ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 383, 2014-11-18 11:30

מיכל רוזין: שלום לכולם.

מיכל רוזין: אנחנו מתכנסים לרגל שבוע הבטיחות בדרכים.

מיכל רוזין: אני חייבת בכל זאת להביע בשמי, ואני בטוחה בשם כולם, את הזעזוע ממה שקרה הבוקר.

מיכל רוזין: אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות ואיחולי החלמה לפצועים ולמשפחות שלהם.

מיכל רוזין: כולנו מזועזעים מכך.

מיכל רוזין: אני בטוחה שאתם שותפים לתחושותיי הקשות.

מיכל רוזין: אנחנו מציינים את הישיבה, כפי שאמרנו, בשבוע הבטיחות בדרכים.

מיכל רוזין: אנחנו נתחיל עם המצגת של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מיכל רוזין: ד"ר יעקב שיינין יושב ראש המועצה, בבקשה.

<יעקב שיינין: שלום לכולם.

<יעקב שיינין: אני רוצה לעבור בצורה מסודרת, כי אנחנו נמצאים בתקופה שאפשר כבר לעשות סיכומים, לפחות חלקיים.

<יעקב שיינין: דבר ראשן שאנחנו צריכים לזכור זה שחלפו 10 שנים מאז שהכנסת החליטה על הקמת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<יעקב שיינין: זה על פי דוח של ועדה שעמדתי בראשה בשנת 2005.

<יעקב שיינין: בזמנו זה היה יעד מאוד שאפתני לרדת מ-500 הרוגים ל-360 ב-2010 ול-300 ב-2015.

<יעקב שיינין: אני יכול לבוא ולהגיד שביעד הזה עמדנו.

<יעקב שיינין: בסביבה של היעד עמדנו.

<יעקב שיינין: ישראל דורגה במקום 20 מבחינת הבטיחות בדרכים.

<יעקב שיינין: אנחנו מודדים את הבטיחות בדרכים בהרוגים לקילומטר נסועה או למיליארד קילומטר נסועה.

<יעקב שיינין: זה מדד אובייקטיבי.

<יעקב שיינין: היינו במקום 20, היום אנחנו במקום 11, 10, 12.

<יעקב שיינין: עשינו את זה יחסי וגם מוחלט.

<יעקב שיינין: אלו הן העובדות.

<יעקב שיינין: נכון שעדיין האומדן של 2014 זה 305 הרוגים.

<יעקב שיינין: זה האומדן על פי עשרת החודשים הראשונים.

<יעקב שיינין: אין ירידה לעומת 2013, אבל יש ירידה גדולה לעומת 2012.

<יעקב שיינין: אנחנו יודעים שהעלות הכלכלית של תאונות דרכים היא למעלה מ-10 מיליארד שקל בשנה.

<יעקב שיינין: זה בלי להתחשב בשכול, בצער, בסבל ובכל אותם דברים.

<יעקב שיינין: אנחנו חושבים שאפשר להמשיך לרדת הלאה.

<יעקב שיינין: זה כדאי גם כלכלית.

<יעקב שיינין: זה לא רק שנקטין את השכול, את הצער ואת הסבל, שלזה אין שיעור כי אני לא יודע איך למדוד את זה, זה גם כדאי מבחינה כלכלית.

<יעקב שיינין: אם מסתכלים על הגרף הזה, אז מתחילת המאה ה-21 רואים את הירידה הגדולה שעשינו.

<יעקב שיינין: מחמש מאות ומשהו אנחנו עומדים היום על בערך 305.

<יעקב שיינין: תראו את ה-290 שהיו בשנת 2012.

<יעקב שיינין: הייתה ירידה של 25%.

<יעקב שיינין: היה נורא מפתה להאמין שאנחנו שם.

מיכל רוזין: איך הסברתם את הירידה הזאת ב-2012?

<יעקב שיינין: יש המון טעויות סטטיסטיות כי אנחנו מדינה קטנה.

<יעקב שיינין: לפעמים הן לטובתנו, לפעמים הן לרעתנו.

<יעקב שיינין: זה נורא ציני, אבל 33 אלף הרוגים מתאונות דרכים בארצות הברית לא משנים את הסטטיסטיקה, אצלנו זה משנה את הסטטיסטיקה.

מיכל רוזין: אני מבינה.

מיכל רוזין: לגבי הרוגים אין חישובים סטטיסטיים.

<יעקב שיינין: אני אגיד מאיפה זה בא.

<יעקב שיינין: כשמסתכלים על המגמה הרב שנתית אנחנו רואים שנתקענו.

<יעקב שיינין: אנחנו נמצאים ברמה של 300.

<יעקב שיינין: אנחנו חוששים שאי אפשר בדברים הרגילים להמשיך לרדת בקצב שהיינו רוצים.

<יעקב שיינין: הקצב שירדנו ב-13 השנים האחרונות זה קצב של 7% בשנה בהרוגים למיליארד קילומטר נסועה.

<יעקב שיינין: זה כנראה נעצר.

<יעקב שיינין: היעד שלפני שנתיים קבענו לעצמנו, שאישר אותו שר התחבורה והבטיחות בדרכים ובירך עליו ראש הממשלה, אם כי זה לא התחייבות פורמאלית, הוא שבשנת 2020 נהיה בין 5 המדינות המובילות בעולם בבטיחות בדרכים.

<יעקב שיינין: אני חושב שזה יעד שהוא לא רק אתגרי.

<יעקב שיינין: אם העולם ימציא טכנולוגיות יותר טובות, אנחנו נהיה חלק מהעולם.

<יעקב שיינין: היעד הראשון שעשינו לפני 10 שנים הוא לרדת ל-300.

<יעקב שיינין: תזכרו שגם בעולם ירדו.

<יעקב שיינין: הטכנולוגיות התפתחו גם בעולם.

<יעקב שיינין: הפעם אנחנו הולכים בדבר הרבה יותר קשה.

<יעקב שיינין: אם העולם ירד, אנחנו חייבים לרדת גם.

<יעקב שיינין: אנחנו רוצים להיות בין 5 המדינות המובילות בעולם, שזה שבדיה, אנגליה, אירלנד, נורבגיה.

<יעקב שיינין: המשמעות היא שאנחנו צריכים לרדת 30%,40% יותר ממה שאנחנו נמצאים היום.

<יעקב שיינין: אני חושב שאנחנו יכולים להגיע.

<יעקב שיינין: אם רוצים להעביר את זה למספרים, אז ב-2020 זה פחות מ-200 הרוגים בנסועה שתגדל ב-10%,15%.

<יעקב שיינין: אני חושב שאנחנו יכולים לעשות את זה.

<יעקב שיינין: תזכרו מה קרה ב-2013 ו-2014.

<יעקב שיינין: אנחנו תקועים ולא מצליחים לרדת.

<יעקב שיינין: חל שינוי מאוד גדול.

<יעקב שיינין: אנחנו ירדנו בהרוגים.

<יעקב שיינין: אנחנו ממשיכים לרדת בהרוגים בתוך כלי הרכב, שזה נהגים ונוסעים, אבל גדלנו בצורה בלתי הגיונית בהולכי הרגל.

<יעקב שיינין: ירדנו השנה ב-30 הרוגים בנוסעים ונהגים בתוך כלי הרכב, כולל הדו גלגלי שהוא לא מוגן, ועלינו ב-30 הרוגים בהולכי הרגל.

<יעקב שיינין: השינוי הזה הוא הבעייתי ביותר.

<יעקב שיינין: אנחנו נמצאים היום עם 120 הרוגים הולכי רגל ב-2014.

<יעקב שיינין: אלו הערכות שלי.

<יעקב שיינין: מדובר באומדנים.

