלב: לא הגיעו לעבודה בכלל.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: אז צריך להציג את התמונה הנכונה.

אורי מקלב: לא שעתיים אלא במשך כמה ימים, יומיים או שלושה.

אורי מקלב: דבר שני, אני שואל – האם ידוע לך על תופעה שנהגים הוזהרו על ידי גופים כאלה או אחרים, על ידי ארגונים כאלה ואחרים, לא להגיע לעבודה?

<אוסאמה איברהים: לא ידוע לי על שום התארגנות מהסוג הזה.

<אוסאמה איברהים: לא ידוע לי על איזשהו מישהו שהוביל אותם להחלטה הזו.

<אוסאמה איברהים: זה היה דברים שקשורים להם אישית, לבעיות היומיומיות מהן הם סובלים, וזו הבעיה האמיתית ועל זה צריך - - -

עדי קול: אני רוצה לעצור אותך לרגע.

עדי קול: אנחנו לא מדברים כרגע על השביתה, ועל הסיבה שלה.

עדי קול: אנחנו מנסים להתמודד עם הבעיה שנוצרה בשתי חברות התחבורה, "אגד" ו "אגד תעבורה", ואנחנו מדברים עליהן.

עדי קול: אין שום סיבה לנסות להבין מה היה - - השביתה, כי זה לא הנושא כרגע.

אורי מקלב: שביתה של שכר זה משהו אחר, וזו שביתה אחרת.

אורי מקלב: כל שביתה יש לה את הממדים שלה.

אורי מקלב: הטיפול הוא שונה.

עדי קול: אבל הטיפול בוועדה לפניות הציבור הוא על בעיה שקרתה לציבור הנוסעים.

עדי קול: הם נתקלו בבעיה מאד מאד חמורה, וזה לא משנה להם מה הסיבה לשביתה.

אורי מקלב: את צודקת, וזאת אומרת שאנחנו יכולים לקיים דיון גם, בוועדה לפניות הציבור, על כך שמתנכלים לנהגים.

אורי מקלב: על ביטחונם של הנהגים.

אורי מקלב: זה גם נושא חשוב שצריך לדון בו.

עדי קול: אנחנו יכולים אבל כרגע זה לא הנושא.

אורי מקלב: אני חושב שזה נושא שצריך לקבל את ה – input הנכון.

אורית סטרוק: תראי, גברתי היושבת ראש.

אורית סטרוק: זה קודם כל מאד ראוי שכינסת את הדיון הזה, לשמוע את המצוקות של האנשים שנתקעו בתחנות.

אורית סטרוק: יחד עם זה, אני חושבת שמה שקיבלנו בשביתה הזו, שהשם "שביתה" לא ממש ראוי לה, עלול להיות רק פרומו למשהו הרבה יותר חמור.

אורית סטרוק: אני מצטערת שאין בדיון הזה אנשים שמופקדים על הביטחון.

אורית סטרוק: מכיוון שאין, אז לפחות אתם, שמופקדים על התחבורה –נציגים של "אגד", "אגד תעבורה", ועירית ירושלים, לפחות אתם צריכים לקחת את הדברים ולפנות אתם למי שמופקדים על הביטחון.

אורית סטרוק: מה שתיאר לנו כאן עורך הדין הנכבד זה לא שביתה.

אורית סטרוק: מה שהוא מספר לנו כאילו שאנשים פשוט מתוך הזדהות ומתוך אבל בבת אחת מאות אנשים חלמו בלילה על אותה צורה של אבל, כולם היה להם איזה חזון נבואי באמצע הלילה, והחזון הזה אמר לכל אחד בנפרד – שהוא צריך מרוב אבל לא להגיע לעבודה שלושה ימים.

אורית סטרוק: זו לא שביתה, זו התקוממות עממית של אנשים שעם כל הצער על מה שאתה מתאר על מה שהם עוברים - -

עדי קול: אני רוצה - - -

אורית סטרוק: סליחה רגע.

עדי קול: קודם כל סליחה – אני מזכירה לך את נושא הדיון.

עדי קול: הפגיעה שנעשתה בציבור הנוסעים.

עדי קול: אני מבקשת - - -

אורית סטרוק: בסדר, הבנתי, את יכולה לקחת רשות דיבור מאנשים - - -

עדי קול: אני יכולה לקחת רשות דיבור ממי שאני רוצה, אני יושבת ראש הוועדה.

אורית סטרוק: טוב, אז תיקחי.

עדי קול: לכן אני אומרת – אם את רוצה עכשיו להפוך את הנושא הזה לדיון על השביתה והמקורות שלה – זה לא המקום, אז אני מבקשת ממך לעצור.

עדי קול: את מדברת כאן על התחבורה הציבורית.

אורית סטרוק: אני מבקשת ממך שתתני לי להשלים את דבריי.

אורית סטרוק: אני הקשבתי בסבלנות מכולם.

עדי קול: שוב, אני יושבת ראש הוועדה הזו ולכן זכותי להפסיק אותך ולתת לך רשות דיבור מתי שאני רוצה.

עדי קול: לכן, אם את הולכת עכשיו לעשות מזה דיון פוליטי - - -

אורית סטרוק: זה לא פוליטי, אלא זה מתרה ומתריע בפני הבאות.

עדי קול: אז הנה, התרעת ועכשיו השאלה אם את רוצה - - -

אורית סטרוק: משום שאם אנחנו, יש לנו עסק עם מאות אנשים שיושבים על ההגא ושבצורה מאורגנת, על ידי איזה שהוא קול שקורא לכולם, ואולי גם מאיים על חלקם - - -

<תמיר ניר: אורית, מה את מציעה לנוסעים?

<תמיר ניר: בואי תדברי על הנוסעים.

אורית סטרוק: אני מציעה באופן ספציפי שאתם תעשו בדיקה של כל הנהגים שהשתתפו בשביתה הזו, בדיקה רצינית, ביטחונית, לראות איפה הם עומדים, איפה ההזדהות שלהם עומדת, אולי גם אם הם עלולים לייצר דברים חמורים יותר משביתה.

עדי קול: שמענו את הדברים.

עדי קול: היית רוצה להתייחס גם לנושא הדיון?

אורית סטרוק: אני חושבת שזה חלק מנושא הדיון כי בסופו של יום הנושאים האלה שבפעם אחת הם נתקעו בתחנות - - -

עדי קול: תסלחי לי, את לא היית פה בתחילת הדיון.

עדי קול: פתחתי את הדיון ואמרתי – הוועדה לפניות הציבור מתכנסת כאן בגלל רצון הציבור, בגלל פניות ציבור.

עדי קול: הגיעו לכאן אנשים ופנו, ותיארו את המצוקה שלהם.

אורית סטרוק: בסדר, אבל האנשים האלה שיושבים מולנו, שנתקעו בתחנות, בפעם הבאה המצוקה שלהם עלולה להיות לא בתחנות אלא בתוך האוטובוס עצמו.

עדי קול: יכול להיות, אבל זה לא נושא הדיון.

עדי קול: אני מבקשת שתעצרי את הדברים שלך, אם זה הנושא שאת רוצה לדבר עליו.

אורית סטרוק: בסדר.

אורית סטרוק: אז סתימת פיות בתוך הכנסת.

אורית סטרוק: בסדר.

עדי קול: אתה רוצה לדבר עכשיו?

עדי קול: בבקשה.

עדי קול: ושוב, אני מזכירה את נושא הדיון.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: אני מודה על עצם קיום הדיון ואני גם מכבד את בקשתך.

