ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 385, 2014-11-19 09:00

אבישי ברוורמן: בוקר טוב, מכובדי, אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה בנושא הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון - מתן מידע), התשע"ד-2014.

אבישי ברוורמן: היום הוא יום שמוקדש בכנסת ליום לצמצום העוני, יש הרבה ימים שמוקדשים לדיונים על צמצום העוני, ואיך אומרים?

אבישי ברוורמן: דיבורים ודיבורים ובמדינת ישראל – שמצד אחד מוצגת בתור אחת הכלכלות הטובות בעולם – לצערי זו כלכלה שטובה רק לקבוצה קטנה.

אבישי ברוורמן: שלושת המשתנים שקובעים את רווחתו הכלכלית של אדם הם: השכר הנומינלי, ההכנסה שלו – בישראל החציון הוא רק 6,000 שקלים, 50% מקבלים פחות מ-6,000 שקלים ואצל עצמאיים החציון הוא 4,500 שקלים.

אבישי ברוורמן: כשאתה הופך את השכר הנומינלי לשכר ריאלי – בעגה של הכלכלנים זה אומר כמה השכר הנומינלי הזה קונה, אתה מתקן אותו בכושר ההשתכרות האמיתי, ביוקר המחיה, שהוא גבוה ממערב אירופה, הדיור בשמיים – אתה רואה שרוב האזרחים הישראליים לא מקבלים שום דבר מאותה כלכלה נהדרת.

אבישי ברוורמן: כמובן שלהבדיל מהימים שאני גדלתי – ואני בגיל המדינה – שהיינו בצמרת העולם המפותח בחינוך, רווחה ובריאות, היום אנחנו בתחתית העולם המפותח.

אבישי ברוורמן: בעוני – כמובן שהעוני זה מדד יחסי – אנחנו מתחרים על הצמרת ואנחנו רואים את המספרים האלה, מדינה שמובילה את ה-OECD בעוני.

אבישי ברוורמן: זה מחלחל למדינה – שעם כל הכאב, ואנחנו ביום כואב - מדינה שנאבקת על קיומה, שזקוקה כל כך לערבות הדדית, ואנחנו רואים את זה בזמן המלחמה, במדינה הזאת לא קיימת ערבות הדדית במדיניות הכלכלית-החברתית כבר שנים רבות.

אבישי ברוורמן: המדינה הזאת לא בונה מדיניות כלכלית שתהיה טובה לכל האוכלוסיות.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק שאנחנו מעלים היום, ואנחנו נעביר אותה היום, הוצעה על ידי דב חנין וחברי כנסת אחרים שאינם נמצאים פה, דב יופיע עוד מעט.

<לאה ורון: חבר הכנסת דב חנין מתנצל, הוא בדרך, הוא מיד יגיע.

אבישי ברוורמן: כן, הוא בדרך, יש פקקים ואנחנו יודעים, זה יום קשה ואנחנו שולחים את כל תנחומינו למשפחות הנרצחים והחלמה לפצועים.

אבישי ברוורמן: עוד ימים קשים יבואו עלינו.

אבישי ברוורמן: המטרה שלי היא להעביר היום את הצעת החוק הזאת ומכיוון שאני באמת רוצה להתקדם כדי שזה יקרה היום, הדיון יהיה כדלקמן:

אבישי ברוורמן: אנחנו נפתח בהערות כלליות להצעת החוק עצמה, לא לדברים אחרים, להצעת החוק עצמה.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק עברה בקריאה הטרומית ב-22 ביולי 2014, הוועדה מכינה אותה לקריאה ראשונה ולכן עניינה של הצעת החוק הוא בעניין מתן מידע לדיירי הדיור הציבורי.

אבישי ברוורמן: אני רק אפרט: המצב כעת הוא כי החברות המשכנות לא נותנות מידע לציבור, מה מגיע ומה לא מגיע.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק נועדה להתמודד עם פניות רבות מצד שוכרים המלינים על חוסר במידע הנוגע לזכויות בדיור הציבורי והיעדר נגישות למידע זה.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק מטילה את האחריות למסירת המידע על החברה לדיור ציבורי ומחייבת את החברות לדיור ציבורי לשלוח לשוכרים דיווח רבעוני על התשלומים ששילמו וההחלטות שהתקבלו בעניינם.

אבישי ברוורמן: הצעת החוק מחייבת מסירת מידע לכל מי שמבקש לקבל סיוע בשכר דירה, לרבות מסירת מידע אם הוא זכאי לדיור ציבורי, ואם כן מה יהיה מקומו ברשימת ההמתנה.

אבישי ברוורמן: מסירת המידע לשוכרים בפרט ולכלל הפונים בכלל תבטיח כי בפני הציבור יהיה המידע המלא והאמין בנוגע לזכאות לדיור ציבורי.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חנין, כבר הודעתי שאתה רק מאחר בגלל העיכוב בכניסה לירושלים.

אבישי ברוורמן: אמרתי שאנחנו היום נחוקק את החוק שאתה יזמת, אתה אדם בעל זכויות רבות בכנסת ישראל.

דב חנין: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: עם חברי הכנסת רגב, אבקסיס, גילאון ושמולי.

אבישי ברוורמן: אמרתי שמטרתי – מכיוון שאני רוצה ביום צמצום העוני להעביר את החוק הזה לקריאה ראשונה במהירות – הבקשה שלי היא לשמוע רק הערות כלליות עכשיו להצעת החוק עצמה ולא לכל הנושא הרחב של הדיור הציבורי, כדי שמיד לאחר ההערות הכלליות בנושא הזה בפרט אני אוכל להתחיל לקרוא את החוק כדי להביא אותו להצבעה.

אבישי ברוורמן: לאחר מכן, כשנסיים אותו ונצביע עליו, אני אפתח את הדיון ואתן לציבור לדבר על אותם נושאים שקשורים לדיור הציבורי שלא באים על תיקונם, קודם כל אני רוצה להעביר את הצעת החוק הזאת.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חנין, אני נותן לך עכשיו את רשות הדיבור.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: אדוני, אני מאוד מעריך את הגישה שלך, אכן המבחן שלנו ביום הזה, יום המאבק בעוני, הוא מבחן העשייה.

דב חנין: אדוני, אני הייתי מציע אפילו – כיוון שהחוק הזה בסופו של דבר מדבר בעד עצמו – שעוד לפני דברי הפתיחה שלי נקריא ואז דברי יהיו חלק מהדיון ואנחנו נוכל לחסוך זמן.

אבישי ברוורמן: מצוין, אני מודה לך.

<זהבה גרינפלד: סליחה, אני רק רציתי לדעת אם יש פה נציגים של "עמידר"?

<הגר שרן: כן, ודאי.

אבישי ברוורמן: כאן, תודה.

אבישי ברוורמן: יש נציגי "עמידר" ויש נציגי "עמיגור", מולי מר פרנקל שנמצא גם כן.

<לאה ורון: אני מאוד מבקשת מהנציגים מרגע זה לבקש מיושב-ראש הוועדה רשות דיבור ולא לדבר ללא רשות דיבור.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אם כך, אנחנו נפתח עם הקראת החוק.

אבישי ברוורמן: המציע, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני אקריא קודם את הצעת החוק: "הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – מתן מידע), התשע"ד–2014 יוזמים: חברי הכנסת דב חנין מירי רגב אורלי לוי אבקסיס אילן גילאון איציק שמולי תיקון סעיף 2 1.

דב חנין: בחוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, התשנ"ח–1998 , בסעיף 2 – האמור בו יסומן "(א)", ובו, אחרי פסקה (4) יבוא: "(5) להמציא לשוכר, בתום כל שלושה חודשים (בסעיף זה – רבעון) מידע מלא בכתב בעניינים הבאים: (א) פירוט התשלומים שבהם חויב במהלך הרבעון שהסתיים, ומועדם; (ב) מידע על חובותיו, מקור החובות ותאריך התגבשותם; (ג) אופן חישוב שכר הדירה; (ד) המועד האחרון להגשת בקשה להנחה בשכר הדירה והמסמכים שיש לצרף אליה; (ה) העתק מההחלטות שהתקבלו בעניינו במהלך הרבעון, בצירוף פרוטוקול הדיון וציון הדרכים והמועדים לערער על החלטות אלה; (6) להמציא לאדם הפונה אליה בבקשה לסיוע בדיור ציבורי מידע מלא בכתב המפרט, בהתאם לנסיבותיו, אם הוא זכאי לדיור ציבורי, ואם הוא זכאי – מה יהיה מקומו ברשימת ההמתנה לדירה ציבורית.

דב חנין: "; (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(ב) מידע בכתב לשוכר על פי חוק זה יימסר בשפת האם שלו, אם היא אחת מהשפות עברית, ערבית, אנגלית, רוסית או אמהרית.

דב חנין: ""

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אם כך, חבר הכנסת חנין, אני מציע שאנחנו נפתח עכשיו בהערות כלליות להצעת החוק.

אבישי ברוורמן: אדוני רוצה להוסיף פה איזו מילה?

דב חנין: אני הייתי מציע שאולי נשמע דווקא מהגורמים המקצועיים כדי באמת להיות יעילים.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת וקנין, ברוך בואך, אנא הצטרף אלינו.

אבישי ברוורמן: אני מבקש את הנציג הבכיר של משרד השיכון, רונן כהן, בבקשה.

אבישי ברוורמן: קוראים לזה "משרד הבינוי" כבר, לא? אין "שיכון".

<רונן כהן: So far.

אבישי ברוורמן: אני מוכרח גם להתבדח לפעמים כי לפעמים הם כל כך מצחיקים – איך השר סילבן שלום ייקח את כל המשרדים שלו ויעשה להם שם אחד – האנרגיה, מים, תשתיות, פיתוח הנגב והגליל, איך עושים מזה מילה אחת?

<רונן כהן: "המשרד".

אבישי ברוורמן: "המשרד", כן.

<רונן כהן: קודם כל, אני חייב לומר שאנחנו מתחברים לרוח החוק.

<רונן כהן: במשך שלוש השנים האחרונות אנחנו עומלים על פיתוח מנגנון ממוחשב, פיתוח מורכב שיביא לשקיפות בנושא של החישובים ולדחיפת מידע הרבה יותר ברורה ושוטפת.

<רונן כהן: באופן כללי – אני אומר אמירה אישית שלי, היא לא מחייבת את הממשלה – אני חושב שלשים בחוק רמת שירותים זה נראה לי לא הכרחי.

<רונן כהן: הייתי שמח להיות פה בדיון שהיו אומרים לקבוע בחוק את גובה שכר הדירה אבל - - -

<בת אל השחר: גם וגם.

אבישי ברוורמן: רבותי, מר כהן בזכות דיבור.

אבישי ברוורמן: גברת בת אל, את יודעת שגם את תהיי בזכות דיבור ואני אדאג שלא יפריעו לך.

<רונן כהן: אנחנו פועלים בכיוון של החוק אלא שיש לי כמה דברים שחשוב לומר בצד התפעולי.

אבישי ברוורמן: האם הדברים האלה הם הערות כלליות?

<רונן כהן: אני אומר בהערות כלליות ועכשיו אני ארד רגע לפרטים.

<רונן כהן: החוק הזה, כמו שהוא בנוי, הוא מתייחס לשתי קבוצות: קבוצה של דיירים כבר בשיכון הציבורי וקבוצה שבעצם עדיין לא דיירים, ולכן נראה לי שאין מקום פה לסעיף 2 כי בעצם אלה לא זכויות עדיין, עוד לא קמה לו הזכות כדייר.

<רונן כהן: אנחנו גם לא שם מבחינה טכנולוגית.

<רונן כהן: דבר חשוב נוסף לומר לפני שאני מתייחס לדבר הזה – אנחנו נמצאים עכשיו בשלב הרצה, חשוב לנו שכדי שנוכל ליישם אותו בצורה טובה, שתהיה לו איזו שהות בכניסתו לתוקף, זאת אומרת, שנוכל לסיים את ההתארגנות כך שלא נעבור על החוק.

אבישי ברוורמן: כמה זמן היית מבקש?

<רונן כהן: אנחנו מעריכים שיש לנו 9 חודשים כדי שנסיים את הכול, בסוף אנחנו לא רוצים לעבור על החוק.

<רונן כהן: המשמעות האלטרנטיבית היא – החוק הזה, כמו שהוא, יהיו לו הוצאות כספיות לא מבוטלות, המשמעות היא שאם אנחנו נידרש מידית לחוק הזה, אנחנו נצטרך להפעיל מנגנון ידני ומנגנון ידני הוא הרבה יותר יקר, אני לא בטוח שאנשים ירוויחו מזה.

אבישי ברוורמן: אם כך, בקשתך כרגע בנושא הזה היא 9 חודשים, רשמנו ואנחנו נראה.

אבישי ברוורמן: עוד הערות, אדוני?

<רונן כהן: כן, לגבי הפרטים.

<רונן כהן: עוד אמירה כללית – דעו לכם שמעל ל-80% מהדיירים אין שינויים בשכר הדירה, אנחנו מדברים עכשיו על ה-20% שיש להם איזשהו שינוי.

<רונן כהן: יכול להיות שבעצם בכל המערכת הזאת שאנחנו דוחפים מידע – הוא לא בהכרח יקדם או ישרת את אותם 80%.

<רונן כהן: אנחנו נשלח מכתבים, התראות וכל מה שהחוק הזה אומר ותהיה פה הוצאה שהיא לא משרתת.

<לאה ורון: אולי אתה מוכן לפרט למה ל-20% מהדיירים יש שינויים בשכר הדירה?

<רונן כהן: ב-2005 התקבלה החלטת ממשלה שמדרגת את שכר הדירה אבל היא בעצם מעגנת או קובעת שמי שאוכלס עד 2005 – קבוע, לא משתנה לו חוץ מתוספת של 50 שקלים בשנה, אלה דברים שהם ידועים וקבועים, זה לא יכול להשתנות כל 3 חודשים והוא לא עובר מבחן הכנסות.

<רונן כהן: אלה מרבית הדיירים כי אנחנו יודעים שהמחסור בדירות לא אפשר לנו מ-2005 לאכלס אלפי דירות.

<רונן כהן: כך שאני חושב שהתיקון נכון אבל אני כן חושב שהוא צריך להתמקד באותם דיירים שחל בהם שינוי.

<רונן כהן: זאת אומרת, החוק צריך להגיד: בכל אימת שהיה שינוי – צריך להודיע אותו, ואני אפילו הייתי אומר בלוח זמנים יותר קצר.

<רונן כהן: לגבי כל השאר – אנחנו מתחברים.

<רונן כהן: העתק מהחלטות – בוודאי שאין לנו בעיה.

<רונן כהן: דרך אגב, לגבי העתק מהחלטה במהלך רבעון – אני אומר שכל החלטה צריכה לבוא, אני לא צריך לחכות, אני לא צריך כל רבעון לתת לו החלטה שהיתה.

<רונן כהן: אין לנו שום בעיה עם זה.

אבישי ברוורמן: היא הנותנת.

<רונן כהן: דבר אחרון – תראו, היום יש לנו 7 חברות מאכלסות, מתוכן המרכזיות הן "עמידר" ו"עמיגור" שהן 90% - - -

אבישי ברוורמן: 90%.

אבישי ברוורמן: כמה זה "עמידר" היום?

<הגר שרן: 45,000 יחידות דיור.

אבישי ברוורמן: כמה האחוז?