<יעקב שיינין: אני מקווה שאני טועה.

<יעקב שיינין: היום זה 107.

<יעקב שיינין: יש עוד חודש וחצי ללכת.

<יעקב שיינין: זה הדבר.

<יעקב שיינין: היינו ב-92 ב-2013.

<יעקב שיינין: אנחנו נעלה כנראה ל-120.

<יעקב שיינין: זאת הנורה האדומה או הדגל האדום שאנחנו שמים.

<יעקב שיינין: אני יכול להגיד שהצלחנו בתשתיות, הצלחנו בטכנולוגיה של כלי הרכב.

<יעקב שיינין: בכל הדברים האלה נראה שאנחנו ממשיכים לרדת.

<יעקב שיינין: בהולכי הרגל לא הגיוני מה שקורה.

<יעקב שיינין: זה בלתי נסבל, לא הגיוני.

<יעקב שיינין: 40% מכלל ההרוגים זה הולכי רגל.

<יעקב שיינין: הממוצע של המדינות המפותחות זה 20%.

<יעקב שיינין: אני אביא לדוגמה את ארצות הברית, ששם זה 14%.

<יעקב שיינין: אנחנו יותר טובים מארצות הברית מבחינת הרוגים לקילומטר נסועה.

<יעקב שיינין: יש פה דבר שהוא לא הגיוני.

<יעקב שיינין: הוא רב תחומי, אבל ניתן להשיג אותו.

<יעקב שיינין: זה יותר זול מאשר לסדר תשתיות.

<יעקב שיינין: אנחנו חילקנו את זה לתינוקות במגזר הערבי ולקשישים במגזר היהודי.

<יעקב שיינין: אני אראה לכם .

<יעקב שיינין: השוויתי את ישראל לארצות הברית.

<יעקב שיינין: תינוקות בני 0 עד 5 הם 12% מכלל ההרוגים בקרב הולכי הרגל אצלנו.

<יעקב שיינין: הם מהווים סך הכל 10% מהאוכלוסייה.

<יעקב שיינין: בארצות הברית תינוקות מ-0 -5 הם פחות מ-2% מכלל ההרוגים.

חמד עמאר: 12% הם רק במגזר הערבי.

<יעקב שיינין: רובם.

<יעקב שיינין: זאת בעיה שאנחנו יכולים לשים את האצבע עליה ולתקן אותה.

<יעקב שיינין: אנחנו יודעים מה הבעיה.

<יעקב שיינין: הדבר הכי מתסכל זה אבא שנוסע אחורה או דוד שנוסע אחורה.

מיכל רוזין: אתם מחשיבים את זה?

מיכל רוזין: לפי הסטטיסטיקות ששמענו בעבר זה לא נחשב לתאונת דרכים אם זה בתוך חצר הבית, אם זה בתוך החניה הפרטית.

מיכל רוזין: זה לא נרשם כתאונת דרכים.

מיכל רוזין: האם אתם מכניסים את זה?

<יעקב שיינין: אני חושב שבמגזר הערבי מכניסים את זה.

<יעקב שיינין: זו לא דרך פרטית.

<יעקב שיינין: הוא חונה בכביש, ליד הבית.

מיכל רוזין: בעבר נאמר בצורה מפורשת שאם זה קורה בחצר הבית או בחניה פרטית, זה לא נחשב לתאונת דרכים ולא נכנס לסטטיסטיקה.

מיכל רוזין: זה אומר שהמספרים גבוהים יותר.

<עמי רוטמן: זו לא הגדרת דרך.

מיכל רוזין: השאלה אם המספרים גבוהים.

<יעקב שיינין: המספרים האלה הם מספרים של ילדים במגזר הערבי.

<יעקב שיינין: יכול להיות, כמו שאת אומרת, שיש משהו פרטי שלא ספרו אותו.

<יעקב שיינין: יכול להיות שהמצב הוא עוד יותר גרוע.

<יעקב שיינין: זה בערך 11 או 12 ילדים.

<רינת צאיג: רוב תאונות החצר מתרחשות בחניות ובאזורים שמוגדרים כדרך, זאת אומרת, פתוחים לכלל הציבור.

<רינת צאיג: גם אם זה חניית בית, זאת לא חניה מגודרת.

<יעקב שיינין: זה כביש לכל דבר ועניין.

<רינת צאיג: הן נספרות.

<רינת צאיג: יש מספר תאונות שמתרחשות בחניות מגודרות וסגורות.

<רינת צאיג: הן לא פתוחות לכלל הציבור.

<רינת צאיג: התאונות האלו מבחינת המשטרה לא נספרות כתאונות דרכים.

<יעקב שיינין: זה המיעוט.

מיכל רוזין: בעבר שמענו מהמשטרה שזה לא מיעוט.

<יעקב שיינין: אלה נתונים של המשטרה.

מיכל רוזין: השאלה שנשאלת היא עוד יותר רלוונטית.

מיכל רוזין: האם הנתונים האלה של המשטרה כוללים את אותם ילדים שנהרגים?

<יעקב שיינין: לא בדרך הפרטית.

<יעקב שיינין: זה מיעוט.

מיכל רוזין: זה לא מיעוט.

מיכל רוזין: המשטרה טענה שזה לא מיעוט.

חמד עמאר: מדובר ב-12%.

<יעקב שיינין: זה מספיק חמור גם כך.

מיכל רוזין: אני טוענת שכנראה המצב עוד יותר חמור.

<גלית גלעד: יותר חמור.

חמד עמאר: יש יותר נהרגים מאשר מה שמופיע כאן?

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: אם הוא נהרג במקום שלא נחשב דרך - -

חמד עמאר: יש לכם את הנתון כמה לא מופיעים כאן?

חמד עמאר: .

<גלית גלעד: דוח בטרם, שנתן סקירה לשנתיים האחרונות, 2013 ו-2014, מדבר על 5 מול 15.

<גלית גלעד: 15 ילדים נהרגו בדריסה לאחור, לעומת 5 שהרשות, המשטרה ספרה.

<גלית גלעד: אלה הנתונים של דוח בטרם לאומה.

מיכל רוזין: אני זכרתי את זה.

מיכל רוזין: זה נתון שנאמר כבר.

<גלית גלעד: היה דיון מאוד סוער בעקבות הנתונים האלה.

מיכל רוזין: זה אומר רבע.

<גלית גלעד: שליש.

חמד עמאר: מאיזה מגזר ה-15?

<גלית גלעד: בעיקר בדואים.

מיכל רוזין: זה 5 מתוך 15.

<יעקב שיינין: מה שקורה מספיק חמור.

<יעקב שיינין: אנחנו הולכים לטפל במספיק חמור.

<יעקב שיינין: אם נציל את אלה שלא נספרים, וואלה.

<יעקב שיינין: מבחינת הרשות זה דגל אדום גם אלה שבדרך.

<יעקב שיינין: אנחנו הולכים לטפל במגזר הערבי.

<יעקב שיינין: עשו את זה כמה פעמים.

<יעקב שיינין: זה הצליח.

<יעקב שיינין: אנחנו צריכים לעבות את זה.

<יעקב שיינין: יכול להיות שאנשים מהמגזר הערבי ידעו איך לדבר איתם, ידעו איך להיכנס לכפר ולעשות את הדברים האלה.

<יעקב שיינין: אין לי ספק שאפשר להצליח בקלות, כי יש את האינטרס העליון של הישוב הערבי שזה לא יקרה לו.

<יעקב שיינין: אותו דבר קורה לנו עם קשישים במגזר היהודי.

<יעקב שיינין: כמעט לא נהרגים קשישים במגזר הערבי.

<יעקב שיינין: ברובם זה במגזר היהודי, בישובים היהודים.

<יעקב שיינין: גם שם כנראה זאת תופעה.