אורי מקלב: כדי למנוע זליגה לנושאים אחרים שאת לא מעוניינת שנדבר עליהם, ובצדק, אני אדבר בעיקר על החלק השני בכותרת של הדיון – שהנוסעים מחכים בתחנות.

אורי מקלב: ככה, אולי, אם אתמקד בזה, אז גם אם אגלוש קצת, זה לא יגיע עדיין לדברים אחרים - - -

אורית סטרוק: אני בכל זאת מציעה לכם, המופקדים על התחבורה, לבדוק את העניין הזה.

אורי מקלב: אני אגיד לך – אני גם מכבד את היושבת בראש, בגלל שעצם הדיון בנושא הזה שהוא רגיש, צריך בזה אומץ ציבורי, והיא עשתה את זה מכיוון שהיא ראתה את סבל הנוסעים והיא לא רצתה לקחת את זה למקומות אחרים.

אורי מקלב: אני מכבד את היושבת ראש - - -

אורית סטרוק: צריך אומץ ציבורי לראות את הסכנה האיומה שיש למאות אנשים שנשמעים לאיזה שהוא קול מכווון.

אורי מקלב: יש אנשים שלא עושים בכלל דיון בעניין הזה.

אורי מקלב: ברשותכם, אני רוצה לדבר בעניין הזה, שהנוסעים מחכים בתחנות, משלושה היבטים.

אורי מקלב: קודם כל, אנחנו יודעים שנוסעי התחבורה הציבורית בכלל נחשפים להשקעות אדירות של משרד התחבורה וגם החברות, בהשקעה בתשתיות וגם השקעה בהתארגנויות חדשות, ו - - חדשים, ויש רצון כן לשפר את המצב.

אורי מקלב: אבל מנגד, אני חושב שכלל הנוסעים בתחבורה הציבורית הם מלומדים בקשיים גדולים בתחבורה הציבורית, גם כשהם מתמשכים וגם קשיים מקריים.

אורי מקלב: אבל הנושא הזה שנוסעים מחכים בתחנות, אנחנו רוצים להתמקד עכשיו מעבר לסטנדרט, במקרים מיוחדים שמדובר בעצם קיום הישיבה אפילו, כדי לדעת להזדהות עם מה שהנוסעים עברו ועוברים, כשהם לא יודעים למה לצפות, כמה זמן לחכות.

אורי מקלב: הם לא מודעים, בכלל, שיש איזה שיבושים בתחבורה.

אורי מקלב: לא כולם מודעים, והם מחכים.

אורי מקלב: הם לא יודעים שאוטובוס יוצא רק פעם בשעה, במקום פעם בעשר דקות.

אורי מקלב: ואז, ממילא, כשאוטובוס יוצא פעם בשעה, אז כפי שאמר מר הסה – נדחסים כסרדינים, ואז גם אוטובוסים חולפים על פניהם, ואז הם שואלים – מה הלאה?

אורי מקלב: ואני תמיד מקבל את זה.

אורי מקלב: מי שלא נוסע בתחבורה הציבורית לא מכיר ולא יכול לחוש את מה שהם עוברים, אבל ודאי וודאי – גם אם יתנו לי בחצי שעה רשות דיבור, אני לא אצליח להביא לידי ביטוי את הסבל, את מה שהם עוברים, באמת – סבל רב, שאנשים שמחכים, ילדים, קשישים, מה הם עוברים בעקבות כך ומה הם הפסידו בעקבות כך.

אורי מקלב: כל ההשלכות האמיתיות שלא צריך הרבה דמיון וכושר דמיון להבין את זה.

אורי מקלב: אבל אני מבקש לדבר על ההיבט השני – איך מתמודדים עם דבר כזה.

אורי מקלב: כשזה קורה, איך ההתמודדויות?

אורי מקלב: מי לוקח את האחריות, האם זה משרד התחבורה?

אורי מקלב: האם זה אותה חברה שאצלה יש תופעה עכשיו שהנוסעים מחכים הרבה זמן לאוטובוסים?

אורי מקלב: איך המידע שעובר לנוסעים בזמן הזה?

אורי מקלב: מה הפתרונות?

אורי מקלב: מי באמת בודק שהחברה עשתה את המקסימום שהיא יכולה לעשות כדי לפתור את הבעיה.

אורי מקלב: האם כאשר קורה דבר כזה צריך לעשות איזה מימון?

אורי מקלב: שיהיה, בתוך החוזים שיש בין חברת התחבורה למשרד התחבורה משהו שמתייחס למצב כזה או אחר בעקבות מה שלא יהיה, שנוסעים יודעים כבר מראש שהם יחכו זמן רב, לאורך כל היום או יומיים?

אורי מקלב: כשהיתה שביתה ברכבת, מה שאמרו פה – חברת הרכבת העמידה אוטובוסים לנוסעים שלה.

אורי מקלב: אפשר להעמיד אוטובוסים לאוטובוסים.

אורי מקלב: אני לא אומר להעמיד רכבת במקום אוטובוסים, אבל אפשר להעמיד תחליפים, של חברות האוטובוסים של הנוסעים שאמורים להגיע.

אורי מקלב: זה יכול להיות מחברה אחרת, נהגים אחרים – הפתרונות שיש.

אורי מקלב: מגיע לציבור.

אורי מקלב: גם אם עשינו את הישיבה הזו כדי להודיע לציבור שאנחנו מזדהים, חשים במשהו את מה שעברו הנוסעים – גם דיינו, קל וחומר שלציבור מגיעה תשובה בעניין הזה.

אורי מקלב: הוא רוצה לדעת האם יש מי שמבקר את מה שנעשה.

אורי מקלב: האם החברה אומרת שהיא עשתה את הכל?

אורי מקלב: האם באמת נעשה הכל?

אורי מקלב: האם יש פתרונות?

אורי מקלב: האם יש מענה?

אורי מקלב: האם יש משהו שאתם קבעתם לעצמכם, שיש כזה דבר שאנשים מחכים הרבה זמן בתחנות, יש פתרונות?

אורי מקלב: יש, מה שנקרא "שעת חירום", אז גם שעת חירום בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: הדבר האחרון, שאני גם חושב שהוא חשוב, ואני אדבר הכי בעדינות: מה העתיד?

אורי מקלב: גם הציבור מבקש לדעת.

אורי מקלב: מה אנחנו יכולים היום לעשות בוועדה להגיד לנוסעים מה יכול לקרות, מה הצפי לגבי העתיד.

אורי מקלב: זכותם לדעת לגבי הדבר הזה.

אורי מקלב: אני אומר שהיחס לנהגים הוא חשוב, אבל אם זה חס וחלילה תופעה שיכולה לקרות, זה לא מקרה.

אורי מקלב: ואם יש אפילו חשש לתופעה כזו שיכולה לקרות, ולא משנה איפה, בכל מקום בארץ – תופעה שנוסעים מחכים זמן רב בתחנות מסיבות לא מקריות, בעקבות תופעות – מה העתיד שלהם?

אורי מקלב: מה ההיערכות שיש, ומה התשובות שאנחנו נותנים?

עדי קול: אני רוצה לתת לנציגי "אגד" את ההזדמנות לדבר.

עדי קול: אני רוצה להתמקד שוב בשתי שאלות, וחבר הכנסת מקלב עשה את זה באופן מאד ראוי.

עדי קול: יש לנו כמה שאלות מאד בסיסיות.