<הגר שרן: זה בערך 80%, יותר אפילו.

<רחל אלרואי: 70% אחוז.

<הגר שרן: לא, קצת יותר.

אבישי ברוורמן: כמה זה "עמיגור"?

<יובל פרנקל: 12,000 דירות, זה 20% ומשהו, כמעט 30%.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, 70% ו-20% – והחברות האחרות 10%.

<רונן כהן: יש החלטה של ועדת שרים לחקיקה שאת החברות הקטנות – שזה "חלמיש", "פרזות", "חלד" ו"שקמונה" – אלה חברות שיפורקו והנכסים יועברו.

<רונן כהן: אני חושש שבמקרה של החברות הקטנות אנחנו לא שם בגלל ששם יש בעיה קשה עם נתונים שצריך לטייב אותם.

אבישי ברוורמן: אני רוצה רק להבין, מר כהן, אתה אומר שלגבי שתי החברות הגדולות שחולשות על 90% מהשוק, הצעת החוק הזאת, עם תיקונים כאלה ואחרים שנדון בהם, מקובלת?

<רונן כהן: כן, מברכים עליה.

אבישי ברוורמן: אבל לאותם 10% של החברות הקטנות, שחלקן אולי בפירוק או לא בפירוק – מה אתה מבקש?

<רונן כהן: אנחנו צריכים הרבה יותר זמן.

אבישי ברוורמן: אם קודם ביקשת 9 חודשים ואנחנו נדון בכך – מה אתה מבקש לגבי החברות הקטנות?

<רונן כהן: הסיטואציה היא קצת מורכבת, אולי תעזור לנו בעצה טובה.

<רונן כהן: הסיטואציה מורכבת, יש החלטה לפרק את החברות האלה, אתה לא מקבל מהן שיתוף פעולה.

אבישי ברוורמן: קשה להגיד לאנשים שאתה מפרק אותם ואז לבקש - - -

<רונן כהן: זה עובדתי, זה לא שזה קשה, אנחנו אומרים: זה לא כל כך עובד, אנחנו צריכים את שיתוף הפעולה ואנחנו כרגע לא מקבלים אותו.

<רונן כהן: יש להן הרבה מה לעשות ולכן אני חושש.

אבישי ברוורמן: מה הצעתך?

<רונן כהן: הצעתי שזה יחול על החברות הגדולות.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, אתה מציע שהצעת החוק תחול על "עמידר" ו"עמיגור" והחברות שבפירוק - - -

<רונן כהן: ככל שניתן.

אבישי ברוורמן: ככל שניתן בחברות שבפירוק.

אבישי ברוורמן: אנחנו רשמנו את זה ותהיה התייחסות, היועצת המשפטית תתייחס.

<אתי בנדלר: יש לי הרבה הערות אבל אני רק רוצה להסביר לגבי הערה השנייה.

<אתי בנדלר: אני לא מכירה מנגנון חוקי שאומר שעל חלק מהחברות זה כן חל ועל חלק לא.

<אתי בנדלר: עוד אפשר היה לחשוב שאם חברה נמצאת בהליך של פירוק, ניתן צו פירוק, אז זה לא יחול לגביה, אבל לגבי חברות פעילות אי אפשר לעשות את ההפליה הזאת.

<רונן כהן: את צודקת, בפרקטיקה, בוודאות נעבור על החוק.

<אתי בנדלר: אז בפרקטיקה תהיינה עברייניות והן תתבענה על ידי - - -

<רונן כהן: היה חשוב לי לשים את זה על השולחן שיידעו.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך כי יש חוק ויש יישום, וכמו שאמרת כרגע, כמו שאני קורא את הדברים האלה, למרות שאנחנו נעביר את החוק על כולן, ברור שהיישום לגבי החברות האלה יהיה לוקה בחסר ואנחנו צריכים לשקול את המשמעות של זה.

אבישי ברוורמן: תודה לך.

<אתי בנדלר: אני מציעה רק שהחברות הקטנות יבינו שהחוק יחול עליהן, שהן לא יקבלו פטור, ואם הן יפרו את הוראות החוק, ככל שהוא יתקבל, תהיינה לזה משמעויות משפטיות.

<רונן כהן: יכול להיות שזה יתמרץ אותן.

אבישי ברוורמן: בהחלט, הנקודה נאמרה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש רק הערות כלליות לחוק.

אבישי ברוורמן: מר בר, בבקשה.

<משה בר: הם מטעים פה בכך שהם אומרים שדיירים לא צריכים להביא הוכחות בזה שהם משלמים את אותו שכר דירה.

<משה בר: אני, השנה הריצו אותי להביא מביטוח לאומי עבורי, עבור אשתי, הריצו אותי לכל מיני דברים.

<משה בר: אני כבר דייר די ותיק ב"עמידר", זה לא נכון מה שהאדון אומר, עם כל הכבוד לי אליו.

<משה בר: הם ממשיכים לעשות את זה, הם מבקשים מסמכים - - -

<רונן כהן: ממתי אתה דייר?

<משה בר: הם באים אלי הביתה וממלאים כל פעם טפסים.

<רונן כהן: התאכלסת אחרי 2005?

<משה בר: לפני.

<רונן כהן: לפני 2005?

<משה בר: כן.

<בת אל השחר: גם אני לפני.

<רונן כהן: אולי הוא מדבר על הנחות?

<רונן כהן: יש הבדל בין הנחות - - -

<משה בר: לא, אתה אמרת שאנחנו משלמים את אותו שכר דירה.

<רונן כהן: אולי על הנחות, יכול להיות שהוא בא ואומר: אני רוצה שתאשרו לי הנחה.

אבישי ברוורמן: רונן, אתה יודע כמה אני מכבד אותך, הלוואי וירבו משרתי ציבורי כמוך בישראל, אני מבקש שמיד בסיום הישיבה, מר כהן, תשב עם מר בר ותבהיר את הנושא הזה בצורה ברורה ביותר, ואם גם גב' בת אל דיירת מלפני 2005 אז גם אתה, עם שניהם.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך ואני ממשיך הלאה.

אבישי ברוורמן: מר מלמד, סמנכ"ל ידיד", כן.

<רן מלמד: קודם כל, אני מברך מאוד על הצעת החוק הזאת, אני חושב לפתח אותה גם לתחומים נוספים.

<רן מלמד: יש לי שתי בעיות שנוגעות בעצם לעברית שבה ייכתב המידע: אחת הבעיות הגדולות שאנחנו רואים היום במסמכים שיוצאים בכלל ממשרדי הממשלה, בעיקר ביטוח לאומי, משרד השיכון ואחרים, היא שהעברית שכתובה בהם כתובה בשפה כזאת שמי שמקבל את המכתב לא יכול להבין מה כתוב בו.

<רן מלמד: רק לאחרונה שלחתי לרונן מכתב שנוגע לפירוט זכאות של מישהי לעשות איזשהו הליך בדיור הציבורי שלה באשדוד, ואני מודה שאפילו אני והמחלקה המשפטית שלנו לא הצלחנו להבין מה כתוב במכתב.

<רן מלמד: אז אני עוד לא יודע איך צריך לכתוב את זה בהצעת החוק אבל אני חושב שקודם כל צריך לדאוג שזה יהיה כתוב, מעבר לשפות ההן, בשפה שניתנת להבנה.

אבישי ברוורמן: בעברית פשוטה.

<אתי בנדלר: בשפה ברורה ופשוטה, אדוני.

אבישי ברוורמן: לא בשפה יורידית שרק עורכי דין מבינים.

<רן מלמד: הערה השנייה נוגעת לזה שבעצם הצעת החוק מטילה על החברות עצמן לשלוח את המידע, מה שאומר שכל חברה - - -

<רונן כהן: לא, זה מידע שיוצא מאתנו.

<רן מלמד: זה לא מה שכתוב הצעת החוק.

<רונן כהן: המערכת היום היא שלנו, המידע ישירות משלנו.

<רן מלמד: אז אני אומר, אם המידע יוצא מכם אליהן והן מוציאות אז יהיה נוסח אחיד, הן רק שולחות.

<רונן כהן: זה קיים, המערכת כבר פותחה.

<אתי בנדלר: המידע יוצא ממשרד הבינוי והשיכון?

<אתי בנדלר: לא הבנתי.

<רן מלמד: בדיוק.

<רונן כהן: תראי, המערכת היא שלנו, הנוסח הוא שלנו, הכול שלנו.

<רונן כהן: בסוף, הקשר - - -

<רן מלמד: הן רק הדואר.

<רונן כהן: הן רק מתווך להעביר.

<הגר שרן: בדיוק.

אבישי ברוורמן: יפה, זה נותן לך את פתרון האחידות.

<רן מלמד: אז למה בעצם זה צריך לעבור דרכן ולא יוצא ישירות ממשרד השיכון בעצם?

דב חנין: כי הדיירים הם שלהן.

<רן מלמד: כן, אבל למשרד השיכון יש את הכתובות ואת הכול, המערכת יכולה כבר להוציא ולשלוח אוטומטית, לא חבל על הזמן שזה יועבר לחברה ואז זה יצא משם?

<הגר שרן: זה חשוב גם לקשר עם הדייר וגם לזה שהדייר יכול לבוא אליך ואתה תסביר לו, יש לך העתקים אם הוא לא קיבל.

<יובל פרנקל: הוא יפנה, הוא יודע אם יש לו שאלה.

<הגר שרן: לדיירים האלה גם נוח יותר לעמוד מול בן אדם אחד.

<רן מלמד: תרשי לי עדיין להשיג על הדרך שבה אתם לפחות, ב"עמידר", מתייחסים לדיירים שבאים אליכם לקבל מכם תשובות, ואני אמרתי, אני מייחס את זה ל"עמידר" במיוחד.

<הגר שרן: אני מציעה שגם תבדוק את הצד השני ואם יש בעיות ספציפיות.

<הגר שרן: היושב-ראש יודע ומשה יודע, שאני אישית מטפלת בבעיות אם מישהו התייחס לדייר לא יפה אצלנו וזה מטופל בכל החומרה.

<רן מלמד: אז, אדוני, אם המנגנון הוא כזה צריך להוסיף עוד דבר אחד וזה לוח זמנים, כי אם אנחנו מדברים על תהליך שמדבר על זה שמשרד השיכון עושה את זה ב"איקס" זמן והוא צריך להעביר את זה לחברה המשכנת והחברה המשכנת צריכה להעביר את זה לדייר, צריך איכשהו לתחום את לוחות הזמנים, מתי זה יוצא ממשרד השיכון, מתי זה מגיע בעצם לדייר.

אבישי ברוורמן: קיבלתי.

אבישי ברוורמן: קודם כל, גב' הגר שרן, היא האחראית, אני מבקש מכל אותם האנשים שנמצאים כאן, בתום הישיבה אנא תיגשו אליה ואני רוצה לקבל ממך דיווח לגבי הבעיות הספציפיות.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

<הגר שרן: מקרים ספציפיים, לא לדבר בכלליות וסתם להכפיש חברה שלמה.

אבישי ברוורמן: מעבר לזה, אנחנו באים עכשיו לבעיות הכלליות, כי אם כל אחד ידבר על הבעיה הספציפית שלו לא נתקדם עם הצעת החוק.

<זהבה גרינפלד: לי יש הערה כללית, לא קשורה לבעיה אישית.

אבישי ברוורמן: אנחנו נלך לפי הסדר.

<בת אל השחר: אני רוצה לומר שתי מילים על הדבר הזה, לא על המקרה שלי.

אבישי ברוורמן: בבקשה, גב' בת אל.

<בת אל השחר: כשאנחנו באים כל שנה, כשרוצים לעשות לנו את ההנחה שמגיעה לנו – השבוע הלכתי ל"עמידר", בפעם הראשונה הפקיד צריך להביא לי דף שרשומים בו 20 דברים שאני צריכה להביא לו בשביל לעשות לי הנחה – ואתה יודע כמה שאני מסודרת – הוא לא הביא לי דף כזה.

<בת אל השחר: אמרתי לו: תגיד לי, אני ארשום, הוא אומר לי: אני לא מרשה לך לרשום, הנה אני אומר לך כך וכך.

<בת אל השחר: אני רשמתי, הלכתי והבאתי את כל מה שהוא רצה – אתה לא מתאר לך איזה אישורים.

<בת אל השחר: עד שהבאתי לו, הוא אמר לי: את לא משלמת קופת חולים, אני לא עושה לך.

<בת אל השחר: אמרתי לו: הנה כרטיס קופת חולים, אני משלמת.

<בת אל השחר: הוא אומר לי: לא, ביטוח רפואי.

<בת אל השחר: אמרתי לו: תאמין לי, אני לא יודעת על מה אתה מדבר.

<בת אל השחר: הוא אמר לי: אני לא עושה לך הנחה.

אבישי ברוורמן: מתי זה היה, בת אל?

<בת אל השחר: עכשיו, בשבועיים האלה.

אבישי ברוורמן: זה חמור מאוד, אני מבקש, אני רוצה לקבל תשובה מגב' - - -

<בת אל השחר: נהייתי חולה, יש לי בדיקות לרופא, אתמול הלכתי, מתתי.

<הגר שרן: אני רוצה את השם והכול.

<הגר שרן: תבואי אלי, אני רוצה לדעת מי דיבר אתך גם.

אבישי ברוורמן: הגר, את רושמת את זה, מיד אחרי זה תשבי עם בת אל ואני רוצה לקבל תשובה מחר.

<הגר שרן: בוודאי.

<בת אל השחר: זה רק על העניין הזה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

<בת אל השחר: תודה, אני מודה לך.

דוד צור: רק להבין, כל שנה אתם צריכים להגיש את הניירות?

<הגר שרן: זה רק בעניין של הנחות, אדוני.

דוד צור: אני מדבר על זה – כל שנה?

<הגר שרן: כן.

<בת אל השחר: מתי שאומרים לי.

<בת אל השחר: אני מאוד מסודרת, שירצו כל חודש אבל שישלחו לי מכתב ולא יכשילו אותי.

אבישי ברוורמן: בצורה פשוטה אנחנו אומרים, לא ליצור את התהליך הזה.

<בת אל השחר: אני במקרה עליתי על זה שאני צריכה הנחה, לידיעתך.

<בת אל השחר: אני באתי בשביל העניינים שלי והוא אמר לי: את לא הבאת את הניירות.

<בת אל השחר: אמרתי לו: למה לא הודעת?

<בת אל השחר: למה לא אמרת?

אבישי ברוורמן: תודה, בת אל.

אבישי ברוורמן: הגר, אני מבקש.

<הגר שרן: אין בעיה.

אבישי ברוורמן: בבקשה, גברתי.

<נועה עמירב: אני רק אוסיף שתי הערות להערות של רונן: אחת, שהצעת החוק קיבלה תמיכה של ועדת שרים בכפוף לזה שפירוט המידע שישלח לא יהיה פעם ברבעון אלא פעם בחצי שנה.

אבישי ברוורמן: אני אתייחס לזה, חבר הכנסת חנין.

<נועה עמירב: ופועל יוצא שזה יכול להיות נכון גם אם זה היה רבעון, הוא שיש פה כמה סעיפים שמתייחסים – למשל, "ציון הדרכים והמועדים לערער על החלטות אלו", לא בטוח שיש תמיד טעם אם נשלחת הודעה על החלטה שניתנה לפני כמה חודשים.

<אתי בנדלר: נגיע לזה כשנתייחס פרטנית לנוסח.