<יעקב שיינין: אני אומר כנראה, כי אני לא יודע.

<יעקב שיינין: זאת כנראה תופעה שכשאנחנו מתבגרים אנחנו חושבים שאנחנו בני 30.

<יעקב שיינין: אנחנו רצים כאילו אנחנו בני 30 כשאנחנו לא בני 30.

<יעקב שיינין: אנחנו לא שומעים טוב, לא רואים טוב, לא הולכים טוב.

<יעקב שיינין: זה מעבר לדברים האחרים של מעברי חצייה שהם לא בסדר, זה מעבר לזה שיש כל מיני הסחי דעת.

<יעקב שיינין: הדבר הבסיסי שאנחנו רואים זה שאין את המודעות.

<יעקב שיינין: זאת בעיה שאפשר לטפל בה בהסברה ובהדרכה.

<יעקב שיינין: בקרב בני 16 עד 64 זה רק 50% מההרוגים אצלנו, לעומת ארצות הברית שזה קרוב ל-80%.

<יעקב שיינין: למה אני משווה תמיד לארצות הברית?

<יעקב שיינין: כי זה מספרים גדולים, אין את הסטיות, אין את התנודות.

<יעקב שיינין: נהרגים שם 30 אלף הרוגים בשנה.

<יעקב שיינין: יש שם בערך 4700 הרוגים שהם הולכי רגל.

מיכל רוזין: ואצלנו?

<יעקב שיינין: אלה מספרים גדולים שאנחנו יכולים להשוות.

<יעקב שיינין: אנחנו רואים שאנחנו החריגים.

<יעקב שיינין: תזכרו שאנחנו החריגים.

<יעקב שיינין: בזה אפשר לטפל ואפשר לדעת איך לטפל.

<יעקב שיינין: אני מראה לכם את העיוות.

<יעקב שיינין: אנחנו פי 4 יותר הרוגים בתינוקות ופי 2.5 יותר הרוגים בקשישים.

<יעקב שיינין: לקחתי כמה מדינות בארצות הברית, סדר גודל של ישראל, עם 7,8,9 מיליון אנשים.

<יעקב שיינין: 13.8%, 20%,16% הולכי רגל נהרגו.

<יעקב שיינין: הממוצע הוא 14%.

<יעקב שיינין: אנחנו 40%.

<יעקב שיינין: אני לא מביא מדינה איזוטרית, אני מביא את ארצות הברית של אמריקה עם 50 מדינות.

<יעקב שיינין: אני מראה לכם 5 מדינות בסדר גודל של 9,10 מיליון.

חמד עמאר: מה הסיבה לכך שנהרגים הולכי רגל?

חמד עמאר: האם זה חציית כביש במקום מסוכן?

חמד עמאר: בישראל אני רוצה את הנתונים, לא בארצות הברית.

<יעקב שיינין: יש את ישראל.

חמד עמאר: מעניין אותי מה קורה כאן.

<מרדכי בהירי דואני: ב-2014 יש 108 הולכי רגל הרוגים, כשמתוכם 24 נהרגו בוודאות במעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: יש עוד 84 שיכול להיות שנהרגו במעבר חצייה, אבל אין את הנתונים מהמשטרה אם זה במעבר חצייה או לא במעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: 22% נהרגו בוודאות במעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: חלקם גם במקומות מרומזרים.

<מרדכי בהירי דואני: אני לא יודע להגיד לך אם הם נהרגו כתוצאה ממעבר באור אדום.

<מרדכי בהירי דואני: מה שבטוח זה שהם נהרגו במעבר חצייה.

מיכל רוזין: כמה נהרגו מרכבים פרטים וכמה מתחבורה ציבורית?

<מרדכי בהירי דואני: את הפילוח הזה - -

מיכל רוזין: זה חשוב מאוד.

מיכל רוזין: לאחרונה נהרגו הרבה מאוד אנשים במעבר חצייה מרומזר על ידי תחבורה ציבורית.

<מרדכי בהירי דואני: זאת בדיוק הנקודה שבה הרשות לקחה את כל עובדיה וירדה לצומת ראשי בתל אביב.

<מרדכי בהירי דואני: נגענו באנשים.

<מרדכי בהירי דואני: הסברנו להם איך לעבור במעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: אנשים יודעים, אבל זה לא מספיק חד.

<מרדכי בהירי דואני: עדיין החיפזון לעבור את הכביש גובר על המחשבה.

<יעקב שיינין: בארצות הברית - אני חושב שגם באירופה - מופיע לך כמה שניות נשארו לך.

<יעקב שיינין: אולי זה עולה עוד כמה שקלים, אבל הוא אומר לך שיש לך עוד 30 שניות.

<יעקב שיינין: לא צריכה להיות היום הפתעה.

חמד עמאר: זה לא רק בארצות הברית.

חמד עמאר: זה בכל העולם כמעט.

<יעקב שיינין: בעולם המפותח.

חמד עמאר: לא רק בעולם המפותח.

חמד עמאר: באלבניה זה נמצא.

<יעקב שיינין: אני אתן לכם את הבעיה כדי שתסתכלו בגדול.

<יעקב שיינין: בארצות הברית עשו סקר.

<יעקב שיינין: 73% מההרוגים הולכי הרגל זה באזורים האורבניים.

<יעקב שיינין: הבעיה היא באזור האורבני.

<יעקב שיינין: הרוב זה לא בצמתים, אלא כשעוברים את הרחובות.

<יעקב שיינין: 70% נהרגים בחשיכה.

<יעקב שיינין: מעברי החצייה לא מספיק מוארים אצלנו בלילה.

<יעקב שיינין: אין תאורה מתאימה, אין את האזהרה המתאימה לנהג.

מיכל רוזין: אתה מראה לנו את הנתונים של ארצות הברית.

מיכל רוזין: אני לא יכולה להתייחס לכמה נהרגים בישראל ביום ולכמה בשעות החשיכה.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים באוויר.

<יעקב שיינין: אנחנו לא מדברים באוויר.

<יעקב שיינין: אני נותן לך את הנתונים על ישראל.

מיכל רוזין: הוא לא נתן לי.

מיכל רוזין: כמה נהרגים בשעות החשיכה מול כמה נהרגים בשעות היום?

<יעקב שיינין: לא עשו את זה.

מיכל רוזין: הטבלה הזאת מאוד יפה לארצות הברית, אבל זה לא נותן לי אומדן לגבי הבעיות אצלנו.

<יעקב שיינין: את צודקת במאה אחוז, אבל לפחות אני לוקח את מה שהם עשו כדי לעשות אצלנו.

מיכל רוזין: זאת חברה שונה.

<יעקב שיינין: נכון.

<יעקב שיינין: 50% מההרוגים שם הם תחת השפעה של אלכוהול, אם זה הולך הרגל או הנהג.

<יעקב שיינין: לנו את העוצמה הזאת.

<יעקב שיינין: אם הם 14%, אנחנו צריכים להיות פחות מ-14%.

חמד עמאר: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, להתמקד בנתונים שלנו בארץ, לראות מה אנחנו עושים.

חמד עמאר: התפקיד שלכם להשוות בין ארצות הברית לישראל.

חמד עמאר: מה שמעניין אותנו כוועדה הוא איך אנחנו פותרים את הבעיה אצלנו במדינת ישראל, איך מורידים מ-108 הרוגים בהולכי רגל לממוצע שקיים באירופה.

חמד עמאר: אם יהיה פחות, גם זה יהיה טוב.

<יעקב שיינין: תראה מה אנחנו חושבים.

<יעקב שיינין: אנחנו חושבים שפעילות של הדרכה והסברה זה הדבר המרכזי.