עדי קול: דבר ראשון – האם הסתיימה השביתה?

עדי קול: דבר שני – אם היא לא הסתיימה, מה היא הדרך שבה אתם מתמודדים עם השביתה הספציפית הזו?

עדי קול: איך מודיעים לציבור?

עדי קול: אני יודעת שאתם פרסמתם את זה באתר שלכם, אבל נוסעי האוטובוסים לא נכנסים בכל יום לאתר של "אגד", אלא הוא פשוט הולך לתחנה הוא מחכה לאוטובוס, ולכן הפתרון של פרסום באתר הוא לא פתרון מספיק הולם.

עדי קול: אני מצטרפת גם לשאלה של חבר הכנסת מקלב – איך מונעים את הבעיה הזו בעתיד?

<חגי יציב: אני מנהל התנועה ב "אגד" בירושלים.

<חגי יציב: באופן תיאורטי השביתה הסתיימה.

<חגי יציב: יש ועד כלשהו של אותם נהגים ערביים שיעגן את אותם הנהגים.

<חגי יציב: לכאורה, ביום חמישי, השביתה היתה אמורה להסתיים.

<חגי יציב: מיום חמישי ועד היום לא מגיעים לעבודה כ-100 נהגים.

אורי מקלב: ובאחוזים?

<חגי יציב: מהשובתים או ממספר הנהגים?

<חגי יציב: מהשובתים זה 25%.

עדי קול: זה 10% מציבור הנהגים שלכם, בערך.

<חגי יציב: כן.

<חגי יציב: חלקם – הודיעו שהם עוזבים.

<חגי יציב: אני לא מתייחס לפרסומים באינטרנט או במקומות כאלה ואחרים, אני אומר את זה בצורה ודאית: שום נהג לא פוטר, אבל מעל 40 נהגים הודיעו על התפטרותם, ועוד 60 נהגים ניתקו קשר, ולא עונים לטלפונים.

<חגי יציב: זה אומר שיש פחות 100 נהגים בשירות.

עדי קול: אפשר להגיד שרובם נהגים שפועלים בירושלים?

<חגי יציב: אני מדבר על "אגד".

<חגי יציב: כולם בירושלים.

עדי קול: זאת אומרת שזו מכה קשה של פגיעה של 10% בשירות.

<חגי יציב: אמת.

<חגי יציב: פגיעה של 10% בשירות.

<חגי יציב: אני לא פתחתי ואמרתי אבל אני רוצה להתנצל בפני כל הנוסעים שלנו שנפגעו במהלך השבוע שעבר מחוסר השירות, ההמתנות.

<חגי יציב: אני באמת מצטער על זה ומקווה שזה לא יקרה להבא, ובאמת – אנחנו צריכים לעבוד על תכנית חירום, של מה קורה אם, ובהנחה ונגיע למצב כזה.

עדי קול: התחלתם לעבוד על תכנית כזו?

<חגי יציב: אנחנו עובדים אתה כבר היום.

<חגי יציב: מיום ראשון אנחנו כבר עובדים אתה.

עדי קול: מה היא תכנית החירום?

<חגי יציב: אני אכנס לנושא קצת אחר, אבל יש לו קשר.

<חגי יציב: בתקופה של הפיגועים במהלך החודש האחרון, וכלה בפיגוע בהר-נוף, כמות הנוסעים ירדה בעשרות אחוזים.

<חגי יציב: בתיאום עם משרד התחבורה אנחנו מצד אחד צמצנו את כמות השירות באותם מקומות שאנחנו יודעים שכמות הנוסעים ירדה בהם.

<חגי יציב: אנחנו צריכים לעשות מספר תיקונים בשכונות כאלה ואחרות, אבל צמצמנו.

<חגי יציב: במקביל, גייסנו את כל הנהגים שלנו שהם לא עובדים במשרה מלאה, אלא יושבים במשרדיהם, עושים עבודת משרד – ב "אגד" כולנו נהגים, ומציעים עבודות נהיגה במהלך היום, ותוגברנו בנהגים מאזורים אחרים של "אגד" על מנת לבצע את השגרה, עד כמה שניתן.

עדי קול: האם השגרה מתבצעת כרגע?

<חגי יציב: אנחנו מאתמול עובדים בלו"ז שעדכנתי אותך.

<חגי יציב: אני לא אומר שהכל מושלם ואני לא אומר שהכל טוב.

<חגי יציב: יש מספר נקודות שאנחנו צריכים לבוא ולתקן, אנחנו בקשר - - -

עדי קול: המדיניות שלכם לגבי עדכון ציבור הנוסעים, לגבי השביתה, קודם כל, ולגבי כל שינוי שנעשה בשירות - - -

אורי מקלב: היו תופעות קשות אתמול, גם כן, שאנשים המתינו שעה וחצי בתחנה.

<חגי יציב: אמרתי שלא הכל מושלם, כבוד הרב.

<חגי יציב: אנחנו, במהלך יום שני בצהריים עדכנו את אתר האינטרנט שלנו, לכל הגופים, על מנת להודיע שיש שיבושים - - -

עדי קול: מה זה "לכל הגופים"?

<חגי יציב: אין לנו מערכת, לצערי - - -

עדי קול: לא היו הודעות - - אתה יודע, לתלות הודעה בתחנה המרכזית?

עדי קול: לא היה שם שום מידע, לא מדיילים שיעדכנו.

עדי קול: אתה יודע מה?

עדי קול: יש תקשורת.

עדי קול: לפרסם בתקשורת שיש בעיה.

<חגי יציב: פורסמה בתקשורת - - -

עדי קול: לא ביום שני.

<חגי יציב: ביום שני, במהלך הערב, אני יכול להראות לך.

<חגי יציב: פורסמה הודעה גם בתקשורת על שיבושים בקווי השירות בירושלים.

<חגי יציב: לשים שילוט על תחנות – יש 1,500 תחנות בירושלים.

<חגי יציב: זה דבר, אני לא אומר שזה תקין - - -

עדי קול: זה לא מסובך לשים הודעות.

<חגי יציב: לא מסובך?

אורי מקלב: תשים על חלק, תשים על שליש – זה יעבור.

עדי קול: דיברנו על תחנה מרכזית – תחנה מרכזית זו תחנה אחת.

<חגי יציב: בתחנה המרכזית לא היתה פגיעה.

<חגי יציב: בשירות העירוני – אני מדבר על "אגד" ירושלים.

<חגי יציב: מדובר על השירות העירוני, לא על השירות הבינעירוני.

<חגי יציב: בשירות הבינעירוני לא היתה פגיעה.

עדי קול: אז צריך לשים הודעות על שירות עירוני בתחנה המרכזית.

אורי מקלב: יש תחנות מרכזיות, גם בתוך השירות העירוני.

אורי מקלב: יש את התחנות העמוסות, הצפופות.

עדי קול: אתם יודעים איך לעשות את זה.

עדי קול: אתם לא עשיתם.

<חגי יציב: אנחנו צריכים לקחת את המקרה הזה, ולדעת אם חס וחלילה יקרה מקרה כזה בעתיד, איך אנחנו מודיעים, דבר ראשון, לציבור, שהם קהל לקוחותינו, איך אנחנו מעדכנים אותם.

<חגי יציב: יש מספר ורסיות שצריך לבדוק אותן.

<חגי יציב: אם אתם נוסעים בירושלים אתם שמים לב שיש תחנות שיש בהן מידע מתי מגיע האוטובוס הבא.