אבישי ברוורמן: יש לי שאלה, עו"ד עמירב, לימינך יושב איש בכיר שבקיא יותר מכול אחד היום בנושא הזה, מר כהן, ולגבי נושא דיווח רבעוני הוא אומר שאין לו בעיה, הוא מדווח, אז מדוע משרד המשפטים צריך להכניס חצי שנה?

אבישי ברוורמן: למה?

<נועה עמירב: אני רק אציין שזה לא משרד המשפטים, זו הממשלה, ועדת שרים לענייני חקיקה.

אבישי ברוורמן: מה, ראש הממשלה יודע את הדברים האלה?

אבישי ברוורמן: מה זה "הממשלה"?

אבישי ברוורמן: אם האדם שעושה את הדברים אומר רבעון, למה משרד המשפטים צריך להגיד 6 חודשים?

<רונן כהן: אני אגיד לך מה, השאלה היא לא טכנית, השאלה היא עלויות.

אבישי ברוורמן: אבל אתה אמרת שממילא זה קורה.

<רונן כהן: אני אומר עוד פעם, בסוף היא לא מקדמת את רובם, אם אנחנו עושים את זה פעם ב-3 חודשים זה אפשרי מבחינה טכנולוגית, היא כבר קיימת, רק יש לזה משמעות, הרי כל מכתב זה 3 שקלים.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת – משרד האוצר.

אבישי ברוורמן: יש פה מישהו ממשרד האוצר?

<לאה ורון: יובל טלר רשום לדיון.

<נועה עמירב: אני רק רוצה להדגיש שזה לא משרד האוצר ולא משרד המשפטים, זו החלטה של ועדת שרים.

אבישי ברוורמן: אני לא מדבר מבחינה יורידית, אני יודע שזו ועדת שרים.

אבישי ברוורמן: חלק מהאנשים שיושבים בוועדת שרים לא יודעים בדיוק מה עובר, באמת.

<לאה ורון: מר טלר נמצא פה?

<רונן כהן: אני רק רוצה עוד משפט – יש עוד סוגיה שעלולה להקשות וזו הסוגיה של השפות, אנחנו לא בנויים לשפה האמהרית.

<מיכל ורשבסקי: הם לא בנויים.

<רונן כהן: לא שאני אומר "זה לא ראוי", אנחנו לא - - -

אבישי ברוורמן: לא מוכנים עדיין.

דב חנין: הציפייה שלנו היא לא שאתה תלמד אמהרית, יש אנשים דוברי אמהרית, אפשר להעסיק אותם והם יעשו את זה.

<רונן כהן: ברור.

<רונן כהן: אני אומר, בנושא של השפה האמהרית והשפה האנגלית - גם עוד 9 חודשים אנחנו לא שם, בעניין הזה.

<רונן כהן: צריך סימונים מיוחדים, אנחנו צריכים - - -

אבישי ברוורמן: ביקשת הארכה, אנחנו נדון בה, תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני ממשיך הלאה לפי הסדר, מר פרנקל ואחריו זהבה.

<יובל פרנקל: קודם כל, אני בעד החוק וסעיפיו, אבל אני רוצה להבדיל בין שני דברים: בין נושאים שקשורים למשרד השיכון – קביעת הזכאות לדיור היא לא בידי החברות, חבר הכנסת חנין, אין לנו שום מידע.

<יובל פרנקל: אנחנו יכולים לומר, אם דייר גר ב"עמיגור" או ב"עמידר", אנחנו יכולים להגיד לו: אתה יכול להגיש בקשה להטבת תנאי דיור, נוסף לך ילד אולי מגיע לך עוד חדר, אבל את קביעת הזכאות הבסיסית – אין לנו שום מידע על זה, יש חברות אחרות שמתעסקות בזה במשרד השיכון ובמשרד הקליטה בעצמם.

<יובל פרנקל: זאת אומרת, אם תפנה את הדייר אלינו אתה יוצר לו עוד מדרגה נוספת, כשהמידע איננו בידינו לחלוטין.

<יובל פרנקל: אנחנו לא נוכל לומר לו אלא: אנא פנה אל המקומות הרלוונטיים.

<יובל פרנקל: לכן כל נושא הזכאות הוא חד משמעית לא בידי החברות וחבל פה לייצר בירוקרטיה נוספת לדיירים.

אבישי ברוורמן: תודה, מר פרנקל.

אבישי ברוורמן: זהבה, בבקשה.

<זהבה גרינפלד: לפני שאני אדבר אני רק רוצה להגיד הערת ביניים בקשר למה שנאמר עד עכשיו.

<זהבה גרינפלד: אני זהבה, אני מאיגוד דיירי "עמידר" בפרדס כץ, כרגע, אגב, יש גם התארגנות ארצית, איגוד דיירים וממתינים, זכאים ולא זכאים.

<זהבה גרינפלד: בקשר למה שנציג משרד השיכון אמר – הוא דיבר על עלויות ואני רוצה להגיד שיש נגד כל 1 מתוך 4 דיירי "עמידר" תביעה משפטית שכנראה עולה ל"עמידר" הרבה כסף.

<זהבה גרינפלד: אני רוצה מאוד מאוד לחזק את החוק הזה, אני מאוד מקווה שהוועדה לא תמסמס אותו בלדחות או בלעשות עוד דברים, כי רוח החוק הזאת אומרת שהדיירים הם בני אדם וזה מאוד מכובד.

אבישי ברוורמן: היום אנחנו רוצים להעביר את זה.

אבישי ברוורמן: תודה לך, זהבה.

<זהבה גרינפלד: בהמשך נביא דוגמאות כמה שהדברים חשובים אבל זה בינתיים.

אבישי ברוורמן: בהחלט.

אבישי ברוורמן: בבקשה, גברתי.

<מיכל ורשבסקי: אני מיכל, אני פעילה בצוות המאבק על הדיור הציבורי.

<מיכל ורשבסקי: ראשית כל לגבי מה שרונן אמר, בשביל מה צריך חוק – הדייר שמגיע ל"עמידר", ל"עמיגור" או לכל חברה אחרת, אולי פחות ל"עמיגור", מרגיש מאוד בודד, הוא לא יודע מה מגיע לו, מה לא מגיע לו.

<מיכל ורשבסקי: חלק מהפקידים עצמם לא יודעים וחלק לא רוצים לתת את המידע.

<מיכל ורשבסקי: בת אמרה את זה מאוד יפה.

<מיכל ורשבסקי: החוק זה הכוח שייתן להם לעמוד על הזכויות שלהם.

<מיכל ורשבסקי: בנוסף, כמובן שאנחנו לא רק תולים תקוות בכנסת ובממשלה, בחוקים, ולכן קמה התאגדות של דיירי דיור ציבורי לנושא הזה.

אבישי ברוורמן: יישר כוח.

<מיכל ורשבסקי: אני רוצה כמובן לחזק ולהגיד: אנחנו מקבלים מאות פניות, עם כל הכבוד, הרצון פה בפניה, שם בפניה – היינו בוועדות כנסת, תמיד אמרו: תביאו את הפניה – זה לא העניין, זה ממש לא העניין לעזור עכשיו אחד-אחד לפניות שלו כי יש לנו מאות, הבעיה היא כללית.

<מיכל ורשבסקי: התפקוד של "עמידר", ההתעללות בדיירים היא של כולם, זה לא רק פה ושם.

דוד צור: מה רוב הפניות – זכאות להנחות?

<מיכל ורשבסקי: רוב הפניות – ראשית כל, אנשים לא נותנים את המידע, זה בעל פה, איבדו תיקים.

<מיכל ורשבסקי: הסיפור של בת אל – מאות פניות.

<מיכל ורשבסקי: זאת אומרת, תביאי את כל המסמכים - - -

אבישי ברוורמן: זו לא רק בת אל, זה בת אל כמשל, זו תופעה שכיחה.

<מיכל ורשבסקי: לגמרי, היא נתנה דוגמה.

<מיכל ורשבסקי: תביאי את כל המסמכים ונגיד היא כבר הביאה ואספה - - -

אבישי ברוורמן: שכחת את הביטוח הרפואי, לא אמרו לך להביא.

<מיכל ורשבסקי: יותר מזה, הראשון – כבר פג התוקף.

אבישי ברוורמן: ויה דולורוזה.

<מיכל ורשבסקי: מדובר בכמה חודשים של איסוף ניירות, מדובר בנשים שעובדות וצריכות לאבד ימי עבודה כי הן הולכות לעמוד בתור בכל המקומות, אין להן כסף לאוטובוס להגיע לכל המקומות כדי להביא את הניירת ואז הפקיד אומר: אוי, שכחתי גם את זה, ובסוף מאבדים את התיק שלה – יש לנו מאות סיפורים כאלה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להעיר בנושא הזה, הגר – זה לא רק הבעיות הפרטניות כאן, אם הדבר הזה הוא כך אתם חייבים לעשות סדר.

אבישי ברוורמן: "עמיגור" קיבלו ציון לשבח שהם התקדמו, אתם חייבים גם להתקדם.

<רונן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לומר דבר אחד.

אבישי ברוורמן: רק דקה, רונן.

<רונן כהן: אין לי בעיה שבחוק - - -

אבישי ברוורמן: רונן, אתה לא בזכות דיבור.

אבישי ברוורמן: מיכל, בבקשה, סיימי.

<מיכל ורשבסקי: אוקיי, אני אעשה את זה מהר.

<מיכל ורשבסקי: יש פחד נורא גדול לבקש מידע מהפקידים.

<מיכל ורשבסקי: פחד.

אבישי ברוורמן: ברור, אני בטוח.

<לאה ורון: אולי את מוכנה להבהיר את הנושא של מתן ההנחות והדרישה לקבלת מסמכים?

<מיכל ורשבסקי: מי-טל תרחיב על זה, תנו לי רגע לסיים את זה.

<מיכל ורשבסקי: אנחנו, בצוות דיור ציבורי שכבר קם לפני 5 שנים, מנסים עד היום להבין איך מחשבים את שכר הדירה.

<מיכל ורשבסקי: אנחנו מדברים עם מומחים, מדברים עם מנהלי חברות, מדברים עם אנשים שזאת העבודה שלהם – אף אחד לא מבין את זה.

אבישי ברוורמן: צריך לשכור יועץ כלכלי שיחשב.

<מיכל ורשבסקי: אף אחד והדיירים "אוכלים אותה" כל הזמן, כי כל הזמן זה זז והם לא יכולים לחיות, הם לא יכולים בעצם לנהל אורח חיים שהוא בטוח, כל הזמן יש אי ודאות מאיפה זה יבוא להם.

דוד צור: אבל הוא קבוע לשנה?

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת צור, תכף אני אתן לך רשות דיבור.

אבישי ברוורמן: תסיימי, בבקשה.

<מיכל ורשבסקי: כל הסיפור של הוועדות, פרוטוקולים, תאריכים, ערעורים – זו שערורייה.

<מיכל ורשבסקי: זה חייב להיות.

<מיכל ורשבסקי: לאנשים אין מושג על מה דנים, מתי דנים, למה דנים ומה על החיים שלהם.

אבישי ברוורמן: מיכל, מה את מציעה?

<מיכל ורשבסקי: קודם תעבירו את החוק, אחר כך להוסיף תוספות, אבל להעביר את החוק הזה.

<מיכל ורשבסקי: עוד דבר קטן – שלא יבלבלו את המוח במשרד השיכון לגבי כסף, אנחנו יודעים בדיוק לאן הכספים הולכים, שלא ידברו על עלויות.

<מיכל ורשבסקי: שר השיכון הזה – אנחנו יודעים בדיוק מה חשוב לו, הדבר האחרון שחשוב לו זה הדיור הציבורי והדיירים.

<מיכל ורשבסקי: אנחנו יודעים כמה מיליארדים המדינה משקיעה בנגב - - -

<זהבה גרינפלד: בהבטחה של שר השיכון שיושב בסילוואן - - -

<מיכל ורשבסקי: המדינה משקיעה מיליארדים בפיתוח הנגב, בלהביא אנשים חדשים ואיכותיים לנגב, ואנשים בדימונה, בירוחם, במצפה רמון, בבאר שבע – במצוקה.

<מיכל ורשבסקי: יום העוני – נו, באמת.

אבישי ברוורמן: אמרת, מיכל, לא צריך להוסיף.

אבישי ברוורמן: מי-טל, אנא.

<מי-טל כהן: אני מ-2003 עד לפני שנתיים הייתי דיירת "עמידר".

אבישי ברוורמן: אני מבקש בקצרה מכיוון שאני רוצה להעביר את החוק היום.

אבישי ברוורמן: לא יהיה חוק היום כי אני סוגר את הישיבה הזאת עוד מעט, לכן בקצרה כדי שנעביר את החוק הזה היום.

<אתי בנדלר: אדוני, יש לנו הרבה הערות לנוסח החוק.

אבישי ברוורמן: אני יודע שיש לך, לכן, אם אנחנו נפתח עכשיו את הדיון בדברים האלה – אני לא אגמור את זה היום וזה ידחה לישיבה הבאה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לגמור את זה ולכן אם אין דבר ספציפי בואו נתקדם בקריאה, כולל התיקונים שנעשה כאן.

<מי-טל כהן: אני חייבת 30,000 ל"עמידר", 30,000 ל"חלמיש" – איך?

<מי-טל כהן: ב"חלמיש" זה לפי שינוי שכר דירה, כל חודש הם מביאים לי: 2,400, 1,000, 1,900, 500 –הם גובים ממני שכר דירה איך שבא להם, כך נוצר לי חוב ואני לא יודעת איך הם מחשבים את זה.

<מי-טל כהן: זה אחד.

<מי-טל כהן: ב"עמידר" אני גרתי בדירה לא ראויה למגורים, 10 שנים של התעללות חבל על הזמן, על זה אני מחויבת 26,000 נזקי דירה ואף אחד לא נתן לי פירוט חשבון איזה נזקים עשיתי לקירות שלהם.

אבישי ברוורמן: תודה, מי-טל.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה את ההערות הכלליות לחוק.

אבישי ברוורמן: מר גיגי, בקצרה כי אחרת החוק לא יעבור היום.

<דני גיגי: בסדר, ממש בקצרה.

אבישי ברוורמן: מר גיגי, גב' כהן, את וחבר הכנסת צור.

<דני גיגי: אני מפורום "דיור ציבורי".

<דני גיגי: אני רוצה רק להגיד שיש פה איזשהו אי דיוק.

<דני גיגי: מהבדיקות שלנו שאנחנו עושים עם דיירים בכל הארץ – אני יכול להעיד על בית שאן, אני יכול להעיד על באר-שבע, על מקומות אחרים – הסיפור הוא שכל חודש משתנה משהו בתשלום שהדייר צריך לשלם.

<דני גיגי: כל חודש.

<דני גיגי: אנשים לא יודעים כמה הם צריכים לשלם.

<דני גיגי: הם מגיעים, מקבלים פתאום חשבון, חסר להם בחשבון 200 שקלים – בום, קנס, והם לא יודעים שהם צריכים לשלם את ה-200 שקלים.

אבישי ברוורמן: הבנתי, תודה.

אבישי ברוורמן: גברתי, בבקשה.

<יונה קדוש: שמי יונה קדוש ואני עוסקת במיצוי זכויות בעיריית ירושלים.

<יונה קדוש: רציתי שבאמת החוק הזה יכנס, כי אנשים ומשפחות מגיעים פשוט להתמוטטות ומחלה נפשית כי הם לא מקבלים את הדיור כשיש להם זכאות.