<יעקב שיינין: אנחנו צריכים לדבר על כל הנושא של תשתיות ליד מעברי החצייה, שזה ריסון מהירות, פסי האטה, צביעת המעברים, תאורה, שילוט, רמזורים מהבהבים.

<יעקב שיינין: אתה צריך לעשות שם מעבר כדי שגם אם להולך הרגל יש היסח דעת, שהנהג לא ידרוס אותו.

מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב שהוועדה תרשום שזה מאוד קריטי שנזהה מה הן הסיבות שבגללן נהרגים הולכי רגל.

מיכל רוזין: חשוב לדעת.

מיכל רוזין: אם למשל נגלה ש-80% נהרגים בשעות החשיכה, אז נדע שיש לנו בעיה של תאורה.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה ככה.

מיכל רוזין: אם 80% נהרגים על ידי תחבורה ציבורית, נבין שיש בעיה עם נתיבי תחבורה ציבורית.

מיכל רוזין: אנחנו לא יכולים כרגע לאפיין מה הבעיה העיקרית.

<מרדכי בהירי דואני: על פי נתוני המשטרה שבידנו, כ-75% מהתאונות הכלליות - קטלניות ומטה - נגרמו על עבירת נהג.

<מרדכי בהירי דואני: כשהנתון הזה עלה, הרשות ביצעה כמה מהלכים מאוד מהירים.

<מרדכי בהירי דואני: בטח יעקב ירחיב על זה בהמשך.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות מימנה למשטרה כ-75 ניידות.

<מרדכי בהירי דואני: יש עוד 25 שנקנו עכשיו ו-25 ניידות שנמצאות ברשויות המקומיות.

<מרדכי בהירי דואני: מיד עם זיהוי הבעיה ניתנה הנחיה לאותן ניידות לבצע אכיפה של אי מתן זכות קדימה במקומות הומי אדם וליד מעברי חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: אם נסתכל אחורה, אין כמעט תאונות דרכים ליד בתי ספר.

<מרדכי בהירי דואני: למה קורה הדבר הזה?

<מרדכי בהירי דואני: הרשות הלאומית עם מנהלי הבטיחות האזוריים עוברים כל שנה על כל מוסדות החינוך ברשויות.

<מרדכי בהירי דואני: יש דוח שמראה איפה יש כשלי בטיחות.

<מרדכי בהירי דואני: כשל בטיחות זה במפר, הרעדה כזאת, מעקה בטיחות או עץ שמסתיר את התמרור.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו את הדברים עושים.

מיכל רוזין: עם כל זה שחשוב הסברה להולכי רגל, ואין ספק שכך המצב לגבי ילדים, קשישים וכולנו, מה שאתה בעצם אומר זה שעל פי נתוני המשטרה הבעיה היא עם הנהגים, לא עם הולכי הרגל.

<מרדכי בהירי דואני: אמרתי לכאורה.

<מרדכי בהירי דואני: יש לא מעט מצבים שבבתי משפט זה נראה אחרת.

<יעקב שיינין: למה הבאתי - -?

מיכל רוזין: אתה ממקד את זה בהסברה להולכי רגל.

מיכל רוזין: אני מנסה להבין אם שם הבעיה שלנו.

<יעקב שיינין: אני אגיד את זה בצורה בוטה.

<יעקב שיינין: אנחנו חדשים על הכביש.

<יעקב שיינין: כל מדינת ישראל חדשה על הכביש.

<יעקב שיינין: כל היכולת של מידע, של ניתוח המידע זה דבר יחסית חדש.

<יעקב שיינין: לא המשטרה ולא אנחנו מיקדנו מה הם הגורמים שאנחנו רוצים לבדוק.

<יעקב שיינין: לכל אחד יש את הרעיונות שלו, לכל אחד יש את הדברים שלו.

<יעקב שיינין: אני מסתכל מה עשה מישהו שהוא 250 שנה על הכביש.

<יעקב שיינין: עכשיו אני יכול ללכת למשטרה - -

מיכל רוזין: תסתכל על אירלנד.

מיכל רוזין: היא פחות שנים מאיתנו.

<יעקב שיינין: הם יותר שנים מאיתנו.

מיכל רוזין: אתה אומר שהם עברו אותנו בנתונים.

מיכל רוזין: כמדינה הם פחות שנים מאיתנו.

<יעקב שיינין: איפה שאין לנו מידע אנחנו יודעים מה לבקש.

<יעקב שיינין: אנחנו לא רוצים לבקש מידע סתם.

<יעקב שיינין: אנחנו בודקים מה נעשה בעולם המפותח.

<יעקב שיינין: את צודקת בכך שאת שואלת אותי למה אין את זה עד היום.

<יעקב שיינין: זה לא יעזור לי.

<יעקב שיינין: אני מנסה לראות מה יהיה לי מחר.

<יעקב שיינין: את צודקת בכל מה שאמרת.

<יעקב שיינין: את צודקת כששאלת למה לא היינו אירלנד.

<יעקב שיינין: השאלה מה אני עושה בבוקר.

<יעקב שיינין: זה מרגיז אותנו על בסיס יומי.

מיכל רוזין: אני בעד ללמוד.

מיכל רוזין: הראית לנו מדינות שאין בהן הרבה תאונות דרכים.

<יעקב שיינין: קרה עוד דבר מאוד יוצא דופן.

<יעקב שיינין: אנשים נעמדים בשוליים ברגע שיש להם מצוקה.

<יעקב שיינין: הנהג נהפך למכונאי רכב ראשי.

<יעקב שיינין: הוא שוכב מתחת למכונית כשהרגליים שלו על הכביש.

<יעקב שיינין: נהרגו אנשים כאלה.

<יעקב שיינין: זה לא היה בעבר.

<יעקב שיינין: הגענו להסכם אסטרטגי עם המשטרה שאנחנו קונים לה ניידות עם סטודנטים בתנועה.

<יעקב שיינין: התפקיד שלהם יהיה בדרכים הבין עירוניות.

<יעקב שיינין: כל מי שנתקע בשוליים מצלצל 100.

<יעקב שיינין: תוך 10 דקות תעמוד מאחוריו ניידת.

<יעקב שיינין: ברגע שעומדת מאחוריו ניידת לא תהיה תאונה.

<יעקב שיינין: הניידת דואגת לגרור אותם.

<יעקב שיינין: המשטרה מוכנה ללכת עם זה.

<יעקב שיינין: אנחנו הולכים עם הדבר הזה.

<יעקב שיינין: מדובר ב- 100 ניידות בין עירוניות, חוץ מ-100 הניידות שקנינו למרחב העירוני עם מתנדבים בתנועה.

<יעקב שיינין: תמיד תשאלי אותי את השאלה, ותמיד את צודקת, איפה היינו עד היום.

<יעקב שיינין: אין לנו ברירה.

מיכל רוזין: אני מנסה לנתח את המציאות על מנת לראות מה נדרש.

<יעקב שיינין: זה מה שאנחנו מנסים לעשות.

<יעקב שיינין: לא תמיד אנחנו מצליחים בפעם הראשונה.

<יעקב שיינין: לא תמיד זה יעיל.

<יעקב שיינין: תמיד אנחנו מוצאים את המפתח במקום האחרון שבו אנחנו מחפשים.

<יעקב שיינין: הנקודה שהיא קשה, ואני מעלה את זה פה בוועדת הכלכלה, שמקצצים את התקציב של הרשות שנה אחרי שנה.

<יעקב שיינין: התקציב המקורי של הרשות היה 550 מיליון שקל.

<יעקב שיינין: במונחים של 2015 זה 660 מיליון שקל.

<יעקב שיינין: קיצצו לנו את התקציב השנה ל-230 מיליון שקל.