<חגי יציב: אפשר להכניס את זה לטכנולוגיות.

<חגי יציב: כמו שברכבת הקלה יודעים לפרסם על שביתה, על חפץ חשוד, וכו' – צריך לעבוד בכיוון הזה.

<חגי יציב: אנחנו נעבוד, נשב עם הגורמים האחראים, ונראה.

עדי קול: ושאלה של היערכות, תגבור של הנהגים?

<חגי יציב: אנחנו מתוגברים.

עדי קול: אחרי שבוע.

<חגי יציב: פחות.

<חגי יציב: אחרי 4 ימים התחלנו להיערך.

<חגי יציב: בימים הראשונים באמת, אמרתי – אני מתנצל, המצב לא היה נעים.

עדי קול: והנה השאלה – איך אנחנו מונעים את המצב הזה בפעם הבאה?

עדי קול: 4 ימים שאנשים לא מגיעים לעבודה, לבתי חולים, לבית משפט לדיון.

עדי קול: 4 ימים זה נזק משמעותי מאד.

<קריאה: מי יפצה את האנשים?

<חגי יציב: אנחנו צריכים לשבת עם נציגי משרד התחבורה על מערך חירום שמהיום למחר נוכל להפעיל אותו.

<חגי יציב: זה לא היה קיים.

<דרור גנון: - - מפספסים את העניין פה.

<דרור גנון: לא מדובר פה על מערך חירום.

<דרור גנון: מערך חירום זה מערך שלא עובד במתכונת מלאה, עובד במתכונת חירום.

<דרור גנון: חירום זה מצב שבו עובדים בחצי כוח או בכוח כפול, במצבים שהם קיצוניים.

<דרור גנון: כאן היה מדובר במצב שהוא לא היה צפוי.

<דרור גנון: גם בהשתלשלות העניינים, החל מיום ראשון, שהיה יום גשם כבד, והיו לנו שיבושים בעקבות עומסי תנועה מאד מאד גדולים בכבישים, שגרמו לאיחורים בהגעת אוטובוסים, לזמני נסיעה מאד ארוכים באוטובוסים וחוסר יכולת לקשור את הנסיעות משני הצדדים.

<דרור גנון: על זה קרה המקרה של הנהג, שכולנו יודעים אותו, בערב, ולמחרת בבוקר, בלי התרעה מוקדמת, היו חסרים בכל האזור הזה בתחבורה הציבורית קרוב ל-400 נהגים.

<דרור גנון: אין שום דרך בעולם להתמודד עם בעיה כזו.

עדי קול: אבל יש דרך להודיע לציבור.

<דרור גנון: יש דרך להודיע לציבור.

<דרור גנון: הבעיה היא קצת יותר מורכבת.

<דרור גנון: אני מסכים שצריך לחשוב ולשכלל את דרך ההודעה, ואנחנו נשב על זה, נדבר על זה, ונציג פתרונות בהמשך.

<דרור גנון: אבל צריך להבין שברגע שנהגים לא מגיעים, מבחינת סידורי עבודה בתוך המערכת, בתוך האפשרות להפעיל אותם – צריך לשנות את הכל.

<דרור גנון: התחבורה הציבורית מתחילה בבוקר.

<דרור גנון: אתה לא יודע כמה מגיעים וכמה לא, אתה לא יודע עד כמה יש חוסר בנהגים, ואז מתחילים לייצר מפות, או תכנית של שיבוצים אחרת.

<דרור גנון: צריך להבין גם שבתחבורה ציבורית יש שתי משמרות – יש משמרת בוקר ויש משמרת אחר צהריים.

<דרור גנון: אז אתה מגייס את אלה שאחר הצהריים לבוקר, ואתה מנסה לפתור את הבעיות שיש לך כעיקרון, בבוקר, עד כמה שאתה יכול, ואז אתה בשוקת שבורה אחר הצהריים.

<קריאה: - - חברות חיצוניות.

<דרור גנון: חברות חיצוניות לא יכולות לתת מענה.

<דרור גנון: האוטובוסים שלהם לא מונגשים, הם לא בנויים לעבודה בתחבורה ציבורית, אין להם מערכות כרטוס - - -

עדי קול: התשובה שלך היא שאין פתרון.

עדי קול: האם יכול להיות שזו התשובה של משרד התחבורה?

<דרור גנון: התשובה שלי שהבעיה היא לא רק תחבורה.

<דרור גנון: היא כללית.

<דרור גנון: אני מבין שכרגע הרגשנו את זה יותר חזק, מאחר והבעיה כרגע נגעה למה שנקרא "תחבורה ציבורית" רק בירושלים.

<דרור גנון: בשאר הארץ הכל עבד כרגיל.

<דרור גנון: ירושלים רבתי.

<רותי אברהם: אתה מדבר בלשון עבר.

<רותי אברהם: זה עכשיו, כרגע.

<דרור גנון: אני מדבר על תחילת האירוע.

<דרור גנון: התחלתי לפרט את ה - - -

<רותי אברהם: זה עדיין נמשך.

<רותי אברהם: שליש מהאוטובוסים אינם אצלנו.

<דרור גנון: לא שליש, פחות.

<רותי אברהם: ספור.

<רותי אברהם: ספרנו הבוקר.

<רותי אברהם: בבקשה.

<דרור גנון: אני לא יודע להתייחס, אני יכול להתייחס למה שקרה, מבחינה עובדתית.

<דרור גנון: במציאות אפשר לאחר מכן לדבר על הפתרונות, אבל צריך להבין איפה אנחנו נמצאים לא רק מנקודת מבט - - -

עדי קול: אני חושבת שהבנו איפה אנחנו נמצאים, אני רוצה רק לשמוע את הפתרונות.

<דרור גנון: ברמת העיקרון יש מחסור כללי במשק הישראלי, של נהגים.

<דרור גנון: את זה חשוב לדעת.

<דרור גנון: כל נושא הנהגות היום הוא לא מקצוע אטרקטיבי.

<דרור גנון: יש לנו מעט מצטרפים כל שנה.

<דרור גנון: אנחנו מנסים כרגע להוביל איזשהו מהלך, יחד עם משרד העבודה והרווחה, מהלך של העלאת רמת מעמד הנהג, וניסיון לגרום לכך שיהיו יותר נהגים וייכנסו למעגל העבודה נהגים נוספים.

<דרור גנון: זו בעיה שקיימת בכל חברות התחבורה הציבורית במדינת ישראל, לא רק בקשר לירושלים.

<דרור גנון: זה לא מתייחס לסוג נהג כזה או אחר, בכלל יש לנו בעיה בנושא הזה, שדורשת טיפול.

<דרור גנון: זה לא יושב רק במשרד התחבורה, לצערי הוא לא יושב ברובו במשרד התחבורה, ואנחנו מובילים תהליכים משלימים עם משרדים נוספים כדי לקדם דברים.

<דרור גנון: המשבר הזה, של חוסר הידיעה, שהיה במקרה האחרון, יצר את חוסר הוודאות שנגרם לאחר מכן.

<דרור גנון: ניסינו להתארגן, נתנו הוראות למפעיל, להפעיל שעות נוספות לנהגים.

<דרור גנון: זה הגיע אפילו ל-12 שעות עבודה.

<דרור גנון: נתתי הוראה להביא נהגים מכל הארץ, כל אחד שנמצא בחופשה, או בצורה כזו או אחרת, שלא נוהג על רכב, להגיע לירושלים.