אבישי ברוורמן: אנחנו נחוקק אותו היום.

<יונה קדוש: עוד דבר שחשוב להכניס – לנמק למה הוא סירב.

<יונה קדוש: אם הוא קיבל דירה ויש לו ילדים נכים – איך הוא יעלה לקומה 3?

<יונה קדוש: לנמק מה הסיבה, מה זה "סירב".

<יונה קדוש: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: ברור.

אבישי ברוורמן: גברתי, בבקשה.

<בקי כהן-קשת: עו"ד כהן-קשת, רבנית לזכויות אדם ופורום דיור.

<בקי כהן-קשת: כמובן שהחוק חשוב מאוד, שני עניינים קטנים מאוד שהייתי רוצה לחדד: סעיף (ה): "העתק מההחלטות שהתקבלו בעניינו" – הייתי ממליצה: "שהינם בתוקף".

<בקי כהן-קשת: לא רק שהתקבלו בשלושה חודשים האחרונים, אלא שכל עוד הם בתוקף זה יכנס לדיווח כדי שאנשים יידעו איפה הם עומדים.

<בקי כהן-קשת: כלומר, אם ההחלטה היתה: זכאי ל-20% הנחה, זה שזה התקבל יום לפני ה-3 חודשים או יום אחרי ה-3 חודשים – זה לא העיקר.

<בקי כהן-קשת: הייתי מציעה שזה יהיה: "העתק מההחלטות שהתקבלו בעניינו שהינם בתוקף בתקופה זו".

<אתי בנדלר: אני לא בטוחה שאני מבינה אבל אנחנו נגיע לזה.

<אתי בנדלר: אם ההערות הן לפסקאות פרטניות אז אולי תמתיני עם זה כי אנחנו נעבור על כל פסקה ופסקה.

אבישי ברוורמן: אמרנו, אנחנו בהערות כלליות עכשיו.

אבישי ברוורמן: תודה, אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: גברתי, בבקשה.

<יפעת שרפלר: עו"ד יפעת שרפלר מהאגף לסיוע משפטי.

<יפעת שרפלר: יש לי הערה לסעיף ספציפי אז אני אמתין.

אבישי ברוורמן: אז בסעיף, תודה.

אבישי ברוורמן: מר כהן, בבקשה.

<רונן כהן: אין לי בעיה, אפילו אני תומך וממליץ, להכניס בחוק שחובת החברה לפרט את כל המסמכים הדרושים לצורך הטיפול בבקשה.

<לאה ורון: אבל תסביר בבקשה לוועדה את מנגנון ההנחות שניתן לדיירים במועדים שונים.

דוד צור: ולמה הוא משתנה כל פעם?

דוד צור: למה הוא לא קבוע לאיזו תקופה יחסית ארוכה?

אבישי ברוורמן: יפה, זה הלוא הדרך הכי טובה לבלבל אותם.

דוד צור: בדיוק.

אבישי ברוורמן: זה מה שנקרא טלטול כזה.

<רונן כהן: יש דברים שצריכים להיבדק.

<רונן כהן: נתחיל בזה שהממוצע של שכר הדירה הסוציאלי הוא 380 שקלים.

<רונן כהן: יש אנשים שיש להם נסיבות מיוחדות, לפעמים קבועות, לפעמים זמניות – דברים שצריכים להיבדק אחת לכמה זמן.

<רונן כהן: כשאדם אומר: תשמע, קבעתם לי 600 שקל, לי עדיין זה קשה ואני מבקש שתתנו לי הנחה, כדי שהמדינה תוכל לתת לו הנחה – בכל זאת אלה הכנסות המדינה – היא אומרת: בוא תיתן לי מסמכים ככל שנתונים הם נתונים שיכולים להשתנות, כמו הכנסות, כמו נכות זמנית, דברים שיכולים להשתנות.

<רונן כהן: לכן, בשונה מאשר תוכניות הסיוע, שזה לשנה בלבד - - -

<בת אל השחר: הבאתי הכול, ביקשו אישור מקופת חולים.

<זהבה גרינפלד: נראה לך שאנשים עניים - - -

אבישי ברוורמן: רבותי, אתם תגרמו לכך שאני לא אוכל להעביר את החוק הזה היום.

<רונן כהן: הניסיון אומר שיש שינויים.

<רונן כהן: אם היינו מרגישים - - -

דוד צור: כמה אבל הם שינויים לרעה וכמה לטובה?

<רונן כהן: לכאן ולכאן.

דוד צור: לדעתי הם יותר לרעה.

דוד צור: לא סתם אני אומר את זה, אני אומר כי יכול להיות שיש פה מנגנון טרטור מיותר כי ממילא מצבם הוא לא כזה – למה לא תקבעו איזה פרק זמן יותר סביר, למשל 5 שנים, עם חובת דיווח אם הוא פתאום זכה בלוטו ומצבו השתפר ללא היכר?

<רונן כהן: אני מקבל את ההערה שלך, אנחנו נבדוק סטטיסטית מה היה.

אבישי ברוורמן: הגיע הזמן.

דוד צור: במקום שנלך עם הצעת חוק בעניין הזה.

אבישי ברוורמן: רונן, קח את זה ברצינות.

<רונן כהן: זה לא יעזור לחוק.

דוד צור: זה יעזור.

אבישי ברוורמן: תורידו מהאנשים היותר חלשים את הטרטור הזה, קחו את זה עליכם ושרק במקרים האחרים זה יהיה הפוך.

<רונן כהן: עשינו את זה בתוכניות אחרות, אנחנו נבדוק מה באמת השינויים, אבל זה לא דבר שאפשר לוותר עליו.

אבישי ברוורמן: אתה חוזר אלי, רונן, בנושא הזה.

<רונן כהן: אנחנו נעשה את הבדיקה.

אבישי ברוורמן: עד מתי אתה חוזר אלי?

אבישי ברוורמן: אתה חוזר אלי בשבוע הבא, אנחנו עושים שיחה, תודה רבה.

<רונן כהן: לא, זו בדיקה, זה מחקר.

אבישי ברוורמן: רונן, אני לא רוצה אחרי הבחירות, אני נותן לך חודש ואתה חוזר אלי, חודש.

אבישי ברוורמן: משפט אחד.

<ליליאנה סירקיס: לא הכנסתם בהצעת החוק גם לחייב את ביקורי המעגל, להשאיר אותם אצל הסוכנים עצמם.

<אתי בנדלר: את מה?

<ליליאנה סירקיס: ביקורים שנעשים בתוך הבית כדי לבדוק ליקויים, צורך בתיקונים.

<ליליאנה סירקיס: בא בן אדם ואומר: יש לי נזילה, באים ומבקרים אצלו, הולכים, אחרי חצי שנה חוזרים, הנזילה קיימת אבל לא דיווחת, כן דיווחת – שיהיה כתוב מה קורה אתו.

אבישי ברוורמן: אוקיי, תודה.

אבישי ברוורמן: שמענו את ההערות הכלליות עכשיו, אנחנו עוברים לחקיקה.

אבישי ברוורמן: מכיוון שחבר הכנסת חנין הוא לא רק היוזם של החוק הזה, הוא גם עורך דין מדופלם – במידה וחס וחלילה יום אחד הוא לא יהיה בכנסת, הפעלים שלו יהיו בכל העולם, בעריכת דין ויידע רב – אז תן לנו תשובות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני חושב שעשינו נכון שהפכנו את סדר הדיון הזה וקודם שמענו את ההערות.

דב חנין: אני חושב ממה ששמענו – וקודם כל מדיירי הדיור הציבורי – שברור לנו לחלוטין שהחוק הזה דרוש, חיוני, ואפילו דחוף.

דב חנין: אני בהחלט מעריך את העבודה שנעשית בחברות.

דב חנין: נמצא מר פרנקל, אני קראתי כל מיני חומרים ששמעתי על הדברים היפים שנעשים ב"עמיגור" ואני מברך על כל שינוי, אבל עדיין הדיירים של הדיור הציבורי נמצאים בפערים עצומים ממה שאנחנו היינו מצפים שאזרח במאה ה-21 יקבל כחלק מהזכויות שלו על מצבו, על איפה הוא עומד, מה הוא צריך לשלם, איפה הוא זכאי להנחות וכדו'.

דב חנין: מצב חוסר הידיעה הזה הוא מצב בלתי אפשרי ואנחנו חייבים להפוך את דיירי הדיור הציבורי מסוג של נתינים שמבקשים טובות, לאזרחים שיש להם זכות בחוק בצורה ברורה.

דב חנין: לא כטובות, לא כנהלים, לא כי איזה פקיד נחמד שבמקרה הם נפגשו אתו - - -

אבישי ברוורמן: אם יש פקיד טוב – טוב, אבל אם יש אנשים שהם לא אז אוי ואבוי.

<זהבה גרינפלד: סיפורי זוועה.

דב חנין: ישנם, אדוני היושב-ראש, שורה של נושאים שאני מניח שאנחנו עוד נצטרך להתחבט בהם לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: בהחלט.

דב חנין: למשל, שאלת לוחות הזמנים.

דב חנין: אני חושב שבהחלט יש דברים שצריך פחות מרבעון, אולי יש דברים מסוימים שיש יותר מרבעון, אנחנו לא צריכים להיות פה באיזושהי מסגרת מאוד מאוד נוקשה.

דב חנין: בהחלט גם היחסים שבין החברות המשכנות לבין המשרד הממשלתי – אני חושב שהחברות המשכנות הן הגורם הראשון שנמצא מול הדייר ולכן ההידברות צריכה להיות דרך החברות המשכנות, גם אם המערכת היא מערכת של משרד השיכון.

דב חנין: צודק מר פרנקל ששאלה של זכאות למשל, לא נמצאת בידיהן של החברות המשכנות ולכן זה צריך להיות משהו שניתן על ידי המשרד הממשלתי.

דב חנין: אני רק רוצה לומר בהקשר הזה שגם שאלת הזכאות חייבת להיות הרבה יותר שקופה.

דב חנין: אנחנו מדברים בחוק הזה, כמו שנאמר כאן, גם על אלה שכבר נמצאים בדיור הציבורי, אבל גם כאלה שנמצאים בפתח.

דב חנין: בדיוק דיברתי על הנושא הזה השבוע עם מנכ"ל משרד השיכון והוא הסכים אתי עד כמה זה מצב בלתי אפשרי, מביך, קשה, נורא ומתסכל, שבן אדם נמצא במקום ה-9 ברשימה, פתאום נכנס איזה נכה, הוא קופץ למקום ה-12, הוא כבר הגיע למקום ה-2, הוא חוזר למקום ה-17.

דב חנין: כל תמונת הזכאות חייבת קודם כל להיות יותר שקופה לאנשים כדי שהם יבינו מה בדיוק קורה.

דב חנין: צריך גם לתקן שם עוד כל מיני דברים.

דב חנין: אני אומר, ישנם נושאים, אדוני היושב-ראש, שבשלב הזה אני הייתי מציע שאנחנו נשאיר לנו כוועדה לבחון אותם לקראת הקריאה השנייה והשלישית, למשל הנושא של כל המנגנון של ההנחות שהוא באמת מעורר פה הרבה שאלות, נצטרך ללמוד אותו יותר לעומק.

אבישי ברוורמן: בין קריאה ראשונה לשנייה אולי נכניס פה את השינויים, יפה.

דב חנין: אני חושב שהחוק קובע עיקרון והעיקרון הזה מאוד מאוד חשוב.

דב חנין: העיקרון אומר: דיירים בדיור הציבורי הם אזרחים, הם זכאים לזכויות, הזכויות נמצאות בחוק, את אופן מימוש הזכויות האלה אנחנו נצטרך לכוונן לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

דב חנין: אגב, נשמעה פה הערה על השפה האמהרית, אני חושב שמצער שהיא נשמעה בכלל, לא מכיוון שכולנו דוברי אמהרית, לצערי אני לא דובר אמהרית, אבל יש בישראל אזרחים שהם דוברי אמהרית ואפשר להסתייע בהם.

דב חנין: זה לא שאנחנו מטילים פה איזה נטל בלתי אפשרי, מדברים על ציבור מאוד גדול שדובר את השפה הזאת.

אבישי ברוורמן: כיוון שיש גם אבטלה שעולה אז אפשר שזו תהיה תעסוקה.

דב חנין: אתמול, אדוני היושב-ראש, באולם הזה היה דיון בנושא אחר, עניינים של משטרה, ואנחנו ראינו עד כמה זה בלתי אפשרי שפונים לאזרחים שלא דוברים עברית, באים אליהם בטענות כשהם לא הבינו מה ביקשו מהם כי לא דיברו אתם בשפה הרלוונטית.

אבישי ברוורמן: לכן, חבר הכנסת חנין, מה המלצתך?

דב חנין: המלצתי, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נאשר את הצעת החוק היום לקריאה ראשונה.

<אתי בנדלר: אדוני, אני מציעה שהוועדה תאשר אחרי שאנחנו נקרא ונדון בחוק ובסעיפים.

דב חנין: גברתי היועצת המשפטית, אני מראש מעריך את הערותיך שבהצעה.

אבישי ברוורמן: אתה אמרת כרגע שהמלצתך לוועדה היא לאמץ אותה כלשונה ואת התיקונים לעשות אחר כך, זה מה שאמרת?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכיוון שיש פה שורה של נושאים שאנחנו ממילא נדון בהם לקראת הקריאה השנייה והשלישית, אני חושב שאפשר לחיות גם עם הנוסח הזה לקראת הקריאה הראשונה, אבל אם יש ליועצת המשפטית הערות אני כמובן אשמח לשמוע אותן.

<זהבה גרינפלד: שרק לא יתמסמס בגלל ההערות.

אבישי ברוורמן: סליחה.

אבישי ברוורמן: תודה, חבר הכנסת חנין, הבהרת את עמדתך.

<זהבה גרינפלד: שלא ידחה בגלל ההערות, זה חשוב מדי, גברת היועצת המשפטית, כי זה דחוף.

אבישי ברוורמן: זהבה, את כבר מכירה אותי, נכון?

אבישי ברוורמן: אני יודעת שאני חותך דברים.

<זהבה גרינפלד: אני יודעת שאתה אוהב לצעוק עלי.

אבישי ברוורמן: אני לא אוהב לצעוק עליך.

<אתי בנדלר: אדוני, ברשותך, אני מציעה שאולי אני אתחיל להעיר, נשמע את ההערות והוועדה תקבל החלטה.

אבישי ברוורמן: כן, בבקשה.

<אתי בנדלר: התוספת הראשונה המוצעת היא לסעיף 2 שבו מדובר בחובותיה של חברה ציבורית.

<אתי בנדלר: מוצע להוסיף פסקת משנה (5) בסעיף 1, פסקה (1): "להמציא לשוכר, בתום כל שלושה חודשים (בסעיף זה –רבעון) מידע מלא בעניינים הבאים:".

<אתי בנדלר: אז קודם כל אנחנו מתחילים ב"בתום כל שלושה חודשים" – האם הוועדה מבקשת באמת שהדיווח יהיה רבעוני או חצי שנתי, כפי שוועדת השרים התנתה?

<אתי בנדלר: אני אצטרך את החלטת הוועדה.

<אתי בנדלר: זו השאלה הראשונה.