<יעקב שיינין: אם אני טועה, אז זה 235.

<יעקב שיינין: בתקציב של 230 מיליון שקל האפקטיביות של הרשות, היכולת לעשות את כל הדברים האלה מגיעה כמעט לקצה.

<יעקב שיינין: מתוך 230, 120 אנחנו מקצים לתשתיות הבטיחותיות העירוניות, שזה קריטי, שזה חשוב.

<יעקב שיינין: לא יכול להיות שלא תהיינה תשתיות עירוניות שהן פרפקט.

<יעקב שיינין: תראו את הרשימה שנמצאת.

<יעקב שיינין: כמעט לא נשאר כסף לכל הפעילויות.

<יעקב שיינין: אנחנו רצינו ללכת למשטרה עם 60 מיליון.

<יעקב שיינין: אין לנו להביא להם 100 ניידות עם סטודנטים בתנועה.

<יעקב שיינין: אנחנו בקושי נצליח להשיג 25 ניידות.

<יעקב שיינין: אי אפשר ב-230 להגיע ליעד שאנחנו הצבנו.

<יעקב שיינין: אולי יהיה נס.

<יעקב שיינין: אנחנו הצבנו יעד שכולם תומכים בו וכולם מוכנים ללכת איתו.

<יעקב שיינין: אנחנו לא יכולים לדעת תמיד איך לעשות את הדבר הכי נכון .

<יעקב שיינין: ב-230 מיליון שקל זה לא הולך.

<יעקב שיינין: אלה דברים שוועדת הכלכלה צריכה לדעת.

<יעקב שיינין: ככלכלן אני יכול להוכיח שכלכלית זה כדאי.

<יעקב שיינין: אלה לא סדרי עדיפויות לאומיים.

<יעקב שיינין: זה לא שניתן לך וניקח מסל הבריאות.

<יעקב שיינין: כלכלית אפשר להראות שאם את נותנת 100, את חוסכת יותר מ-100.

<יעקב שיינין: צריך לעשות את זה כפרויקט השקעה כמו כל דבר אחר.

<יעקב שיינין: אי אפשר לעשות את זה ב-230.

<יעקב שיינין: הגשנו הצעה ל-2015 על 400 מיליון שקל.

<יעקב שיינין: הממשלה לא קיבלה את זה.

<יעקב שיינין: בהצעת התקציב זה 230.

<יעקב שיינין: תזכרו שאנחנו, מועצת הרשות, מונינו על ידי הממשלה.

<יעקב שיינין: אני לא יכול, אחרי שיש החלטת ממשלה, להית נגד הממשלה.

<יעקב שיינין: אני יכול לשים את המפתחות וללכת.

<יעקב שיינין: המועצה החליטה שהיא לא שמה את המפתחות והיא לא הולכת.

<יעקב שיינין: היא מנסה לעשות הכל.

<יעקב שיינין: תזכרו שאת כל חברי המועצה ממשלת ישראל מינתה.

<יעקב שיינין: עד שלא החליטה הממשלה צעקתי ודיברתי עם כל מי שאני יכול.

<יעקב שיינין: ברגע שנתקבלה החלטה, למועצה יש שתי אפשרויות: לשים את המפתחות וללכת, או להגיד "אני עושה את המקסימום ב-230".

<יעקב שיינין: החלטנו שאנחנו לא שמים את המפתחות, אבל אני רוצה שתדעו שלא נעמוד ביעד.

<יעקב שיינין: חבל, כי אפשר .

<יעקב שיינין: איך אני יודע שאפשר?

<יעקב שיינין: זה היה דבר שלקח לי הרבה מאוד זמן.

<יעקב שיינין: אתה מסתכל על כל הפרמטרים של שבדיה, של נורבגיה, של אירלנד.

<יעקב שיינין: בכל הפרמטרים יש לנו יתרון עליהם.

<יעקב שיינין: הכבישים שלנו הם כמו הכבישים במדינות אירופה: אותו תקן, אותם מעקות בטיחות, אותו סטנדרט.

<יעקב שיינין: המכוניות שלנו הן בדיוק כמו המכוניות האירופיות, עם 5 כוכבי ריסוק.

<יעקב שיינין: כל האביזרים שיש באירופה יש גם אצלנו.

<יעקב שיינין: אנחנו מדינה עם כלים יותר טובים מכל המדינות באירופה.

<יעקב שיינין: אין לנו שלג, אין לנו קרח, אין לנו סופות, אין לנו את ההרים שיש באירופה.

<יעקב שיינין: ברובנו אנחנו מישור.

<יעקב שיינין: אנחנו מדינה שהמרחקים הרבה יותר קצרים.

<יעקב שיינין: אתה לא מתעייף אחרי 5 שעות.

מיכל רוזין: מה ההבדל?

מיכל רוזין: איפה אתה שם את האצבע?

<יעקב שיינין: המדינות האלו יותר מודעות ונתנו משקל רב יותר על מנת להוריד.

<יעקב שיינין: אנחנו לא פחות אינטליגנטיים מהאירופאים.

<יעקב שיינין: אם את מסבירה לישראלי בגובה העיניים, הוא עושה את זה.

<יעקב שיינין: אנחנו מספר 1 בעולם בבטיחות.

מיכל רוזין: אתה אומר שהשורה התחתונה היא הסברה.

<יעקב שיינין: כסף.

מיכל רוזין: כסף להסברה, להכשיר אנשים שיסבירו לציבור.

<יעקב שיינין: בתשתיות שכנענו.

<יעקב שיינין: בתשתיות אין בעיה.

<יעקב שיינין: מדינת ישראל עושה את מה שצריך בתשתיות.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לוועדה על קיום הדיון הזה ועל ההתייחסות ליום הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: כל שנה אנחנו מציינים את היום הזה בכנסת, בוועדות, במליאה.

חמד עמאר: השנה לא הצלחנו לעשות את זה.

חמד עמאר: גם בכנס גדול היינו מציינים את זה.

חמד עמאר: אני לא יודע למה השנה לא עשינו את זה.

חמד עמאר: דווקא זה מעלה את המודעות.

חמד עמאר: אני מקווה ששנה הבאה לא נפספס את זה.

חמד עמאר: השנה נהרגו 275 בני אדם.

חמד עמאר: מה שמדאיג אותי, ואני מתחבר לדברים שלך כי בנושא תאונות דרכים אני מתעסק הרבה ומנסה כל הזמן לחשוב על הדברים האלה, הם אותם 108 הולכי הרגל שנהרגו.

חמד עמאר: זה מספר עצום.

חמד עמאר: אמרתי יותר מפעם שצריך לטפל בהולכי הרגל ובמגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: המעורבות של שתי הקבוצות האלו בתאונות דרכים הוא לא לפי גודלן באוכלוסייה.

<יעקב שיינין: פי 2.

חמד עמאר: פי 2.

חמד עמאר: למה אמרתי לך שתתייחס יותר לארץ ולא לארצות הברית?

חמד עמאר: אם אנחנו לוקחים את המגזר הערבי שאחוזו באוכלוסייה הוא פחות מ-20%, אנחנו רואים שמעורבותו בתאונות דרכים היא כמעט 35%, 34%.

חמד עמאר: אם אני מוריד את המספר שלו ל-20% הנורמאלי, אני באופן אוטומטי מוריד את אחוז ההרוגים במדינת ישראל.

חמד עמאר: אם אני לוקח את 108 הולכי הרגל שנהרגים, שזה 40% מכלל אלה שנהרגים, ומוריד את זה לנורמאלי שצריך להיות, ל-20%, אני מוריד 30,40,50 הרוגים.

חמד עמאר: אנחנו יכולים להגיע תוך שנתיים למה שאנחנו צריכים להגיע ב-2020.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לכם על המיצג שהצגתם בכניסה.