אורי מקלב: אתה מודע שעשרות נהגים חרדים שיחררו באופן מיוחד מהמגזר החרדי.

אורי מקלב: אפילו נהג אחד לא נשאר לקליטה.

אורי מקלב: כולם, אפילו נהג אחד לא נשאר לפליטה.

אורי מקלב: האח של העוזר שלי האחרון שעזב, בתקופה האחרונה, לקחו ממגזר מסוים דווקא נהגים והכשירו אותם, והם כולם עזבו.

אורי מקלב: לא הייתי מודע לסיבות.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד את זה עכשיו בקול, אבל חלק מהעניין זה לא רק הנושא של שכר אלא גם הנושא של יחס והתחשבות בצרכים המינימאליים של ציבור מסוים ולכן צריך גם את זה לבדוק.

אורי מקלב: צריך לבדוק למה עזבו.

אורי מקלב: זה לא רק היחס לנהג, זה גם צורת ההעסקה, שלפעמים קשורה באופן ישיר לחברה המעסיקה, ולפעמים זה יכול להיות הכרת הצרכים המיוחדים שיש לנהגים, וכו'.

אורי מקלב: לכן, חשוב להשקיע בזה.

אורי מקלב: אני חושבת שמה שאומרת יושבת הראש במיוחד – נכון שזה לא תיק חירום רגיל, אבל יש תיק חבצלת.

אורי מקלב: כולם יודעים שבתקופת אירועים כאלה ואחרים יש תיק חבצלת.

אורי מקלב: זה יכול להיות אירוע חמור מאד, וזה יכול להיות אירוע מסוים – אם יש לוויה ממלכתית.

אורי מקלב: אני לא יודע על התיק, בשעת חירום - - בגלל, שבסופו של דבר, להגיד שאין כאלה נהגים שיכולים לגייס אותם בזמן כזה - - -

עדי קול: זה בסופו של דבר, הדברים שאמרת, זה – אין פתרון.

אורי מקלב: אל תשאירו אותנו ככה.

עדי קול: עוד לא פניתי ל "אגד תעבורה", אני אשמח לעצור ולחזור אליך, אני רוצה לפנות אליהם כי אני מבינה שחלק מהנסיעות אצלכם עדיין לא מבוצעות.

עדי קול: כלומר, אנחנו עדיין באותה בעיה שהיתה, של שבוע שעבר.

עדי קול: מה אתם עושים.

<גדעון מזרחי: אני מנכ"ל "אגד תעבורה".

עדי קול: אני רק חייבת להגיד שאצלכם אפילו באתר לא היה מפורסם שיש שביתה.

<גדעון מזרחי: אז קודם כל, אני אומר שגם לנו יש במה להשתפר.

<גדעון מזרחי: אני לא חושב שהכל היה מושלם.

<גדעון מזרחי: אני רוצה רק להתייחס למה שאמרתם קודם על ההפעלה של החברות האזוריות.

<גדעון מזרחי: אנחנו הפעלנו את חל"פ בנימין.

<גדעון מזרחי: לא כולם תמיד זמינים לך ולא תמיד בשעות שנוח, כי הם גם עובדים לא רק מחכים שתקרא להם.

<גדעון מזרחי: שלישי-רביעי-חמישי הפעלנו אותם, גוש עציון – יצרנו אתם קשר, הכשרנו אוטובוסים ונהגים ועכשיו הם עובדים אצלנו.

<גדעון מזרחי: בקשר למה שאת אומרת – השביתה פורמלית הסתיימה ביום חמישי.

<גדעון מזרחי: בפועל היא עוד לא הסתיימה.

<גדעון מזרחי: חלק לא מבוטל – יותר מ-30 נהגים, לא באים לעבוד אצלנו.

<גדעון מזרחי: אנחנו 250 נהגים בכל אזור ירושלים – מבשרת, גבעת זאב, מעלה אדומים וגוש בנימין וצפונה.

<גדעון מזרחי: יותר מ-30 נהגים לא באים, וגם אלה שבאו לעבודה עכשיו, לא רוצים לעבוד על ממוגן ירי, לא רוצים לנסוע למקומות האלה.

<גדעון מזרחי: עכשיו אנחנו אומרים – תודה רבה, מי שלא רוצה שילך הביתה.

<גדעון מזרחי: אין לנו יכולת, גם אם עכשיו אנחנו רוצים, להפעיל את הלו"ז המלא.

<גדעון מזרחי: אנחנו עובדים בלו"ז יותר מצומצם על מנת שמה שיש ומפורסם באתרים יעבוד.

<גדעון מזרחי: זה דבר ראשון.

עדי קול: למה הציבור לא יודע את זה?

עדי קול: עכשיו זו הפעם הראשונה שהציבור שומע את זה מכם.

<גדעון מזרחי: זה מופיע בכל האתרים: באתר של משרד התחבורה, באינטרנט, לוחות הזמנים.

עדי קול: לא, הציבור לא שמע את המשפט הזה.

עדי קול: יש לנו בעיה, יש שביתה, ואנחנו לא מצליחים לספק את השירות.

עדי קול: אפשר להודיע את זה ברדיו, יש חדשות, שמודיעים כל חצי שעה, יש הרבה דרכים לבוא ולהגיע לציבור.

עדי קול: הם לא יודעים, הם עומדים ומחכים.

<גדעון מזרחי: אני מקבל את מה שאת אומרת, אני רק רוצה לומר לך: אנחנו, כשהתחילה השביתה ביום שני, אל"ף, היתה לנו אי ודאות – מי בא לעבודה, מי לא בא לעבודה.

<גדעון מזרחי: לאחר מכן, כשראינו שכולם לא באים לעבודה, עסקנו בלנסות לסגור את הדברים.

<גדעון מזרחי: היה פרסום בתקשורת וחשבנו שזה מספיק.

<גדעון מזרחי: לא היתה לנו יכולת פיזית לתת מידעים כאלה, אני חושב שאנחנו צריכים להשתפר בתחום הזה, אני מודה.

<גדעון מזרחי: אבל אני אומר - - -

<קריאה: היו דיילים בשטח, הם לא ידעו מה להגיד.

<רוני עמר: איפה היה פרסום?

<רוני עמר: איפה, רק תגיד לי איפה.

<גדעון מזרחי: על הלו"ז החדש – באתר האינטרנט שלנו, באתר של משרד התחבורה.

<קריאה: יושבת הראש אמרה לך שהנוסע הסביר לא מסתכל באתר האינטרנט.

<קריאה: הוא מגיע לתחנה ומחכה לאוטובוס.

<קריאה: מחובתך לשפר את השירות שאתה נותן.

<גדעון מזרחי: קודם כל, תמיד אפשר לשפר.

<גדעון מזרחי: אבל הלו"ז החדש מפורסם היום בכל המקומות ואנשים יודעים אותו, ומחכים לאוטובוס בהתאם לו.

<גדעון מזרחי: רוב האנשים.

עדי קול: אם אתה מפרסם לו"ז חדש אתה צריך להגיד לאנשים שפרסמת לו”ז חדש.

עדי קול: צריך להבהיר להם שהיתה תקלה, צריך להבהיר שיש בעיה – את זה לא עשיתם.

<גדעון מזרחי: אני מקבל.

<גדעון מזרחי: אני אומר – חשוב שנדע.

<גדעון מזרחי: צריך עכשיו לקלוט נהגים ולצמצם פערים.