<אתי בנדלר: השאלה השנייה – בין אם זה יהיה רבעוני ובין אם זה יהיה חצי שנתי – אני מציעה שזה יהיה במועדים קבועים ולכן לקבוע עד איזה תאריך יימסר המידע שיתייחס לתקופה שחלפה כמובן.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מעלה את הנקודה הזאת.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חנין, אני מוכן לחיות עם ה-3 חודשים כהצעת החוק אבל אם זה, בהסכם שהיה לך עם הממשלה, יגרום להורדת החוק אז אתה תיתן לי את המלצתך.

אבישי ברוורמן: אני מוכן ללכת גם על 6 חודשים במקרה הזה כי הגב' ממשרד המשפטים, עו"ד עמירב, אומרת לי שזה תנאי של הממשלה.

אבישי ברוורמן: אני מוכן להצביע על 3.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בשלב הזה אני מוכן בהחלט שיהיה כתוב 6 חודשים, אני רק אומר שלקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו נצטרך להסתכל – בנושאים שונים צריך מועדים שונים.

אבישי ברוורמן: קיבלתי.

<אתי בנדלר: אם כך, זה יהיה פעמיים בשנה.

<אתי בנדלר: אני מציעה שזה יהיה עד ה-15 בינואר ועד ה-15 ביולי.

אבישי ברוורמן: בסדר גמור, 15 בינואר ו-15 ביולי, נרשם.

אבישי ברוורמן: הערות נוספות?

<זהבה גרינפלד: אני רק רוצה להגיד בקשר לזה - - -

אבישי ברוורמן: לא, את לא רוצה להגיד שום דבר.

<אתי בנדלר: זה לגבי הרישה של פסקה (5).

<אתי בנדלר: עכשיו אני נכנסת לפרטים שמוצע למסור: "(א) פירוט התשלומים שבהם חויב במהלך הרבעון שהסתיים, ומועדם;" – זה כמובן במהלך תקופת הדיווח.

<אתי בנדלר: אני מניחה שמדובר כאן לא רק על מה שהדייר משלם בפועל אלא החיובים, כי יכול להיות שיטענו שהוא לא שילם חיוב מסוים.

<אתי בנדלר: לכן, אני מציעה אולי ללמוד מתיקון שעשינו בחוק הגנת הצרכן, שבו מחייבים עוסק לשלוח לצרכן בעסקה מתמשכת דוח על פירוט חיובים שנתי – כאן מדובר על דוח שנתי, לא משנה, כאן זה יהיה חצי שנתי – ופירוט החיובים יכלול את פירוט הסכומים שבהם חויב הצרכן, כאן זה יהיה הדייר, בתקופה רלוונטית, את הסכום הכולל של אותם חיובים ואת יתרת החובות שהדייר לא שילם עד מועד משלוח ההודעה בשל אותם חיובים.

דוד צור: זה סעיף (ב), לא?

<אביטל סומפולינסקי: זה סעיף (ב).

<אתי בנדלר: אנחנו נעשה את ההתאמות, כן.

<אלי שליין: למה לא לדעת את הדברים מראש?

<אלי שליין: לדעת את התשלומים מראש, לדעת מה אני חייב מראש?

<אתי בנדלר: איך אפשר לדעת?

<אלי שליין: כמו שכר דירה, לדעת מראש, כמו דברים נוספים – מראש.

<אתי בנדלר: אתה מציע הצעה אחרת – מה שהציע המציע זה פירוט התשלומים שבהם הוא חויב במהלך תקופת הדיווח, אתה מציע דבר נוסף, שאתה רוצה מידע על חיובים עתידיים.

<אתי בנדלר: את זה תציע – ישקלו חברי הכנסת.

<אתי בנדלר: כרגע מדובר לא רק על תשלומים אלא גם על חיובים.

<אתי בנדלר: האם הוועדה מוכנה לקבל?

אבישי ברוורמן: אני מוכן לאמץ את תיקון בנדלר, הלאה.

<אתי בנדלר: בפסקת משנה (ב): "מידע על חובותיו" – אנחנו נאחד את זה; "מקור החובות ותאריך התגבשותם" – מקור החובות, אני חושבת שהכוונה היא לומר האם החוב הוא בשל השתתפות בתיקון ליקוי או שכר דירה, אבל אני חושבת שצריכים להוסיף גם את אופן חישוב החובות האלה.

דב חנין: בהחלט.

אבישי ברוורמן: מקובל, הערתך מקובלת.

<אתי בנדלר: אוקיי.

<אתי בנדלר: לגבי פסקת משנה (ג) "אופן חישוב שכר הדירה" – אני הייתי מציעה לוועדה לשקול כאן תוספת: ואם חל שינוי בגובה שכר הדירה בתקופת הדיווח – פירוט לגבי כל שינוי, בהתאם להערות שנמסרו כאן.

אבישי ברוורמן: מקובל, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: כן, מקובל.

אבישי ברוורמן: מקובל עלינו, הלאה.

דוד צור: שאלה אינפורמטיבית – שכר הדירה שנקבע, לכמה זמן נקבע קדימה?

<רחל אלרואי: שנתיים.

<אתי בנדלר: שנתיים אבל נאמר פה שיש לעיתים שינויים חודשיים שהם לא מבינים מה המקור שלהם, איך הם חושבו.

<יובל פרנקל: או הנחה או ביטול הנחה, אם השתנה המצב.

אבישי ברוורמן: דה פקטו, הנחה או ביטול הנחה זה שינוי שכר דירה.

<אתי בנדלר: אז חשוב שזה יפורט מדוע חל שינוי.

אבישי ברוורמן: מקובל, הלאה.

<אתי בנדלר: פסקת משנה (ד) – לגבי הנושא הזה אני צריכה הבהרות כי מדובר כאן על "המועד האחרון להגשת בקשה להנחה בשכר דירה והמסמכים שיש לצרף אליה".

<אתי בנדלר: אינני יודעת – וכאן אני צריכה את עזרתו של מר כהן - - -

<בת אל השחר: וגם איזה מסמכים, שלא יגידו לי קופת חולים, שיהיה מפורט איזה מסמכים.

<אתי בנדלר: מר כהן, האם יש מועד אחרון להגשת בקשה להנחה בשכר דירה?

<אתי בנדלר: אם חל שינוי במצבו של דייר – הוא לא יכול להגיש בקשה אלא עד מועד מסוים?

<רונן כהן: לא, אין שום בעיה, מותר לו.

<אתי בנדלר: אז אני לא מבינה את הפסקה הזאת.

<בקי כהן-קשת: אני יכולה להסביר: להנחה יש תוקף מסוים, אם צפוי לפוג התוקף של זה, הדייר/ת אמורים לדעת מראש שאם הם לא יגישו במועד אז ייווצר להם חור שבו ההנחה לא היתה בתוקף.

<בקי כהן-קשת: אז הכוונה פה- - -

<אתי בנדלר: כי לא נותנים הנחה רטרואקטיבית?

<קריאה: נותנים.

<רונן כהן: נותנים, אבל אנחנו גם את זה פותרים.

<בקי כהן-קשת: בעקרון הכוונה היא כזו שאדם צריך לדעת שאם ההנחה שלו נגמרת עוד שנתיים פחות או יותר והוא צריך להמציא, לחדש, איזשהם אישורים, והוא צריך בעוד חודש לספק עוד פעם בקשה עם כל האישורים, הדייר צריך לדעת מראש שההנחה צפויה להסתיים בעוד חודש והוא צריך להכין - - -

אבישי ברוורמן: אז מה ההצעה שלך?

<בקי קשת: אני פשוט מסבירה למה יש צורך בסעיף הזה, הסעיף הזה מסביר מתי מגיע המועד שצריך להגיש מחדש, לחדש את הבקשה להנחה.

<הגר שרן: אבל, אדוני, אין מועד, כל יום אתה יכול להגיש.

אבישי ברוורמן: יש לך הסבר לזה, מר פרנקל?

<יובל פרנקל: הם מרעים פה את המצב משום שההנחה נגמרת לא פעם בחצי שנה, להפך, מודיעים להם כל פעם שההנחה עומדת להיגמר, הוא חייב לקבל מכתב מראש.

<יובל פרנקל: זה לא בדיווח החצי שנתי כי אז הוא לא ישים לב.

<יובל פרנקל: יש נוהל קבוע ברגע שהנחה עומדת להיגמר, מודיעים הודעה מראש על זה.

<הגר שרן: אתה מרע לדייר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, שתי תשובות להערות האלה: קודם כל, לגבי הנוסח, אני חושב שצריך להיות כתוב:

דב חנין: המועד האחרון להגשת בקשה להנחה אם קיים כזה.

<הגר שרן: אין, לא קיים.

דב חנין: יש סיטואציה, כמו שאמר לנו מר פרנקל בצדק, היום הדבר הזה מעוגן בנוהל.

דב חנין: עוד הערה אחת שהיא המשך לדבריו של מר פרנקל בעניין של לוחות הזמנים, אני רוצה מאוד לחדד פה את הנקודה ושהדברים יצוינו בדברי ההסבר.

דב חנין: כרגע אנחנו קובעים את מסגרת הזמן של החצי שנה אבל במסגרת העבודה לקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו נצטרך לעשות את הפיינטיונינג הזה ולראות מה מתאים לחצי שנה, מה מתאים ל-3 חודשים, מה אולי מתאים למפעם לפעם, זה משהו שנצטרך לבדוק אותו.

<אתי בנדלר: עדיין לא הבנתי לאיזה כיוון הולכת פסקת משנה (ד): כשאנחנו מדברים על אופן חישוב שכר הדירה ואם חל שינוי בגובה שכר דירה, פירוט לגבי כל שינוי, האם לא יותר נכון להוסיף כאן שאם ניתנה ההנחה לזכאי בתשלום שכר הדירה את מועד סיום תוקף ההנחה, כדי שהוא יידע מראש מתי זה מסתיים וזה הכול?

דב חנין: והמסמכים שיש לצרף.

<יובל פרנקל: אז זה לא קשור לדיווח החצי שנתי.

<אתי בנדלר: אנחנו כרגע מדברים על מועד חצי שנתי, אם אתם רוצים להוסיף - - -

<יובל פרנקל: זה לא קשור.

אבישי ברוורמן: זה צריך לצאת מכאן, קיבלנו את הערת פרנקל.

<אתי בנדלר: אנחנו נוסיף כאן עוד פסקה: "אם ניתנה לזכאי הנחה בתשלום שכר הדירה תימסר לו הודעה על מועד סיום ההנחה".

<אתי בנדלר: כמובן שאני אנסח את זה בצורה טובה יותר.

<אתי בנדלר: כמה זמן מראש?

<אתי בנדלר: חודשיים לפחות מראש?

דב חנין: כן.

<אתי בנדלר: "חודשיים לפחות מראש.

<אתי בנדלר: בהודעה יפורטו המסמכים שיש לצרף לבקשה חדשה".

<אתי בנדלר: זו בקשה חדשה או חדשה להארכה?

דב חנין: לחידוש או להארכה.

<אתי בנדלר: לחידוש או הארכה.

<רונן כהן: לחידוש הזכאות להנחה.

דוד צור: למה לא לפשט את זה ולומר בסך הכול בבקשה האם המצב השתנה?

דוד צור: שחובת הדיווח תהיה אם המצב השתנה ולא להתחיל להביא עכשיו שוב את כל המסמכים מחדש.

<רונן כהן: איך אני אדע?

<רונן כהן: הוא יגיד לי: לא השתנה.

דוד צור: יפה, אז לכן זה בדיוק השינוי שאני חושב שצריך לעשות אותו.

דוד צור: אם הבן אדם משקר, כמו שהוא משקר בדיווח למס הכנסה או לביטוח לאומי וכן הלאה – בסופו של דבר הסנקציות יהיו עליו, אבל לא לייצר כל פעם מחדש.

<רונן כהן: איזה סנקציות?

<רונן כהן: איך אני אבדוק?

<רונן כהן: אני לא עושה חקירות.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מאמץ את תיקון בנדלר.

דוד צור: המצב שלהם לא משתפר, הוא רק מורע כל הזמן.

<רונן כהן: לא בטוח.

<קריאה: לא תמיד.

<רונן כהן: יש גם וגם השאלה היא גם כמה - - -

דוד צור: לכן אנחנו מחכים שתביא לנו את הנתונים האלה, נראה אם זה נכון.

אבישי ברוורמן: בדיוק, לכן דרשנו את הנתונים האלה וזה יהיה בסיקור.

<משה בר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד משהו.

אבישי ברוורמן: הערה, בבקשה.

<משה בר: דבר ראשון, הם מתקשרים אליך ואומרים לך: תביא לי א', ב'.

<משה בר: אתה אומר: בסדר.

<משה בר: אתה מטלפן לביטוח לאומי, הם שולחים לך, אתה מעביר לו את זה, הוא אומר לך: לא, תביא לי את ג', ד' וה'.

אבישי ברוורמן: שיטת הטרטור.

<משה בר: ואז מה הוא אומר לך?

<משה בר: הזמן שלך כבר עבר - - -

אבישי ברוורמן: הוא טרטר וזמנך עבר.

<בת אל השחר: זה מה שקרה לי.

אבישי ברוורמן: ברור, אנחנו נעשה את כל המאמצים בעזרת האנשים פה שלדבר הזה יהיה סוף.

<משה בר: מה שאומרים פה הוא נכון.

<משה בר: אני – המצב שלי לא ישתנה, לא כל שנתיים ולא כל 5 שנים.

<משה בר: אני חושב שבמקרים שיש בהם נכות קבועה, לא נכות זמנית, ויש את כל ההוכחות – אפשר לתת להם את זה ל-5 שנים או לתת להם פטור מכול הנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד, גם את זה רשמנו ונתייחס לזה אבל לא כרגע.

אבישי ברוורמן: מר פרנקל, בבקשה.

<יובל פרנקל: יש כאן אי הבנה בסיסית – שכר הדירה, חבר הכנסת צור ואחרים, שכר הדירה משתנה.

<יובל פרנקל: אני אתן דוגמה שאני מתנגד לה בכל לבי אבל זו דרך ששכר הדירה משתנה:

<יובל פרנקל: גם אדם שיש לו קצבת ביטוח לאומי, כאילו מצבו לא משתנה, אבל אם יש לו ילד או ילדה שמשרתים בצבא, ברגע שהם משתחררים מהצבא שכר הדירה משתנה אוטומטית כי כאילו יש עוד מפרנס.

<יובל פרנקל: נתתי דוגמה שאני מתנגד לה מאוד אבל זו דוגמה של שינוי.

<משה בר: אבל אם אין לך אף אחד בבית?

<יובל פרנקל: בסדר, אני נותן לך דוגמה שהיא יומיומית ודווקא שאני מאוד נלחם נגדה, אבל זו דוגמה שהיא דינמית מאוד בדיירי הדיור הציבורי.

אבישי ברוורמן: עו"ד בנדלר, הערות נוספות?

<אתי בנדלר: הערה נוספת שמתייחסת עדיין לנושא של המסמכים שיש לצרף.

אבישי ברוורמן: את מדברת על סעיף (ה)?

<אתי בנדלר: לא, עדיין לא על סעיף (ה), זה היה קשור יותר לסעיפים (ג) ו-(ד).