חמד עמאר: אני עמדתי והסתכלתי.

חמד עמאר: זה מזעזע.

חמד עמאר: נכון שזה רק מיצג, אבל מאחורי כל מיצג עומד שם, עומדת משפחה, עומדים הורים.

חמד עמאר: אני מודה לכם על המיצג שעשיתם.

חמד עמאר: אתה נגעת בנקודה של תקציב.

חמד עמאר: אני מעלה את זה יותר מפעם.

חמד עמאר: לא יכול להיות שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הייתה ב-2005 עם 550 מיליון שקל ובשנת 2014 היא יורדת ל-230 מיליון שקל.

חמד עמאר: זה לא מתקבל על הדעת.

חמד עמאר: אם מורידים אותם ל-230 מיליון שקל, הם לא צריכים להתעסק בלרכוש למשרד לביטחון פנים, למשטרה 100 ניידות.

חמד עמאר: הם לא צריכים להתעסק ב-120 מיליון שקל למעקות הבטיחות.

חמד עמאר: שמשרד התחבורה יעשה את מעקות הבטיחות.

חמד עמאר: שהמשרד לביטחון פנים יקנה את ניידות המשטרה.

חמד עמאר: שישאירו את הרשות הלאומית עם תקציב להסברה ולהורדת תאונות הדרכים.

חמד עמאר: שמעתי שאתה מקבל נתונים מהמשטרה.

חמד עמאר: אני רוצה שבכל תאונה קטלנית יהיה נוכח איש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני רוצה שהוא יחקור, יראה.

חמד עמאר: זה התפקיד שלכם.

חמד עמאר: אתם צריכים לתת לנו את הנתונים, לא המשטרה.

חמד עמאר: אני חושב שהקריאה של הוועדה תהיה היום להחזיר את התקציב הנורמלי לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, על מנת שנמשיך להילחם בתאונות דרכים ונוריד את מספר ההרוגים.

חמד עמאר: מבחינה כלכלית נאמר, וזה נאמר על ידי כולם, שזה משתלם למדינת ישראל.

חמד עמאר: זה חוסך לנו כסף אם אנחנו עושים את זה.

חמד עמאר: אני מחזק את ידכם.

חמד עמאר: אני מודה לך על הדיון הזה.

<מרדכי בהירי דואני: ברגע שזוהתה המגמה, ואני כרגע לא מתייחס לגורמים שלה, התחלנו לפעול בשטח ועשינו תכנית חירום שבאה לטפל בכמה מישורים.

<מרדכי בהירי דואני: היא באה לטפל בחינוך ובהסברה באופן מידי, באכיפה ובפעילות קהילתית.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו יורדים לתוך הרשויות, לתוך המתנ"סים, לתוך בתי הספר ומסבירים לקהל הלקוחות, שזה נהגים והולכי רגל, איך להימנע מזה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו מקבלים המון פידבקים.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו עושים השקעה נהדרת.

<מרדכי בהירי דואני: התשדיר ברדיו הרבה יותר חזק.

<מרדכי בהירי דואני: הוא מראה את המגמה.

<מרדכי בהירי דואני: אני מקווה שנשב פה בשנה הבאה ונגיד שעמדנו ביעד ושאנחנו רוצים לרדת יותר כי זאת לא גזירה משמיים.

<אילן גרודסקי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להצטרף לברכות על קיומו של הדיון החשוב הזה.

<אילן גרודסקי: אני לא אחזור על מה שאמרו הדוברים הקודמים, אבל סוגיית ההחמרה בהולכי הרגל ונתח ההרוגים הבלתי נסבל, בייחוד בקרב הולכי הרגל, הוא דבר שמחייב פעילות ומחייב התמודדות.

<אילן גרודסקי: זה בא לידי ביטוי בחלק הראשון של התקנות שאתם עומדים להצביע עליהן כאן.

<אילן גרודסקי: סוגיית היפגעות הולכי הרגל עלתה בדוח שהגישה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באפריל.

<אילן גרודסקי: הנחנו אותה על שולחן הוועדה.

<אילן גרודסקי: כבר באפריל הצביעו על כך שיש כאן החמרה.

<אילן גרודסקי: יש שם פילוח של כל הסיבות וכל ניתוח המעורבות, למעט סוגיית החשיכה שעלתה כאן על ידי ד"ר שייניין ואולי חסרה שם.

מיכל רוזין: האם בתאונות הדרכים כלולות תאונות האופניים, האופניים החשמליים ודברים מהסוג הזה?

<יעקב שיינין: כן.

<יעקב שיינין: בתאונה רגילה - -

מיכל רוזין: רק אם נפגעו על ידי רכב.

מיכל רוזין: אם קשיש נפגע על ידי אופניים חשמליים, זה לא יופיע בסטטיסטיקה?

מיכל רוזין: זה מה שאתן מנסות להגיד?

<גלית גלעד: כן.

מיכל רוזין: זה יעלה, כי אישרנו עכשיו תקנות לפיהן ניתן לנסוע עם אופניים חשמליים רק על הכביש.

מיכל רוזין: זה יעלה מול כלי רכב.

<אילן גרודסקי: אני מבקש לחזור לדוח של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לגעת רק בכותרת שלו.

<אילן גרודסקי: 72% מהנפגעים בתאונות דרכים, לרבות הפצועים וההרוגים, נפגעו במעבר חצייה.

<אילן גרודסקי: האמירה שלנו באור ירוק היא שאחריות המדינה לדאוג למעברי חצייה בטוחים להולכי הרגל.

<אילן גרודסקי: יש כאן מספר דברים שהושמעו ככה דרך אגב, שזה סוגיית ניטור תנועה, פסי האטה, הגבהת מעבר החצייה.

<אילן גרודסקי: זאת הנקודה שאנחנו חושבים ומבקשים לחזק כאן, לצד ההסברה שעלתה כהצעת העבודה.

<אילן גרודסקי: אסור שתקציבה של הרשות הלאומית ייפגע.

<אילן גרודסקי: הוא צריך לחזור לתקציבים המקוריים שמשקללים את כל היקף הפעילות.

<אילן גרודסקי: צריך להזכיר שזאת אחריות המדינה לתת לנושאת הדגל את האמצעים שהיא צריכה כדי לפעול.

<גלית גלעד: יש לנו נתונים להוסיף.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שמ-2008 עד 2014 נהרגו 113 ילדים הולכי רגל.

<גלית גלעד: אני יכולה לתת לכם נתון טרי.

<גלית גלעד: עד 1 בנובמבר נהרגו 13 ילדים, לעומת 16 ב-2012 ו-10 ילדים ב-2013.

<גלית גלעד: אנחנו רואים שקפצנו ב-3 ילדים עוד לפני שהשנה הסתיימה.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים ש-50% מהילדים האלה נהרגו בחציית כביש.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שרובם לא חצו במעבר חצייה.

<גלית גלעד: רובם לא היו עם ליווי של מבוגר.

<גלית גלעד: חברת הכנסת רוזין, בהשוואה למדינות המערב, אמצעי התחבורה המרכזי אצל שני שליש מהילדים אצלנו הוא הליכה.

<גלית גלעד: במדינות אירופה הנתון הזה שונה.

מיכל רוזין: כי יותר מסיעים.

מיכל רוזין: אצלנו הולכים יותר ברגל.

<גלית גלעד: אני מסכימה עם כל מי שדיבר פה.

<גלית גלעד: אני תומכת בכך שלא יצמצמו את התקציב של הרשות, אלא להיפך.

<גלית גלעד: זה לא רק הסברה.

<גלית גלעד: הסברה היא אמצעי שעוזר, אבל העלאת המודעות והחינוך של הילדים מגיל 0 - -

מיכל רוזין: זה הסברה.