<גדעון מזרחי: לחזור ללו"ז הקודם שהיה קודם ייקח תקופה של הסתגלות וכניסה של נהגים.

עדי קול: אתם יכולים להגיד לנו איזו תקופה?

<גדעון מזרחי: זה נושא לדיונים מחר, במשרד התחבורה.

<גדעון מזרחי: אני מקווה מאד שנדע לעשות את ההתאמות האלה ואז יהיה לנו מידע איפה אנחנו נמצאים.

<גדעון מזרחי: מעבר לזה שאנחנו מתגברים היום כבר, בנהגים, שנמצאים באשדוד ובאשקלון.

<גדעון מזרחי: אנחנו לא בסדר גודל של "אגד".

<גדעון מזרחי: אין לנו מנהלה שיכולים להביא אותם.

<גדעון מזרחי: אנחנו מביאים מאזור המרכז נהגים שיתגברו את אזור ירושלים.

<גדעון מזרחי: יחד עם זאת, צריך להבין – מעכשיו לעכשיו באזורים הממוגנים, ממוגני ירי, זה יותר קשה.

<גדעון מזרחי: צריך להכשיר את הנהגים באופן מיוחד.

<גדעון מזרחי: האלמנטים של הכרטוס קצת שונים מאשר במקומות אחרים.

<גדעון מזרחי: זה לא מהיום להיום אתה מעביר את זה ומסדר.

<גדעון מזרחי: עוד דבר שאני רוצה שתיקחו בחשבון – יש נהגים שהם לא בני מיעוטים והם פוחדים לעבוד באזורים האלה.

<גדעון מזרחי: חלק לא מוכנים.

עדי קול: ועדיין אתם צריכים למצוא פתרון, לתת מענה, לתת את השירות.

עדי קול: אין לנו דרך אחרת.

<רוני עמר: כל שלושת הנציגים שעומדים כאן – משרד התחבורה, "אגד תעבורה" ו "אגד" שלושתם מנסים ליפות את המצב, אבל מצד אחד אומר דרור גנון לגבי זה שאין נהגים – הוא צודק, אין נהגים.

<רוני עמר: אז תשפרו את התנאים שלהם ויהיו לכם נהגים.

<רוני עמר: יש לי גיס שיש לו שלוש בנות והוא לא סוגר את החודש, והוא עובד אצלכם נון-סטופ.

<רוני עמר: אז באמת, אם אתם תתנו תנאים לאדם שרוצה - - -

עדי קול: אני עוצרת אותך כי הוא אמר שזה תהליך שהם מנסים לעשות.

עדי קול: השאלה שלי – אנחנו מבינים שיש פה תהליכים, אבל אני יוצאת מכאן בתחושה שאין תשובה.

<תמיר ניר: יש תקוות, הרבה תקוות.

<רועי בליטנטל: אני עורך הדין רועי בליטנטל, אני ממונה חטיבה ארצי בהסתדרות החדשה, ההסתדרות הכללית.

<רועי בליטנטל: במסגרת תפקידי אני מטפל, בין היתר, בעובדי האגודה השיתופית של "אגד" שמאוגדים באיגוד התחבורה בהסתדרות.

<רועי בליטנטל: בפתח דברי אני מדגיש, למען הסר כל ספק – שדברי מתייחסים אך ורק לנהגים של "אגד", הם אינם משקפים את עמדת ההנהלה של "אגד", לא נאמרים בשמה, ובוודאי לא מתייחסים לחברות תחבורה ציבוריות אחרות ולא משליכים עליהם.

<רועי בליטנטל: אני רוצה להתחיל ולהתייחס למילה "שביתה" שנאמרה פה המון פעמים.

<רועי בליטנטל: אני לא רציתי לדבר עליה, ואני גם לא חושב, בכל הכבוד לכולם, שהיא נכונה במקרה דנן, ואסביר למה.

<רועי בליטנטל: שביתה היא דבר שמוסדר בחקיקה, שכבר קיימת.

<רועי בליטנטל: לצערי, חבר הכנסת אייכלר כבר הלך, אבל אין שום צורך, לא לחוקק דינים חדשים ולא - - -

משה גפני: אני אגיד לו.

<רועי בליטנטל: אני מודה לאדוני.

<רועי בליטנטל: בית המשפט העליון כבר אישר - - -

עדי קול: כיוון שאנחנו לא עושים פה שיחה על השביתה, אני מבקשת שתקצר.

<רועי בליטנטל: אני אקצר בנוגע לשביתה.

<רועי בליטנטל: אני רק אגיד שלא המקרה הזה - - אין ספק שהדיון כאן הוא מאד חשוב, אין ספק שנפגע הציבור, אבל אני חושב שהדיון, בראיה שלו, הוא קצת, בכל הכבוד, צר מדי.

<רועי בליטנטל: מערכתית, הבעיה האמיתית, הראשונית, שקיימת היום בתחבורה הציבורית במספר מקומות בארץ, וירושלים היא ראש וראשון להם – שההשתקפות שלה לציבור היא איחורים או ביטולים של קווי אוטובוס, דברים שהתחילו להיאמר על ידי מר תמיר ניר ועל ידי עורך הדין אוסמה איברהים.

<רועי בליטנטל: לפני כשבוע ימים, כולנו יודעים, שנמצא תלוי באוטובוס נהג אגד, יוסף חסאן עמוני.

<רועי בליטנטל: משטרת ישראל קבעה - - -

עדי קול: אני עוצרת אותך.

עדי קול: זה לא נושא הדיון.

עדי קול: מה הנושא שאתה רוצה לדבר עליו?

<רועי בליטנטל: הביטחון התעסוקתי של עובדי "אגד", נהגי "אגד", שהוא הבעיה האמיתית.

עדי קול: אבל כרגע, אני מצטערת, זה לא נושא הדיון שלנו.

<רועי בליטנטל: אם אפשר, רק מילה אחת.

<רועי בליטנטל: כל עוד לא יהיה ביטחון תעסוקתי במובן של ביטחון פיזי לעובדי "אגד", נהגי "אגד" במקרה הזה, ימשיכו להיות פיטורין או התפטרויות של הנהגים האלה, ואי רצון ואי יכולת - - -

עדי קול: טוב, זה לא קשור כרגע לנושא, ואני עוצרת אותך.

משה גפני: במשפט אחד – אני פניתי למנכ"ל משרד התחבורה כשהיתה שביתה באחד היישובים בארץ.

משה גפני: היתה גם החלטה של בית הדין לעבודה.

משה גפני: אני חושב שהוועדה לפניות הציבור זו הוועדה שצריכה לדון בעניין הזה, כיוון שאם יש שביתה בשדה התעופה, אז מיד המדינה רועשת וגועשת, כיוון שנמצאים שם אנשים שגם מבחינה ציבורית נמצאים ברמה גבוהה במערכת, וגם אנשים שנוסעים הם אנשים שיש להם את המשאבים לכך, וכשיש שביתה, העולם רועש וגועש, ובצדק.

משה גפני: מי נוסע בתחבורה הציבורית?

משה גפני: מי שאין לו רכב, מי שלא נוסע לחוץ לארץ, מי שמגיע לתחנה ב-6 וחצי, שצריך להגיע או למקום העבודה שלו או למקום הלימודים שלו, ופתאום מתברר שיש שביתה.

משה גפני: אנחנו יכולים לברוח מהעניין הזה, אבל זה התפקיד של הוועדה לפניות הציבור.