<אתי בנדלר: אני רוצה להפנות את תשומת הלב לכך שבמסגרת תקנות שאישרה הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדה לקידום מעמד האישה בנושא של זכויות הדייר בדיור הציבורי, הוראות לעניין הזכות למגורים בדירה ציבורית בעת פירוד, התשע"ד-2014, הוספה לתקנות הוראה לפיה: המשרד יבחן את המסמכים, כמובן בשינויים המחויבים, שצירף כל אחד מבני הזוג בתוך 14 ימים, מצא המשרד כי חסרים מסמכים שאותם היה על מי מבני הזוג לצרף לבקשה או להשגה, יפנה בכתב אל בן הזוג – אנחנו מדברים כאן כמובן על הזכאי, לפי העניין – בבקשה להמציא את המסמכים החסרים בתוך 10 ימים ממועד קבלת הפניה.

<רונן כהן: את מציעה לאמץ את אותו מתווה?

<רונן כהן: אין בעיה.

<אתי בנדלר: אני מציעה לאמץ את העיקרון הזה גם לכאן.

דב חנין: מצוין, חשוב מאוד, בהחלט.

אבישי ברוורמן: מר כהן, אתה משוחרר.

אבישי ברוורמן: עוד הערה, כן.

<רונן כהן: אני חושב שראוי גם עכשיו לתת גם כמה חובות על הדייר.

<רונן כהן: לי חשוב שלדיירים גם יהיו את לוחות הזמנים שהם צריכים להמציא את המסמכים, אחרת הלחץ על הפקידים ב"עמידר" והטענות כלפיהם – אני כן חושב שצריך להכניס לוח זמנים.

<רונן כהן: מבחינתי תבחרו איזה לוח זמנים סביר מבחינת

<רונן כהן: כם שצריך להמציא שמרגע זה הוא לא בתוקף כי למסמכים יש תוקף מסוים.

<רונן כהן: חשוב לי שתכניסו את זה, יש פה שני צדדים.

אבישי ברוורמן: מה שאני מציע, מר כהן, שמענו את זה, מכיוון שיש את הבקשה - - -

<רונן כהן: בקריאה השנייה והשלישית?

אבישי ברוורמן: אנחנו נתייחס לזה.

<מיכל ורשבסקי: אפשר הערה על זה?

<אתי בנדלר: יש לי עוד הערות שאני צריכה את משרד הבינוי, אני מצטערת.

אבישי ברוורמן: סליחה, מר כהן, יש עוד הערות שהיא לא יכולה בלעדיך אז בואו נתקדם מהר.

<מיכל ורשבסקי: אפשר הערה על זה?

אבישי ברוורמן: לא, הוא ילך.

אבישי ברוורמן: הלאה, בבקשה, תתקדמי.

<אתי בנדלר: לגבי פסקת משנה (ה) "העתק מהחלטות שהתקבלו מעניינו במהלך תקופת הדיווח, בצירוף פרוטוקול הדיון וציון הדרכים והמועדים לערער על החלטות אלה;" – אתה הצעת, ואני רוצה לדעת אם הבנתי נכון, שההוראה הזאת לא תיכלל בדיווח החצי שנתי אלא ככל שנערך דיון בעניינו, תוך "איקס" ימים ישלחו לו הפרטים האלה, בלי שום קשר לדיווח.

<אתי בנדלר: אוקיי, אז עכשיו אנחנו צריכים לקבוע, אם כך, בתוך כמה זמן שולחים לו את כל הפרטים האלה?

דב חנין: נערך דיון – תוך שבועיים.

<אתי בנדלר: שבועיים זה נראה לכם סביר?

<רונן כהן: 14 ימי עבודה.

<אתי בנדלר: 14 ימי עבודה.

<אתי בנדלר: אם אנחנו מוציאים את זה מהדיווח החצי שנתי, דובר כאן על מידע על הליך טיפול בתלונות – שאנשים מגישים תלונה, בקשה וכו', הם לא יודעים איפה הדברים עומדים.

<אתי בנדלר: האם אפשר להוסיף כאן שוב בדיווח מדי תקופה, או בדיווח החצי שנתי, הוראה שמחייבת גם מתן מידע על הליך הטיפול בתלונות או בבקשות?

<רונן כהן: לדעתי יש חוק שמדבר על חובת מענה לכל פניה, אני לא רואה קשר - - -

אבישי ברוורמן: ירדנו, הלאה.

<אתי בנדלר: לפני שאני מגיעה לפסקה (6) המוצעת אני רוצה להפנות את תשומת הלב לדעתי לאיזשהו מכשול שקיים כאן

<אתי בנדלר: בהצעה והוא שבעצם אין שום – אני לא רוצה לקרוא לזה סנקציה, זו אולי מילה חריפה מדי, אבל מה קורה אם לא עומדים בהוראות האלה.

<אתי בנדלר: אני מציעה לשקול עכשיו – כי אחרי הקריאה הראשונה עלולה להיטען טענת נושא חדש, אם אז זה יעלה – שאם לא נמסר מידע על חוב של אדם במועד לא ניתן יהיה לגבות על אותו חוב ריבית, הפרשי הצמדה או קנסות כלשהם.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד, זה יכנס לכאן.

דב חנין: מצוין.

<יובל פרנקל: זה נוהל פנימי, לדעתי ברוב החברות.

אבישי ברוורמן: אם זה נוהל פנימי אז זה אפילו כאן, מצוין, אני מעגן את זה בחקיקה.

אבישי ברוורמן: אין לך בעיה עם זה, מר כהן?

<אתי בנדלר: אפשר להוסיף שכל המידע הזה ישלח בדואר רשום.

דב חנין: כן, צריך.

<דני גיגי: בהחלט צריך.

<אתי בנדלר: המידע לפי החוק הזה ישלח בדואר רשום.

<יובל פרנקל: חברים, תזכרו באיזו אוכלוסייה מדברים - - -

<ליליאנה סירקיס: זה בעייתי כי אנשים לא הולכים - - -

<הגר שרן: סליחה, אדוני, אתם מקשים, לנו אין בעיה עם זה אבל אתם מקשים פה על הדייר.

<הגר שרן: עם כל הכבוד, לנו אין בעיה עם דואר רשום כרגיל - - -

<רונן כהן: לא, הם לא מקשים על הדייר, הם מקשים עלינו כי הדייר לא ילך לקחת את הדואר.

<רונן כהן: הדייר חושב שיש לו קנס אז הוא לא הולך.

<הגר שרן: בדיוק, אבל אתה מבחינתך מסודר אם שלחת בדואר רשום – הוא לא יבוא לקחת.

<רונן כהן: הגר, אני לא מסודר כי אם הוא לא בא לקחת אני לא יכול לחייב אותו.

<קריאה: אתה כל הזמן פוגע באנשים.

אבישי ברוורמן: שקט.

אבישי ברוורמן: יש פה בעיה באמת, דנו לפני יום-יומיים על הרפורמה בדואר רשום, העברנו חוק.

אבישי ברוורמן: הבעיה הזאת יכולה להיות כאן, שאנשים לא ייקחו את הדואר הרשום.

אבישי ברוורמן: לכן, מה הצעתך?

<אתי בנדלר: אין לי הצעה אם כך, יש פה בעיה - - -

<רונן כהן: בואו נשאיר את זה לקריאה השנייה והשלישית, זה נושא שאנחנו חייבים לחשוב עליו, הוא לא נושא פשוט.

<רונן כהן: אין לי בעיה עקרונית, נראה לי מוסרי ונכון, רק צריכים להיכנס לפרטים.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעתה של היועצת המשפטית של הוועדה מאוד נכונה והיא צריכה להיכלל בנוסח לקריאה הראשונה, היא גם מוסכמת, אין עליה ויכוח ואנחנו נצטרך לחשוב על הפרטים, על המנגנון לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: קיבלתי.

אבישי ברוורמן: אם כך, עוד הערה אחרונה, עו"ד בנדלר.

<אתי בנדלר: בקשר לפסקה (6), כאן מדובר על מי שאיננו דייר אלא מי שמעוניין להיות דייר של הדיור הציבורי: "להמציא לאדם הפונה אליה בבקשה לסיוע בדיור ציבורי מידע מלא בכתב המפרט, בהתאם לנסיבותיו, אם הוא זכאי לדיור ציבורי, ואם הוא זכאי – מה יהיה מקורו ברשימת ההמתנה לדירה ציבורית".

<אתי בנדלר: השאלה היא האם זה ריאל.

<הגר שרן: זה לא ריאלי לנו, סליחה, גברתי, לנו זה לא ריאלי, את מכבידה.

<אתי בנדלר: אני מזכירה שכל ההוראות לסעיף 2 לחוק חלות על חברה לדיור ציבורי, הרישה שלו אומרת: "חברה לדיור ציבורי חייבת" – ואז יש את כל ההצעות האלה.

<אתי בנדלר: קודם כל, האם הבקשה לסיוע בדיור ציבורי מוגשת בכלל לחברה לדיור ציבורי והאם החובה הזאת חלה עליה?

<אתי בנדלר: זאת אומרת, האם המיקום בכלל נכון או שמדובר בחובה החלה או בהוראה המתייחסת למשרד הבינוי והשיכון?

<אתי בנדלר: זה אחד.

<אתי בנדלר: דבר שני, כשמדובר על מקומו ברשימת ההמתנה לדירה ציבורית – וכאן אני באמת לא יודעת, אני שואלת אותך, מר כהן – האם המיקום אינו מותנה קודם כל באזור שבו מדובר?

<אתי בנדלר: כי אני מניחה שאם מוגשת בקשה ואתה מדבר על תל אביב אז המיקום הוא כזה, אבל אם אתה תעבור למקום אחר אז המיקום שלך הוא שונה.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת איך הדברים נעשים בפועל.

<אתי בנדלר: דבר שני, האם המיקום הוא דבר קבוע או שהוא משתנה בהתאם לנסיבות?

<אתי בנדלר: לכן אני לא יודעת אם אפשר לתת את זה.

דב חנין: אני רוצה לענות, ברשותך, אדוני היושב-ראש, שאלתה או הערתה של היועצת המשפטית בנושא הזה היא נכונה והדברים גם נאמרו על ידי נציגי החברות המשכנות.

דב חנין: הכתובת כאן איננה החברה המשכנת ולכן המיקום לא צריך להיות סעיף 2, אלא, גברתי היועצת המשפטית, ברמה המהותית זה צריך להיות משהו שמתחבר לסעיף 8.

<אתי בנדלר: להעביר למקום אחר, זו חובה שתחול על המשרד.

דב חנין: בדיוק, זו חובה שבעצם חלה על המשרד.

דב חנין: אני רק רוצה לומר שהנושא הזה הוא מאוד מאוד חיוני, הוא כל כך חיוני – דיברו פה על מאות פניות של דיירים של דיור ציבורי, אנחנו מקבלים מאות פניות של אנשים שלא יודעים מה קורה אתם, איפה הם בתור, מקום 2, 3, 50.

דב חנין: אגב, גם המשרד דיבר על זה.

דב חנין: לכן המלצתי שהדבר הזה ימוקם לא בסעיף 2, חובות החברה המשכנת, אלא בסעיף 8, החובות שחלות על המשרד.

אבישי ברוורמן: אם כך הוא יורד מכאן.

דב חנין: עובר לסעיף 8.

אבישי ברוורמן: אבל אנחנו לא מצביעים עליו כאן.

דב חנין: מצביעים עליו אבל כחלק מסעיף 8.

<אתי בנדלר: קודם כל בואו נשמע כמובן את עמדת המשרד.

<רונן כהן: אני חוזר ואומר את מה שאמרתי בהתחלה - - -

אבישי ברוורמן: מר כהן, מקובל עליך תיקון סעיף 8?

<אתי בנדלר: זה לא 8, זה לא משנה, ירשה לי, אדוני, למצוא את המיקום הנכון.

<אתי בנדלר: השאלה כרגע - - -

<רונן כהן: אני בא מהצד התפעולי של העניין, חשוב לי בסוף שאפשר יהיה ליישם את החוק פה.

<רונן כהן: קודם כל, אני אומר, אני לא רואה קשר בין חוק זכויות הדייר לבין העניין הזה, הוא עדיין לא דייר.

<רונן כהן: אי אפשר לערבב את הכול ולהגיד: דיור ציבורי – נכנס הכול בתוך העניין הזה.

<רונן כהן: החלק השני, התור הוא דינמי ביותר, האם על כל שינוי בכל יום נתון אני אוציא מכתב ואגיד לו?

<רונן כהן: עוד ביום ששלחתי לו מכתב, למחרת אני צריך לשלוח מכתב אחר?

דב חנין: זו לא בעיה של המזמין, הוא לא קורבן של זה, הוא רק רוצה בית.

<רונן כהן: אני רוצה לומר לך, אם עכשיו – אני מוכן בשידור חי – אם יש פה מישהו שזכאי להמתנה, אתה מרים טלפון, אתה מקבל תשובה מה הוא מיקומך בתור, המוקד הטלפוני נותן בדיוק את המיקום לאותו יום.

<קריאות: זו לא אמת.

<קריאות: זה לא נכון.

<אתי בנדלר: המוקד הטלפוני של המשרד?

<רונן כהן: של המשרד.

<רונן כהן: בכל יום נתון אתה מקבל את המידע הזה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נבדוק את זה.

אבישי ברוורמן: מה ההצעה, אם כך, לאור זה?

<רונן כהן: אני מוכן לעשות טסט פה בשידור חי.

דב חנין: מאוד חשוב לי להגיד שדווקא נוכח עמדתו של המשרד אני מבין שאין ויכוח על הזכות המהותית ועל החובה של המשרד לתת את המידע הזה.

<רונן כהן: אין ויכוח.

דב חנין: יש להם הערה לגבי מה המתכונת שצריכה להיות.

דב חנין: הם אומרים שהמוקד שלהם עובד טוב, אני לא מספיק מתמצא, אני שומע שלא, אבל העיקרון צריך להיקבע.

דב חנין: איך ניישם אותו – אנחנו הסכמנו, איך ניישם אותו נקבע בקריאה שנייה ושלישית.

אבישי ברוורמן: קיבלנו.

אבישי ברוורמן: אנחנו אמרנו עכשיו שהעיקרון הזה מקובל וייכנס לסעיף המתאים בהתאם.

אבישי ברוורמן: לגבי התפעול אנחנו נדון לאחר הקריאה הראשונה.

<לאה ורון: לא הבנתי את ההחלטה, אדוני.

<אתי בנדלר: גם אני לא.

<אתי בנדלר: מר כהן, מה ההליך לפנות אליכם בבקשה לדעת אם אני זכאית לסיוע בדיור ציבורי?

<רונן כהן: האם אני זכאית לדיור ציבורי?

<אתי בנדלר: כן, בבקשה לסיוע בדיור ציבורי.

<אתי בנדלר: אגב, אני לא יודעת אם המילה היא "סיוע" בדיור ציבורי, אם זו הטרמינולוגיה הנכונה.

<אתי בנדלר: האם אני זכאית לדיור ציבורי, אני חושבת.

<רונן כהן: האם זכאית זה אחרי שהוקמה לך הזכאות?

<רונן כהן: האם הגשת בקשה?

<אתי בנדלר: חבר הכנסת חנין, למה הכוונה כאן, אתה מדבר על עצם הזכאות?

<רונן כהן: מיקום בתור זה אחרי שהוא זכאי.

דב חנין: לא, הכוונה היא לכמה רבדים בדרך של אדם לקבל או לא לקבל את הדירה של הדיור הציבורי.