מיכל רוזין: לזה הם התכוונו.

<גלית גלעד: תכניות חינוך הן לא רק הסברה.

מיכל רוזין: אני משערת שלזה הם התכוונו.

מיכל רוזין: הם כוללים בתוך העניין של הסברה חינוך ומניעה, הם לא כוללים באמפרים.

<גלית גלעד: נכון.

<גלית גלעד: אני חייבת לציין שאנחנו יוצאים בשיתוף פעולה עם הרשות הלאומית.

<גלית גלעד: לחצנו ידיים.

<גלית גלעד: אנחנו הולכים להילחם בתופעה של דריסה לאחור במגזר הבדואי.

<גלית גלעד: אנחנו נתחיל בימים הקרובים בפרויקט.

<גלית גלעד: אני מאוד אשמח שבטרם ימשיך בשיתוף פעולה עם היד שהושיטו אלינו כדי לצמצם את ההיפגעות.

מיכל רוזין: אתם יכולים להגיד משהו על החברה החרדית?

מיכל רוזין: האם אנחנו רואים שוני בדפוסי ההתנהגות בתוך האוכלוסייה היהודית?

<גלית גלעד: מהמחקרים המצומצמים שלנו - -

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם נהגתם בבני ברק לאחרונה.

<גלית גלעד: לבני ברק מאוד חשוב הנושא של הבטיחות.

<גלית גלעד: דווקא במגזר החרדי אנחנו לא רואים מגמה.

מיכל רוזין: אני שמחה לשמוע.

<קריאה: משקיעים הרבה מאוד בהסברה.

<קריאה: אני מקבל את האיגרות מהרבנים שלהם.

מיכל רוזין: בוא איתי לסיבוב.

<מיכה בר-מאיר: אני אתן סקירה טכנולוגית על מה שקיים בתחום.

<מיכה בר-מאיר: שני דברים שצריך לדעת על הסיבות שהעלו את הנושא של היפגעות הולכי רגל.

<מיכה בר-מאיר: אחד זה כל הנושא של שינויי התאורה בסביבה בגלל בניינים מרובי חלונות והצללות גדולות שנוצרות.

<מיכה בר-מאיר: זה יוצר מצב שהולכי הרגל נראים פחות טוב ביום ובלילה.

<מיכה בר-מאיר: בגלל תאורה מתחרה, גם מעבר חצייה שמואר הוא יחסית מוצל.

<מיכה בר-מאיר: בעולם פיתחו בשנים האחרונות מעברי חציה פעילים.

<מיכה בר-מאיר: חלקם קולטים את הולכי הרגל בעין העדשה, ואז מופעלים אורות מהבהבים במעבר החצייה.

<מיכה בר-מאיר: בישראל פותח לאחרונה מכשיר שמפעיל הולך הרגל.

<מיכה בר-מאיר: על מנת שהולך הרגל לא יתפוס את עצמו בטוח מידי ויחשוב שזה אוטומטית, הוא מפעיל את הכפתור.

מיכל רוזין: אין שום קשר בין הפעלת הכפתור למה שקורה.

<מיכה בר-מאיר: כשהוא מכוון את התנועה, שולט ומפעיל אורות מהבהבים, מעבר החצייה מואר באותו רגע באור.

<מיכה בר-מאיר: זה חושף אותו יותר.

מיכל רוזין: חסרים לנו נתונים בחלק מהדברים שאמרת.

מיכל רוזין: אם נגלה שיותר ילדים נהרגים בשעות החשיכה או יותר ילדים נהרגים בחורף בשעות החשיכה, נדע שזה בגלל שמחשיך יותר מוקדם.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים בלי נתונים.

מיכל רוזין: כשאין לך נתונים, אז אולי הפתרון שלך של תאורה נכון, יכול להיות - -

<מיכה בר-מאיר: מחקרים הוכיחו ירידה משמעותית - -

מיכל רוזין: מחקרים בעולם זה לא מחקרים בישראל.

<מיכה בר-מאיר: גם בישראל נעשה מחקר.

מיכל רוזין: לא ראיתי נתונים שאומרים לנו חד וחלק - חוץ מחלוקת אוכלוסיות - מה הגורם המרכזי לתאונות דרכים בהולכי רגל.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו קצת מדברים באוויר.

מיכל רוזין: הובטח לנו שיהיו בדיקות כאלו.

מיכל רוזין: אני חושבת שאפשר להביא את הנתונים האלה.

מיכל רוזין: בוודאי אפשר לדעת מתי נהרגו, האם בחשיכה או ביום.

מיכל רוזין: כל הדברים שהראית על ארצות הברית הם חשובים, רק היינו רוצים לשמוע אותם יותר עלינו.

מיכל רוזין: אנחנו נעבור להקראת התקנות.

<חוה ראובני: בתוקף סמכותי לפי סעיף 70 לפקודת התעבורה, ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת לפי סעיף 21א(א) לחוק יסוד: הכנסת, וסעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977, אני מתקין תקנות אלה: תיקון 1.

<חוה ראובני: בתקנה 1 לתקנות התעבורה, התשכ"א-1961 (להלן – התקנות העיקריות), תקנה 1 במקום הגדרת "מתן זכות קדימה" יבוא" מתן זכות קדימה" - מתן אפשרות לעוברי דרך אחרים שלהם נקבעה זכות קדימה, להתקדם בדרך בלי לעצור, להמתין, לשנות את מהירותם או לסטות מקו התקדמותם.

<חוה ראובני: " הגדרת "מתן זכות קדימה" קיימת.

<חוה ראובני: היא מוסבת אך ורק על רכב שיש לו זכות קדימה.

<חוה ראובני: הגדרת "מתן זכות קדימה" היא לתת לרכב זכות קדימה.

<חוה ראובני: בזכות קדימה יש את מי שזכאי ואת מי שכפוף לזה, את מי שמחויב.

<חוה ראובני: ההגדרה מדברת רק על חובה כלפי רכב זכאי.

<חוה ראובני: יש עוברי דרך אחרים שזכאים לזכות קדימה.

<חוה ראובני: בראש וראשונה, ובמוקד הדיון הזה, הם הולכי הרגל.

<חוה ראובני: יש מצב שיוחלט לתת זכות קדימה לאופניים.

<חוה ראובני: יש לנו גם מעברי חצייה לאופניים.

מיכל רוזין: זה לא בתקנות?

<חוה ראובני: לא.

מיכל רוזין: למה?

<חוה ראובני: התמקדנו פה בהולכי רגל.

מיכל רוזין: נהג לא מחויב על פי החוק היום לתת זכות קדימה להולך רגל?

מיכל רוזין: חינכו אותי שאני מחויבת.

<חוה ראובני: התקנה הבאה היא לגבי החובה הקונקרטית.

<חוה ראובני: כאן אני מדברת על ההגדרה של מה זה בכלל לתת זכות קדימה, אני לא מדברת על זכות הקדימה עצמה.

מיכל רוזין: האם נהג מחויב היום לעצור להולך רגל במעבר חצייה?

<חוה ראובני: רק כשהולך הרגל כבר חוצה את הכביש.

<חוה ראובני: זה השינוי בתקנה הבאה שאני תיכף אקריא.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים להגדיר מתן זכות קדימה.

מיכל רוזין: בין אם הוא במעבר חציה ובין אם לא?

מיכל רוזין: מה המצב היום?

<חוה ראובני: בתקנה 67 הקיימת יש זכות קדימה רק להולכי רגל שחוצים במעבר חצייה.

<חוה ראובני: מתן זכות קדימה היא לכל עובר דרך שהדין נתן לו זכות קדימה, בין בתמרור, בין בתקנה.