משה גפני: זה בדיוק הציבור שאין לו ייצוג בשום מקום.

משה גפני: הוא הציבור הפשוט שנוסע באוטובוס, ואף אחד לא יכול לעשות לו שום דבר, כאשר יש שביתה ואומרים – מה נעשה?

אורי מקלב: יש מיליון כאלה.

משה גפני: ודאי.

משה גפני: כל קדנציה יש יותר.

משה גפני: הפערים גדלים.

משה גפני: על כל פנים, זה התפקיד שלנו.

משה גפני: אנחנו צריכים פה, את הבעיה הזו, לפתור.

משה גפני: ברגע שיש שביתה, גם משרד התחבורה, גם חברות התחבורה, צריכות למצוא לעניין הזה פתרון.

משה גפני: אם אדם מגיע לתחנה, שיהיה לו פתרון, ולא רק פתרון לאלה שנוסעים לחוץ לארץ.

משה גפני: אני, לצערי הרב, גם לא נוסע לחוץ לארץ וגם לא נוסע בתחבורה הציבורית, אבל אני קרוב יותר לתחבורה הציבורית.

<אהוד עוזיאל: אמרו כבר הרבה דברים ואני לא אחזור עליהם.

<אהוד עוזיאל: אני רק רוצה להגיד שצריך לטפל גם בסוגיה המערכתית, ולהסתכל על מה שקרה כרצף של החצי השנה האחרונה של סוגיה הרבה יותר רחבה, וכבר ציינו פה את זה, אי אפשר להתעלם מזה, הנושא של תקיפות של נהגים.

<אהוד עוזיאל: אי אפשר להתעלם מהאווירה שהובילה למצב הזה, וצריך להסתכל גם למצב - אני מבקש מהוועדה גם להסתכל על ההיבט הזה, ועל טיפול המשטרה.

<אהוד עוזיאל: ופה השאלה לנציגי החברות – איפה המשטרה והעיריה היו כדי לעזור לכם בחצי שנה לפני?

עדי קול: על זה נצטרך לעשות דיון נפרד ולהזמין את המשטרה ואת העיריה, זה לא הנושא של הדיון עכשיו.

<אייל כהן: התייחסו פה לעניין של ביטחון הנהגים ואני חושב שזה דבר באמת חשוב.

<אייל כהן: בגלל שזה נושא רחב אני לא אתייחס אליו כל כך, אבל אתייחס לביטחון שלנו, כנוסעים.

<אייל כהן: כשאני לוקח את הילדים שלי באוטובוס, כשאני נוסע באוטובוס, אני צריך לדעת שמי שמנהיג את האוטובוס הוא אדם אחראי, אדם שאני יכול לסמוך עליו שידאג לביטחון שלנו.

<אייל כהן: כאשר ישנם אנשים, אולי בגלל אילוצי עלות, אני לא יודע בדיוק מאיזו סיבה, לא יודעים לנקוט כלפיהם בצעדים, ואחר כך אני צריך להיות חשוף לאיזו קריזה, אולי, שאל אותו אדם, בעקבות אמונתו בכך שיש איזושהי עלילת דם והוא יסכן אותנו, אני מבקש שהוועדה כן תקרא גם ל "אגד", ובאופן כללי תשנה את החקיקה, כך שאנחנו, ציבור הנוסעים, נהיה מוגנים ונדע שאנשים שאין להם אחריות ציבורית והם מגלים חוסר נאמנות למדינה כמדינה, לא יהיו בשירות הציבורי, ואנחנו נהיה מבוטחים לא רק בהיבט הפיננסי - - -

עדי קול: הדברים האלה הם לא נושא הדיון.

<יעקב חשין: אני יושב ראש ועדת התחבורה, מנהל קהילתי נווה יעקב.

<יעקב חשין: קודם כל, לגבי הכותרת של הדיון, נהגי האוטובוס שובתים, הנוסעים מחכים בתחנות.

<יעקב חשין: זו רק תוצאה אחת.

<יעקב חשין: יש עוד שתי תוצאות, לא פחות חמורות – קודם כל, נסיעה ארוכה בצפיפות בלתי נסבלת, וגם – השארת נוסעים בתחנות.

<יעקב חשין: אצלנו, בשכונת נווה יעקב, זו שכונה שמונה קרוב ל-30 אלף תושבים.

<יעקב חשין: החל מאתמול, ללא ידיעה מוקדמת, השתנה לוח הזמנים.

<יעקב חשין: כמו שאמר כאן גם נציג "אגד", הבעיה עדיין נמשכת.

<יעקב חשין: לנו הורידו מלוח הזמנים מאתמול 27 נסיעות, מתוך 100 ומשהו נסיעות.

<יעקב חשין: אני מדבר על קו 59 בלבד.

<קריאה: אתה מדבר על קו 1 ולא 27, אבל לא משנה.

<יעקב חשין: קו 59 שהוא הקו הכי מבוקש, וכמעט בלעדי להגיע למרכז העיר, כמעט בלעדי עבור נווה יעקב.

<יעקב חשין: מדובר בקו שיש לו את הביקושים הכי גבוהים היום בשכונת נווה יעקב, האוטובוס הזה, כל הנסיעות שלו הן מפרקיות, אין אפילו אחד קצר וכולם עמוסים.

<יעקב חשין: אנחנו יודעים שזה גם בעקבות הפעימה האחרונה שהיתה בפברואר, שנוספו עוד תחנות.

<יעקב חשין: וכן, אפשר לומר מילה טובה – אנחנו יודעים שמשרד התחבורה קיים לפני חצי שנה סקר לבדיקה מעמיקה של העניין הזה.

<יעקב חשין: זה לא נושא הדיון כאן, ואני יודע שאמורים להיות שיפורים, אבל זה רק נותן לנו להבין את העובדה שבמצב כזה מורידים מקו כזה 27 נסיעות – למשל עכשיו, השעה 13:30.

<יעקב חשין: בשעה אחת, בין 13:00 ל- 14:00, במשך שעה אחת הורידו 4 נסיעות, מהעיר חזרה לשכונה.

<יעקב חשין: אני יודע מה קורה עכשיו בשדרות אשכול פינת בר-לב, כמה אנשים ממתינים כאשר בכלל, הממשק הזה בין רכבת קלה שמגיעה אחת ל-8 דקות ומורידה 40 נוסעים, והזמינות של הקו הזה – לא יכול לעמוד בקצב של הנוסעים שממתינים וכמובן שנוצר מצב שאוטובוס שכן מגיע, וזאת, אגב, התחנה האחרונה שלו במסלול, אז הוא צפוף מאד ויש הרבה השארת נוסעים בתחנות.

<יעקב חשין: אני יודע שיש קווים שלא נגעו בהם, כמעט, ופה בעניין הזה אני מבקש מ "אגד" לעשות בחינה מחודשת האם הפגיעה היא מדתית.

<יעקב חשין: אנחנו מבינים שיש מחסור בנהגים.

<יעקב חשין: דוגמה קטנה מהבוקר – חיכיתי ב-10 לתשע, בקו 59 כדי להגיע לעיר, במשך 10 דקות, מ-10 לתשע עד תשע.

<יעקב חשין: בדרך כלל, התדירות הרגילה בשעה כזו היא 6 דקות.

<יעקב חשין: היום זה לקח 10 דקות.

<יעקב חשין: כל התחנות היו מלאות, ממוצע של מעל 10 אנשים בכל תחנה.