דב חנין: אנחנו מעוניינים שאדם שפונה בבקשה לדיור ציבורי יוכל לדעת: א', ברמה העקרונית האם הוא בכלל זכאי, אם הוא בכלל זכאי, איפה הוא נמצא - - -

<רונן כהן: אנחנו לא רוצים להגיד את זה ברמה העקרונית.

דב חנין: הרי ברמה העקרונית אתם גם אומרים שאתם מוכנים לתת את זה, אין ויכוח על זה.

<רונן כהן: לא, לא, קצת התבלבלנו, כל הזמן דיברנו על הזכאות.

<רונן כהן: אני לא אתיר לאף עובד ולאף אדם להגיד לאדם ברמה העקרונית: אתה זכאי.

<רונן כהן: מה זה "ברמה העקרונית"?

<רונן כהן: אם הייתי יכול להגיד הייתי אומר לו: אתה זכאי.

דב חנין: לא ברמה העקרונית, ברמה המעשית.

<רונן כהן: זו אחריות כבדה.

<רונן כהן: אם האיש יודע שהוא עומד בכללים אז הוא יודע שברמה העקרונית הוא זכאי.

<בת אל השחר: איך הוא יודע את הכללים?

דב חנין: השאלה אם אתם יודעים, השאלה היא מה עמדתכם – הוא עומד מול המערכת.

אבישי ברוורמן: רונן, אני מבקש, הדבר הכי טוב עבורי, ואני מניח גם לצופים, לכל המכובדים ולחברי הכנסת, זו דוגמה.

אבישי ברוורמן: נניח שאני זכאי לדיור ציבורי, אני יודע שאני זכאי, ואז אומרים לי: אתה הולך עכשיו - - -

<רונן כהן: "זכאי" זה אומר שכבר קבעו לך זכאות?

אבישי ברוורמן: קבעו זכאות, בפוטנציאל.

אבישי ברוורמן: עכשיו אתה בא ואומר: אתה מקום 15 בתור בבאר שבע - - -

<רונן כהן: את זה סיכמנו.

אבישי ברוורמן: אבל עכשיו אתה מועמד.

<רונן כהן: לא, עוד פעם אני אומר: את הפרק הזה, של אחרי שקמה לך זכאות – סיכמנו שנחליט על מנגנון.

<רונן כהן: צריך לתת את המידע – סיכמנו שצריך להחליט מנגנון.

<רונן כהן: מציעים פה לתת גם מידע בתהליך בחינת הזכאות – נכון, אני הבנתי נכון?

דב חנין: כן.

<רונן כהן: ניקח דוגמה: אם הכללים אומרים שמשפחה עם הבטחת הכנסה במשך שנתיים ולה 3 ילדים זכאית, אז אני לא צריך לקבל מידע מהאיש שאומר לו: בעקרון אתה זכאי.

<רונן כהן: אני רואה שמתקיימים אצלי התנאים האלה, אני יודע שבעקרון אני זכאי.

דב חנין: מי זה אני?

<רונן כהן: אני זה מגיש הבקשה.

דב חנין: אבל זה לא עוזר לו שהוא יודע שהוא זכאי אם המדינה לא רואה שהוא זכאי.

<רונן כהן: אם הייתי יכול להגיד לך בוודאות אם הוא זכאי או לא, הייתי אומר לך, לא צריך לחכות למנגנון הבדיקה.

<רונן כהן: אתה בא ואומר: תנו לי אישור עקרוני שאני זכאי – אם זה כך זה מייתר את כל הבדיקה.

<רונן כהן: מה זה אישור עקרוני?

<רונן כהן: איזה מין תוקף יש לאישור עקרוני?

<רונן כהן: זו אחריות, אני לא חושב שאפשר לתת אישור עקרוני.

<רונן כהן: אישור עקרוני אדם יכול לתת לעצמו אם הוא עומד.

דב חנין: בואו נעשה סדר: כולנו מסכימים שכשאדם מגיש בקשה לדיור ציבורי הוא צריך לקבל תשובה על הבקשה, נכון?

<רונן כהן: נכון.

דב חנין: אנחנו מסכימים על זה.

<רונן כהן: זה דיור ציבורי, זה סיוע בשכר דירה.

דב חנין: הוא מקבל את התשובה הזאת עם הנמקה מה בדיוק קרה ואם הוא זכאי או לא זכאי.

דב חנין: אנחנו מסכימים שברמה העקרונית, בן אדם שמגיש בקשה צריך לקבל תשובה שהתשובה אומרת לו האם הוא זכאי או שהוא לא זכאי כי כך וכך – זה מקובל?

<רונן כהן: נכון, מתבצע.

דב חנין: יפה, אז זה צריך להיות מעוגן כאן.

<אלי שליין: תוך שבועיים.

<רונן כהן: לא, מה זה תוך שבועיים?

דב חנין: לא, אני אומר שזה צריך להיות מעוגן כאן, לא נדבר כרגע על לוחות הזמנים.

אבישי ברוורמן: רונן, תקשיב לי רגע, מה שאני שומע: מי שזכאי – גמרנו, אני מסכים אתך; אם אדם בתהליך בדיקה, עד שהבדיקה לא נגמרת אי אפשר להגיד לו שהוא זכאי עקרונית, כשנגמרת הבדיקה אז הוא הופך להיות זכאי ואז הוא נופל בקטגוריה.

אבישי ברוורמן: לכן אני שואל את עו"ד בנדלר שתייעץ לי מה קורה פה, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שהוא צודק, לא?

<אתי בנדלר: קודם כל, לכאורה נראה לי – לכן היה לי כל כך חשוב לשמוע את מר כהן בנושא – שאם כך אנחנו לא מדברים על להמציא לאדם הפונה בבקשה לסיוע, אלא מדובר על להמציא למי שהוכר כזכאי לדיור ציבורי מידע על היקף הזכאות שלו, אם יש דבר כזה, הנחות להן הוא זכאי.

<אתי בנדלר: לגבי נושא המיקום אני לא יודעת.

<אלי שליין: תעודת זכאות.

<מיכל ורשבסקי: יש פה אי הבנה.

<מיכל ורשבסקי: מי שזכאי יכול להיות גם אם היום יש לו הנחה אבל הוא יקבל הרי את ההנחה בפועל בעוד 200 שנה, שאז התנאים של החיים שלו ישתנו.

<מיכל ורשבסקי: אז המידע הזה - - -

<אתי בנדלר: אז מה את מציעה?

אבישי ברוורמן: מה את רוצה?

אבישי ברוורמן: מה את מציעה?

<מיכל ורשבסקי: רק אני אומרת שזה פשוט לא נכון.

<אתי בנדלר: אם זה לא נכון אז לא צריכים לכתוב בכלל את הפסקה הזאת.

אבישי ברוורמן: תראי, אני לא יכול לשמוע כל הזמן ביקורות, אני רק רוצה הצעה, תני לי ניסוח.

<מיכל ורשבסקי: זו לא ביקורת, אני רק אומרת שהדבר הזה, מה שהערת, הוא לא אמיתי בפועל.

<מיכל ורשבסקי: אי אפשר לתת לו את הדיווח הזה, כמה הנחה הוא יקבל על דירה - - -

אבישי ברוורמן: חבר'ה, בשיח הזה יש אי הקשבה.

אבישי ברוורמן: אני חושב שעו"ד בנדלר העלתה את הנושא, אמרנו שבזמן בדיקה אין דבר כזה אדם שהוא עקרונית זכאי, נגמרת הבדיקה – הוא הופך להיות זכאי, הוא צריך לקבל את התשובות.

אבישי ברוורמן: יש פה אולי עניין של ניסוח מועדים וזו כוונת המחוקק.

דב חנין: נכון.

אבישי ברוורמן: ולכן אנחנו נלך לפי הנושא הזה, גם מר כהן הנהן שהוא בעד, אנחנו ננסח את זה.

דב חנין: גברתי היועצת המשפטית, הכיוון שגברתי מציעה לגמרי מקובל עלי, אני רק רוצה להוסיף בהמשך להערתו של מר כהן, אני רוצה לבקש שאנחנו בעצם נפרק את זה לשני מרכיבים, את אותה פסקה שיש פה: פסקה אחת תכלול את מה שגברתי מדברת עליו, פסקה שניה תהיה שבן אדם שמגיש בקשה לדיור ציבורי יקבל את התשובה אם הוא זכאי או לא זכאי תוך מסגרת זמן מסוימת.

<אלי שליין: לתחום את זה בזמן.

דב חנין: חייבים.

אבישי ברוורמן: יפה, אם כך אנחנו שמים את זה כללי, בין קריאה ראשונה לשנייה ושלישית אנחנו נבדוק.

<רונן כהן: אני שואל אותך מה ההבדל בין זה לבין סיוע בשכר דירה?

<רונן כהן: למה לקבוע רק בדיור ציבורי?

<רונן כהן: תקשיבו, אי אפשר ככה.

דב חנין: אני בעד, גם סיוע בשכר דירה, הכול בלוחות זמנים, למה לא?

דב חנין: אני פשוט לא רוצה להכביד עליכם כרגע.

<רונן כהן: ואם הוא לא המציא את כל המסמכים?

<רונן כהן: ואם צריכים להשלים נתונים?

<רונן כהן: בואו נעשה סדר במקום שאין בו סדר.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת מה זה להגדיר, אני כותבת חוק, אני לא כותבת - - -

דב חנין: גברתי היועצת המשפטית, ייקבע בחוק שמרגע שאדם סיפק את המסמכים שנתבקשו ממנו לצורך בקשת הדיור הציבורי, תוך מסגרת זמן "איקס" הוא יקבל תשובה אם הוא זכאי או לא זכאי.

אבישי ברוורמן: בדיוק, אחרי שסיפק את הכול.

<אתי בנדלר: תוך כמה זמן אחרי המצאת כל המסמכים?

אבישי ברוורמן: מר כהן, תן לי מספר.

<קריאה: חודש גג.

אבישי ברוורמן: חודש?

<רונן כהן: אני לא אמרתי, אני רוצה לבדוק.

<רונן כהן: אני אגיד לך למה – אני אתן לך דוגמה: אדם ערער על הבקשה, ועדה ציבורית מתכנסת פחות, יש לה עומס אדיר, ועדה ציבורית היא לא ועדה שכפופה אלי, זו ועדה עצמאית, אני לא יכול להתחייב.

אבישי ברוורמן: חודשיים?

אבישי ברוורמן: אני שם מועד מסוים ונדון בזה.

<רונן כהן: אני לא יכול להתחייב, אני לא אעמוד בזה.

דב חנין: לא סוגרים את זה, בינתיים קובעים זמן.

<רונן כהן: אני אומר לך שהיום אנחנו עומדים בהרבה פחות.

דב חנין: מצוין, עוד יותר טוב.

<אלי שליין: נו, אז מה הבעיה להתחייב?

<רונן כהן: הממוצע הוא פחות, יש אנשים שזה קורה יותר.

<רונן כהן: אני רוצה לשמור על החוק.

דב חנין: אתה צודק, לכן אני אומר, כרגע אנחנו קובעים מסגרת של חודשיים, אתה אומר שאפשר לקצר - - -

<רונן כהן: חבר'ה, זה לא רלוונטי לדיור ציבורי, זה נכון לכל בקשה של סיוע.

דב חנין: בסדר, אנחנו מתקנים את המדינה צעד צעד, אי אפשר לתקן את הכול במכה אחת.

<רונן כהן: אני מזכיר לך שמדובר בוועדות חריגים גם.

<רונן כהן: בסוף אני מסכים אתך, מקובל עלי דבר אחד – בוא ננסה לעשות פשרה, אני רוצה להציע פשרה שמתאימה לך: בוא נגיד שאם מישהו עומד בכללים, נגדיר אותו בזמן.

דב חנין: מאה אחוז.

<אלי שליין: זה מה שאמרנו.

<אתי בנדלר: מה זה "בכללים"?

<רונן כהן: זאת אומרת שזו לא בקשה חורגת מהכללים, הוא על פי הקריטריונים.

<רונן כהן: אני אתן לך דוגמה.

<אתי בנדלר: הוא לא יודע אם הוא עומד בקריטריונים.

<רונן כהן: אני יודע אבל, זה חל עלי.

<רונן כהן: אם אדם מציג את כל המסמכים, שהם לא סוציאליים והם לא רפואיים שאני צריך לבחון אותם, אלא נתונים יבשים שמזכים בדיור ציבורי – מבחינתי לקבוע 30 יום, מקובל עלי במאה אחוז, אבל אם מדובר בחריגים, אני אומר לכם, אני לא יכול.

דב חנין: אני חושב שאת שאלת החריגים אפשר להשאיר לקריאה השנייה והשלישית.

<אתי בנדלר: מר כהן, מה אתה מציע לי?

אבישי ברוורמן: תציע לנו אתה משהו.

<רונן כהן: אני נאלץ להציע שככל שמדובר באדם שעונה לכללים המזכים – הוא יקבל תשובה תוך 30 יום.

<רונן כהן: זה הכול.

<אלי שליין: זה כאילו לא אמרת כלום.

<רונן כהן: למה לא אמרתי כלום?

<אתי בנדלר: זה מעגל שוטה אם כך.

דב חנין: בדיוק, מעגל שוטה.

<אלי שליין: זה עם הסתייגות, פתאום את החריגים אתה מוציא - - -

אבישי ברוורמן: מיצינו את זה.

<קריאה: גם על החריגים, כשאתה מעביר מישהו לחריגים, אתה חייב להודיע לו.

<רונן כהן: לא, להודיע לו שהוא עובר לחריגים זה בסדר, אתם רוצים שנקבע לו כבר את הזכאות תוך "איקס" זמן, אני מבין שזה החידוד.

<רונן כהן: אז אני אומר עוד פעם: חשוב לי לקיים וחשוב לי שזה יהיה מעשי, אני יכול לצאת ידי חובה ולהגיד בסדר.

<רונן כהן: לכן אני חושב – מרבית האנשים הם אנשים זכאים, נכון?

<רונן כהן: אנחנו מתקדמים פה ונותנים קפיצה גדולה מאוד.

<קריאות: להפך, הרוב לא זכאים.

<רונן כהן: להכניס בתוך זה אמנת שירות כללית – הנה, אני אתן דוגמה: בא המחוקק ואמר שתוך 3 דקות עונים לשיחת טלפון, על עובדי הציבור זה לא חל, נכון?

<רונן כהן: עובדה שהבינו שאלה דברים שאינם פשוטים להפעלה, יש להם השלכות תקציביות.

<רונן כהן: הממשלה, זכותה גם לבחון את הדבר הזה, זה לא מה שהוצע לנו.

<רונן כהן: אני לא יכול לתת לך תשובה כי יש לזה השלכות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה.

אבישי ברוורמן: מה הצעתך, חבר הכנסת חנין?

דב חנין: הצעתי, גברתי היועצת המשפטית, היא ללכת בכיוון שמציע מר כהן, לקבוע מסגרת זמן שאומרת:

דב חנין: 30 ימים למענה על השאלה - - -

<אתי בנדלר: בקשה להכרה כזכאי לדיור ציבורי תיענה בתוך 30 ימים מיום שהמבקש הגיש את כל המסמכים שנדרשו לצורך קבלת ההחלטה, ובלבד שהמבקש עומד בתנאי הכללים.

<בקי כהן-קשת: בקשה לסיוע או לדירה, סיוע לשכר דירה.

דב חנין: אני מציע שהסיפה תיכתב קצת אחרת, היא תינתן תוך 30 ימים, ואולם, באם מדובר בנסיבות מיוחדות שמחייבות בדיקה כך וכך, תיקבע מסגרת זמן נוספת.