<יעקב חשין: תעשו חשבון פשוט – 10 כפוך 17 תחנות, שווה השארת נוסעים בתחנות, אפילו באוטובוס מפרקי.

עדי קול: אני רוצה לחזור למשרד התחבורה.

עדי קול: אני רוצה לקבל ממשרד התחבורה תשובות איך לגבי הפעם הבאה שקורה דבר כזה, איך אתם מתמודדים – תקציבים, שעות, נהלים – כל דבר שאתם הולכים לעשות כדי לתת לזה תשובה.

עדי קול: עד עכשיו לא שמעתי תשובה אחת ואני רוצה לשמוע תשובה, ואני אעקוב אחרי זה.

עדי קול: אני אקיים דיון נוסף כדי לשמוע מכם מה הפתרון.

<דרור גנון: אני חושב שהפתרון הוא מורכב, רב משרדי.

<דרור גנון: בסך הכל אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה.

<דרור גנון: אני חייב לציין עוד עובדה אחת נוספת שהמציאות שקיימת היום, בגלל הרכבת הקלה, עם כל הבעיות שיש לנו, הכמות של נסיעות באוטובוסים גדלה.

<דרור גנון: העברנו חלק מהפעילות לאוטובוסים למרות שלא הקטנו את הפעילות של הרכבת.

<דרור גנון: זה יצר לנו עוד בעיה שהתווספה.

<דרור גנון: בנושא הביטחון אנחנו לא מתעסקים, אנחנו לא אמונים עליו.

<דרור גנון: בנושא של תנאי העסקה – זה משרד אחר שמתעסק.

עדי קול: אתם לא אמונים על נושא ביטחון הנהגים?

עדי קול: מי אמון עליו?

<דרור גנון: משרד התחבורה ומשטרת ישראל, מי שמטפל בביטחון.

<דרור גנון: אנחנו לא מטפלים בביטחון.

<דרור גנון: משרד התחבורה הוא לא המעסיק של הנהגים.

עדי קול: זאת אומרת שלגבי ביטחון הנהגים אנחנו צריכים לקיים דיון נוסף.

<קריאה: - - ביטחון הנוסעים.

עדי קול: ומה עם ביטחון הנוסעים?

עדי קול: על ביטחון הנוסעים אתם גם לא אחראים.

<דרור גנון: גם לא.

יעקב גיל: כשהיו מאבטחים בתחבורה הציבורית - - -

<דרור גנון: אלה היו מאבטחים של המשרד לביטחון הפנים.

<דרור גנון: אנחנו פשוט היינו הצינור, לא הנחינו, לא הפעלנו ולא תקצבנו.

<דרור גנון: לגבי הנושא השלישי, של ההיערכות.

<דרור גנון: בעיקרון, יש לנו כל מיני היערכויות למצבי קיצון אחרים שנתקלנו בהם, כמו השלג של שנה שעברה, ועניינים של מבצעים כאלה ואחרים בנושא של מלחמות ומקרים כאלה.

<דרור גנון: לנושא הזה, הספציפי, אנחנו נקיים חשיבה מעמיקה.

עדי קול: תוך כמה זמן נוכל לקבל תשובה?

<דרור גנון: זה ייקח קצת זמן כי קודם כל אנחנו צריכים לגמור את המשבר הנוכחי.

עדי קול: תן לי פרק זמן.

<דרור גנון: זה נכנס לתכנית עבודה של השנה הבאה, אצלנו, ברמה של תכנית עבודה.

<דרור גנון: אני מאמין שב - - -

עדי קול: מתי נקבל תשובה על ההיערכות?

עדי קול: תוך מספר חודשים, אני מקווה.

<דרור גנון: כן.

<דרור גנון: ברבעון הראשון של השנה הבאה אפשר יהיה לקיים דיון נוסף.

<דרור גנון: נציג את זה בצורה מסודרת.

עדי קול: ושהרגולציה תגיד לחברות שאם יש שביתה הן חייבות להודיע לציבור הנוסעים.

עדי קול: את זה אתה יכול לעשות כבר עכשיו.

<דרור גנון: זה קיים.

<דרור גנון: אני רק יכול להגיד שברגע קורה המקרה, ביום הראשון, קשה מאד לאזן את זה.

<דרור גנון: יצאנו גם במכרז גדול של מרכז מידע טלפוני שמשרד התחבורה יפעיל, וכל המפעילים יהיו מחוברים אליו בזמן אמת.

<דרור גנון: אנחנו עכשיו בשלבים סופיים לבחירת מפעיל.

<דרור גנון: במקביל יצאנו לעוד מכרז למערכת ממוחשבת מיוחדת שתעדכן את זה במקביל.

<דרור גנון: זאת אומרת, אנחנו נערכים והולכים לכיוון הזה, מכירים את הבעיות האלה ואת התופעות.

<דרור גנון: כל התהליכים האלה יקרו, כנראה, בשנה הבאה, כי זה הליכים שקורים במקביל, ואנחנו מקווים לתת רמת שירות גבוהה יותר.

<דרור גנון: אנחנו עוסקים בנושא.

<דרור גנון: כל הנושא של התחבורה הציבורית חשוב לנו, אנחנו מנסים לשדרג אותו, לנהל אותו.

<דרור גנון: הוא מאד מורכב.

<דרור גנון: אני יכול להגיד במשפט אחד שהתחבורה הציבורית הוא הרכיב הקטן.

<דרור גנון: יש רכיב חברתי, כלכלי, ופוליטי – יש המון מרכיבים שמקיפים שהם לא בשליטתנו ולפעמים גם לא בהשפעתנו.

<דרור גנון: אנחנו מנסים לדלג על אותם מכשולים כל הזמן, לשדרג את המערכת.

<דרור גנון: בשנה הבאה גם בירושלים ייפתחו מספר לא קטן של קווים לעליה בדלת האחורית, מה שדובר קודם.

<דרור גנון: עד סוף השנה אנחנו כבר מנהלים הליך של מכרז למכשירי כרטוס מחוץ לאוטובוסים שניתן יהיה לרכוש שם כרטיסים, להקטין את הממשקים של הנהגים עם הנוסעים.

<דרור גנון: אבל עדיין יהיה ממשק, ועדיין, מי שירצה להציק לנהג יעשה זאת, וזה קורה גם במקומות אחרים.

<דרור גנון: זה עניין אחר שצריך לבחון אותו, גם מסיבות נוספות.

<דרור גנון: אנחנו נבדוק את זה, גם.

<דרור גנון: אני אעשה בחינה לנושא הזה.

<דרור גנון: בסך הכל, פנינו לעתיד עם כיוונים חיוביים.

<דרור גנון: אני מקווה שנוכל לקצר תהליכים ולתת את רמת השירות הגבוהה.

עדי קול: תודה לכולם, אני מתנצלת בפני מי שהרגיש שהוא לא בא לסיפוקו מבחינת הדיבור.

עדי קול: רציתי לאפשר לכולם לדבר ולהתמקד בנושא הדיון.

עדי קול: אני יוצאת בתחושה לא קלה.

עדי קול: אני שומעת שיש תקווה, דרור, אבל עדיין אין לוח זמנים.

עדי קול: אני אקיים פה דיון נוסף, זה ייקח כמה חודשים ונקבל תשובות בנושא הזה.

עדי קול: אני מקווה שתתנו מענה ואני מקווה שהשביתה הנוכחית תיפתר בקרוב.

עדי קול: תודה לכם, הישיבה נעולה.