<מיכל ורשבסקי: זה תמיד יהיה.

<אלי שליין: אז כולם יהיו בהחרגה הזאת, כולם יפלו על ההחרגה הזאת.

<קריאה: גם להחרגה אתה צריך לתת זמן, סליחה.

אבישי ברוורמן: סליחה, מה הצעת התיקון שלך?

אבישי ברוורמן: תנסחי לי, בבקשה.

<בקי כהן-קשת: אני מבקשת 3 הערות מאוד קצרות: אחד, בסעיף (ה) "העתק מהחלטות שהתקבלו בעניינו" - - -

אבישי ברוורמן: רגע, את מדברת על הנושא הזה או על נושאים אחרים?

אבישי ברוורמן: לא, אני רוצה לגמור את זה עכשיו, סליחה.

<בקי קשת: אבל, אדוני, אתה אמרת שיהיה לי זמן להעיר.

אבישי ברוורמן: יהיה לך אחר כך, אני רוצה לגמור עכשיו את הנושא הזה.

<בקי קשת: אוקיי, לכאן חשוב להוסיף שזו בקשה לסיוע ו/או לדירה, פשוט כי יש שני סוגי בקשות, שיהיה ברור כי יש בקשה לקבלת דירה ויש בקשה לשכר דירה.

<הגר שרן: אבל החוק אומר דיור ציבורי, לא סיוע.

אבישי ברוורמן: אני לא אתן כי אנשים לא מציעים לי פתרון.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מעו"ד בנדלר, אני רוצה את הניסוח, בבקשה.

<אתי בנדלר: מר כהן, החוק הזה זה חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, זה לא חוק זכאות לסיוע בשכר דירה, לכן אני לא יכולה באכסניה הזאת בכלל להתייחס לנושא הזה.

<אתי בנדלר: יתרה מזאת, אני לא מכירה את המסלולים ויכול להיות שהמסלול הוא קודם של הכרה כזכאי לפי הכללים, ואז, אם יש זכאות ואין דירה, יש סיוע בשכר דירה.

<הגר שרן: נכון מאוד, זה בדיוק ככה.

<אתי בנדלר: לכן מה שאת מציעה הוא לא ישים משום בחינה שהיא.

אבישי ברוורמן: ולכן תני לי את ההצעה הסופית.

<אתי בנדלר: אז עכשיו אנחנו חוזרים שוב למה שכרגע מנוסח כפסקה (6).

<אלי שליין: יש לך כל כך הרבה דירות לתת?

<אלי שליין: אין כל כך הרבה דירות.

<מיכל ורשבסקי: מה הקשר?

<הגר שרן: מה הקשר?

<אלי שליין: אין כל כך הרבה דירות, בטח שיש קשר - - -

אבישי ברוורמן: אדוני, אתה מפריע לנו להתקדם.

<אתי בנדלר: אמרנו שההוראה שכרגע מנוסחת בפסקה (6) תישלף מכאן לאכסניה אחרת.

<אתי בנדלר: החובה תחול על משרד הבינוי והשיכון ואני מציעה בכל זאת שיהיה כתוב בה שבקשה להכרה כזכאי לדיור ציבורי תיענה בתוך 30 ימים מיום שהמבקש הגיש את כל המסמכים שנדרשו לצורך קבלת ההחלטה, ובלבד שהמבקש עומד בתנאי הכללים.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת לכתוב טוב מזה בשלב הזה.

אבישי ברוורמן: בסדר גמור, זה מה שנוסיף בשלב זה.

דב חנין: בשלב זה אפשר שזה יהיה כתוב.

<אתי בנדלר: אין לי כרגע מענה והתייחסות לגבי המיקום.

<אתי בנדלר: אינני יודעת מה לגבי זכאות להנחה, אני מציעה שבשלב זה לא נתייחס לזה, לא נראה לי שזו תהיה חריגה מגדר הנושא.

אבישי ברוורמן: תודה.

<אתי בנדלר: אני גם רוצה להזכיר לאדוני שאנחנו עוד צריכים לצורך העניין הזה לקבל, אחרי שהוועדה תאשר את זה, עלות מאגף התקציבים.

<לאה ורון: יש, אנחנו קיבלנו.

<לאה ורון: יובל טלר, רפרנט שיכון מאגף התקציבים באוצר, מוסר שההצעה אינה כרוכה בעלות מתקציב המדינה.

<רונן כהן: לא, לא, זו ההצעה הקודמת, הוא לא ראה את ההתפתחויות.

<אתי בנדלר: הוא נתן הערכה להצעת החוק כפי שהוגשה, כרגע יש פה שינויים ואנחנו נצטרך לקבל אישור.

<אתי בנדלר: אני מציעה לא להרחיב את זה מעבר לזה כדי לא לסכל את העניין.

אבישי ברוורמן: יש עוד הערה?

<אתי בנדלר: כן.

<אתי בנדלר: אנחנו עוברים למה שהיום בפסקה (2), לגבי השפות: "מידע בכתב לשוכר" – אנחנו מדברים כמובן על דייר בדיור הציבורי, אבל כרגע דיברנו גם על מי שמבקש הכרה אז אם כך שוב אני חושבת שאנחנו נשלוף את זה ונדבר על מי שפנה להכרה כזכאי או לדייר.

<אתי בנדלר: "מידע בכתב על פי חוק זה יימסר בשפת האם שלו" – שאלה רק איך המשרד או החברה לדיור ציבורי יודעת מה שפת האם שלו, ושוב, רק אם זה באחת מהשפות האלה, צריכים להתייחס.

<לאה ורון: רק תוסיפי "בשפה ברורה ופשוטה".

<אתי בנדלר: כן, "בשפה ברורה ופשוטה", כפי שאמרנו, נכון.

<אתי בנדלר: אבל אני צריכה תשובה לעניין הזה, איך יודעים מהי שפת האם, האם צריך לציין את זה והאם באמת מדובר בכל אחת מהשפות.

דב חנין: אני חושב שכל פונה צריך לציין במסגרת פניה אם הוא מבקש תשובה בשפת אם אחרת.

<רונן כהן: ואם שפת האם שלו היא ספרדית?

<אתי בנדלר: לא, לא, כתוב: "אם היא אחת מהשפות עברית, ערבית, רוסית או אמהרית".

<רונן כהן: אנחנו לא מסוגלים לתת באנגלית, באמהרית, בערבית, ברוסית.

<רונן כהן: תבינו, זו אופרציה שיש לה עלויות.

דב חנין: אני מציע שהסעיף הזה כרגע ייכלל ואנחנו נמשיך להידבר על זה.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני מציע כך: אני מצביע על הסעיף הזה, בין קריאה ראשונה לקריאה שנייה ושלישית יעלו הדברים – אני גם אבקש מהאוצר עכשיו שיתנו את הגיבוי התקציבי – ואנחנו נשנה בין ראשונה לשנייה ושלישית.

<אתי בנדלר: אם כך זה יהיה: "מידע בכתב על פי חוק זה - - -

<רונן כהן: למה אדם שפונה למשרד התעסוקה לא יקבל, למה כשהוא פונה למשרד החינוך הוא לא יקבל באמהרית?

דוד צור: יש עוד מקום שיש חוק כזה שבו אנחנו מחייבים?

אבישי ברוורמן: לא.

דוד צור: מה, דרך הדיור הציבורי אנחנו יכולים לפתור בעיה של - - - ?

<רונן כהן: רוצים דרך הדיור הציבורי להכניס הכול.

דוד צור: עם כל הרצון, אני חושב שהוא צודק.

אבישי ברוורמן: לכן אני אומר, לפעמים פותרים איזו בעיה קטנה, אבל אם ההשפעה הרוחבית שלה יכולה להיות אדירה אז יפילו את זה במשרד האוצר ממילא.

דוד צור: בדיוק.

דוד צור: אני מציע לא להכניס את זה ולהיצמד לשפות הרשמיות הנהוגות.

אבישי ברוורמן: בין קריאה ראשונה לשנייה שלישית נעלה את זה.

אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים לעלות את מה שקיים כאן

אבישי ברוורמן: בחוק ואז נראה אם הממשלה מוכנה בכלל להתמודד עם זה, מקובל?

דב חנין: כן.

אבישי ברוורמן: אז כרגע השפות הרשמיות, רונן.

<אתי בנדלר: אם זה בשפות הרשמיות אני לא צריכה לכתוב, כל מה שאני צריכה לכתוב ש"מידע על פי חוק זה יימסר בשפה ברורה ופשוטה".

דב חנין: רק, גברתי, בדברי ההסבר נציין שאנחנו נבחן את זה, את השפות, בקריאה השנייה והשלישית.

אבישי ברוורמן: אם כך, אני רוצה לעלות את הצעת החוק הזאת עם כל תיקוני הנוכחים – בנדלר, פרנקל, משה, חיים, רונן.

אבישי ברוורמן: הערה אחרונה של עו"ד קשת.

<בקי כהן-קשת: רציתי לבקש: "העתק מההחלטות שהתקבלו, לרבות החלטות רופא או חוות הדעת שהתבססו עליהן" – שאת זה אחר כך מושכים חודשים, חודשים מושכים אותנו לקבל את החלטות הרופא שעליה מבוססת ההחלטה.

אבישי ברוורמן: מקובל, רונן?

<בקי כהן-קשת: ההחלטות שמבקש אדם, למשל: אני צריך להחליף דירה ואומרים לו כן או לא, או בן אדם שמבקש קומה כזאת או קומה אחרת.

<בקי כהן-קשת: אנחנו חודשים רודפים כדי לקבל את החלק של חוות הדעת.

אבישי ברוורמן: החלטות רפואיות.

<מיכל ורשבסקי: ולדעת מי זה הרופא.

<בקי כהן-קשת: חוות הדעת הכללית, שזה לא יהיה משמיים.

אבישי ברוורמן: הבנו, החלטות רפואיות, מקובל.

<אתי בנדלר: רק החלטות רפואיות?

דב חנין: לא, בכלל זה.

<אתי בנדלר: או חוות דעת שעליהן הם התבססו?

<בקי קשת: כן.

<בקי קשת: זו הערה אחת.

<רונן כהן: אני רק מבקש שתוסיף על ה-9 חודשים עוד 9 חודשים.

<אתי בנדלר: תכף נגיע לסעיף התחילה.

<בקי כהן-קשת: עוד התייחסות: בסעיף (א) "פירוט התשלומים" – יש תשלומים שפעם נקראו "דמי גינון", או "דמי שטח", כל מיני שמות, אחר כך הפסיקה הכירה בכך שזה נחשב תמורה לוועד בית ושמותר לגבות זאת, אבל כשגובים ממני ועד בית אני זכאית בסוף שנה לפירוט מה נעשה בכסף של ועד הבית.

<בת אל השחר: גובים גינון ואף פעם לא עושים גינון.

<קריאה: אין גינה.

<בקי כהן-קשת: הפסיקה מכירה שלא חייב להיות גינון - - -

<בת אל השחר: לוקחים גינה ואין גינה.

אבישי ברוורמן: עו"ד קשת שאלה.

אבישי ברוורמן: מה התשובה, בבקשה, עו"ד סומפולינסקי ועו"ד בנדלר?

<אתי בנדלר: למיטב הבנתי, אני מבינה את הנקודה, אני אפילו מזדהה אתה ברמה הרגשית והאישית, אבל אני חושבת שזה לא המקום לעניין הזה משום שהחוק הזה לא מטפל בשאלה אם נעשה גינון בפועל או לא נעשה גינון בפועל.

<אתי בנדלר: החוק הזה, אם הוא הוא יתקבל בקריאה השנייה והשלישית, יחייב את החברה לציין שנגבו דמי גינון, ואז, אם יסתבר שבפועל לא נעשה גינון, יוכל הדייר לבוא עם המסמך שיש לו שמוכיח שנגבו דמי גינון ולתבוע את החברה על כך שלא נתנה תמורה לסכום שהוא שילם.

<בת אל השחר: אבל אין גינה, אין גינה בבניין.

<בקי קשת: הבעיה היא שקראו לזה דמי גינון, פנו לבתי המשפט ואמרו: זה כבר לא דמי גינון, אז שינוי את זה מדמי גינון - - -

<אתי בנדלר: אז ישנו ויכתבו על מה הם כן גובים, אבל השקיפות הזאת תאפשר לדייר לכלכל את צעדיו.

<בקי כהן-קשת: לכן מה שאני מציינת הוא שפירוט החיוב צריך לכלול שסעיף כללי, כגון דמי גינון, צריך להסתמך על הוצאות שהדייר יכול לבוא ולבקש פירוט.

<אתי בנדלר: אני לא רואה איך אפשר לעשות את זה בשלב הזה.

<אלי שליין: אבל ככה הם גובים תשלומים, סליחה על המילה, ב"חאווה", ואז מה קורה?

<אלי שליין: אז אין לך אפשרות לאכוף את זה.

<אתי בנדלר: למיטב הבנתי, תפסת מרובה – לא תפסת.

<אתי בנדלר: הצעת החוק הזאת עניינה גילוי ושקיפות.

אבישי ברוורמן: אם יש פושעים ואם יש שקרנים – אתה לא תצא מזה.

<אתי בנדלר: אני בדחילו ורחימו הצעתי איזושהי סנקציה על כך שהשקיפות לא מתמלאת בהתאם להוראות החוק כדי שלפחות לא יהיו קנסות על זה, אבל לא מעבר לזה.

<אלי שליין: מדובר באנשים חלשים, אני מזכיר לך, לא מדובר באנשים חזקים.

<אתי בנדלר: תחילה, אדוני, מתי תהיה תחילתו של החוק, מה אתה מציע, מר כהן?

אבישי ברוורמן: אתה יודע שהבחירות בפתח.

דב חנין: המסר לציבור הוא תוך 30 יום.

<רונן כהן: אני חשבתי 9 חודשים, פשוט נכנסים פה המון ממשקי מידע שאני צריך עכשיו לפתח.

<רונן כהן: הייתי אומר שאולי אפשר לפצל, להגיד: זה תוך 9 חודשים, זה תוך 18 – אבל אני צריך בשביל זה להתייעץ עם אנשים שמתעסקים בפיתוח.

אבישי ברוורמן: תראה, אני כותב 30 יום מיום הפרסום, בין ראשונה לשנייה ושלישית אנחנו נחליט.

<אתי בנדלר: אני לא מציעה לכתוב דבר שהוא לא ריאלי.

<רונן כהן: לא, פחות מ-9 חודשים אני לא יכול להפעיל אותו.

<אתי בנדלר: הוא מציע 9 חודשים, הוועדה יכולה לכתוב 6 חודשים ולשנות את זה אחרי הקריאה.

אבישי ברוורמן: בסדר, 6 חודשים מיום הפרסום.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני הולך להצביע עכשיו על הצעת החוק עם כל התיקונים.

אבישי ברוורמן: מר כהן, אתה משוחרר לוועדה, עשית ואתה עושה עבודה יפה, תודה לך, ירבו כמוך בשירות הציבורי.

אבישי ברוורמן: אנחנו הולכים להצביע על כל התיקונים שהיו פה שבאו באמצעות חוכמת השולחן.

אבישי ברוורמן: אני מעלה להצבעה, מי בעד?

אבישי ברוורמן: בעד – פה אחד

אבישי ברוורמן: אושר פה אחד.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.