<חוה ראובני: בדרך כלל זה רכב, הולך רגל, אופניים, רכבת קלה.

<חוה ראובני: עם רכבת קלה יש איזו שהיא מורכבות משפטית.

<חוה ראובני: אנחנו מסדירים אותה בחקיקה אחרת, לא בתקנות התעבורה.

<חוה ראובני: אנחנו מסדירים אותה בפקודת מסילות הברזל.

<חוה ראובני: זה השינוי של ההגדרה.

<חוה ראובני: לא מדובר פה בזכות של מקבל זכות הקדימה.

<חוה ראובני: כאן אני רק קובעת מה החובה המוטלת על מי שצריך לתת זכות קדימה.

<חוה ראובני: במקבל זכות הקדימה אין שינוי.

<חוה ראובני: ההגדרה הזאת לא משנה את מה שלה

<חוה ראובני: בנתנו עולה מתקנות אחרות של חובת הזהירות ואת מה שמוכר בסיסמא: "זכות קדימה מקבלים, לא לוקחים".

<חוה ראובני: האדם שיש לו זכות קדימה במעבר חצייה עדיין חייב בזהירות בדיוק כמו רכב שהרמזור מתחלף לו לירוק והוא רואה תנועה חוצה.

<חוה ראובני: חובת הזהירות לעולם ממשיכה להתקיים גם למי שיש זכות קדימה.

מיכל רוזין: מדובר פה על הולך רגל במעבר חצייה.

מיכל רוזין: אם הוא חוצה כביש שלא במעבר חצייה, אין לו זכות קדימה לפי התקנות האלו.

<חוה ראובני: לפי התקנות הקיימות אין לו זכות קדימה אחרת.

יעקב אשר: אין לו זכות לעבור.

מיכל רוזין: השאלה אם אתם משנים משהו בתקנות בעניין הזה.

<חוה ראובני: אנחנו משנים את זה בתקנה הבאה.

<מרב תורג'מן: בהמשך למה שחוה אמרה לגבי חובת הזהירות, העליתי את השאלה: כיצד ההגדרה החדשה מתיישבת עם חובת הזהירות הקבועה בתקנה 21 ובתקנה 111 לתקנות התעבורה.

<מרב תורג'מן: הובהר לי על ידם שאין שום גריעה מחובת הזהירות הקבועה בתקנות שציינתי .

<מרב תורג'מן: אולי אלה דברים שחשוב שייאמרו לפרוטוקול.

<מרב תורג'מן: אולי גם חשוב שהעניין הזה יובהר.

<חוה ראובני: התקנות האלו לא גורעות משום חובה אחרת.

<חוה ראובני: זה רק מגדיר מה היא החובה של מי שכפוף לזכות הקדימה של האחר.

<חוה ראובני: הן לא גורעות משום חובה ואחריות של הזכאי לזכות קדימה, שזאת חובת הזהירות הכללית.

<חוה ראובני: תיקון 2.

<חוה ראובני: בתקנה 67 לתקנות העיקריות, אחרי תקנת משנה (א) יבוא: תקנה 67 תקנת משנה (א) אומרת את מה שהסברנו לפני רגע, שכאשר הולך רגל חוצה בפועל במעבר חצייה יש לו זכות קדימה.

<חוה ראובני: הבעיה עם המצב הזה שהולך רגל חייב להתחיל לחצות כדי ליהנות מזכות הקדימה הזה.

<חוה ראובני: הוא יכול לעמוד לנצח ולהתייבש על המדרכה בכבישים סואנים ולא להצליח לחצות.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים להרחיב את זכות הקדימה שלו.

<חוה ראובני: "(א1) נוהג רכב המתקרב למעבר חציה, יאט את רכבו אם הולך רגל עומד על המדרכה בסמוך למעבר החצייה ואם ניכר שבכוונתו של הולך הרגל לחצות את הכביש ייתן לו זכות קדימה.

<חוה ראובני: לא רוצים לאלץ את הולך הרגל להוריד רגל לכביש כדי לגרום לתנועה לעצור, אלא עצם זה שהוא עומד שם – תאט.

בועז טופורובסקי: מה זה " אם ניכר"?

בועז טופורובסקי: איך יודעים אם ניכר שהוא עומד לחצות את הכביש?

בועז טופורובסקי: איך אוכפים את זה?

<חוה ראובני: בוא נבדיל בין אדם שעומד בסמוך למעבר חציה ועושה תנועה, לבין הולך רגל שעומד ומסתכל על התנועה שמגיעה מפה ומסתכל על התנועה שמגיעה מפה.

מיכל רוזין: הרוב עומדים ככה.

בועז טופורובסקי: אם אני שוטר, אני רושם דוח על כך שניכר היה שהוא הולך לחצות את הכביש ובגלל זה - -?

<חוה ראובני: לא כל דבר ניתן למדידה אובייקטיבית.

<חוה ראובני: אנחנו עושים מדדים של סבירות, מדדים של התאמה, מדדים של התאמה לתנאי דרך וכו'.

<חוה ראובני: אי אפשר כל דבר למדוד במטרים ובאמות מידה אובייקטיביות.

<יפעת רווה: אנחנו הצענו נוסח אחר.

<יפעת רווה: זו הצעה של הייעוץ המשפטי של הכנסת.

מיכל רוזין: אני חושבת שהשאלה שאליה מכוון חבר הכנסת טופורובסקי – סליחה שאני מפרשנת אותך.

מיכל רוזין: תגיד לי אם אני טועה – היא מה הייתה הלקונה שהצריכה את תיקון התקנות.

<חוה ראובני: הלקונה הייתה שהולך הרגל היה צריך להתחיל את מהלך החצייה כדי לקבל זכות קדימה.

<חוה ראובני: עד שהוא לא הוריד רגל לכביש שום רכב לא היה חייב לעצור לו.

<חוה ראובני: כשהייתי רוצה לחצות את אחת השדרות של כביש בגין, אי אפשר היה לחצות כי כל הזמן היו מכוניות.

<חוה ראובני: אתה יכול לעמוד ולהתייבש שם חצי שעה ולא להצליח לחצות, אלא אם כן אתה מסתכן ומתחיל בפועל לחצות.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים להגיד שמספיקה העובדה שאני עומדת שם וכל הזמן מסתכלת על התנועה ומחכה לראות, לא עומדת שם, נשענת על העמוד, קוראת עיתון או מפטפטת בטלפון - -

מיכל רוזין: עכשיו נגיע לנוסח.

מיכל רוזין: אומר חבר הכנסת טופורובסקי: אוקיי, אנחנו מכירים את הרציונאליות, אבל האם הנוסח הזה לא בעייתי מבחינת הנהג.

מיכל רוזין: את מטילה על הנהג את האחריות להבין האם באמת את עומדת שם כי את מתכוונת לחצות, או שאת סתם עומדת שם, מחכה לחברה ומדברת בטלפון.

<יעקב שיינין: הוא רואה אותך 2 שניות.

<יעקב שיינין: הוא לא יודע מה קורה כל ה-10 דקות.

<חוה ראובני: חייבתי אותו להאט מעצם זה שאני שם.

מיכל רוזין: הוא ממילא צריך להאט לפני מעבר חצייה.

<חוה ראובני: עכשיו.

<יפעת רווה: זה לא כל כך ממילא.

<יפעת רווה: עובדה שאנשים לא עושים את זה.

<יפעת רווה: זאת הבעיה.

מיכל רוזין: זאת אכיפה.

מיכל רוזין: מה אומר החוק?

מיכל רוזין: החוק אומר שחייבים להאט לפני מעבר חצייה.

<עמי רוטמן: אתה חייב לעצור לו רק אם הוא הניח את הרגל.

רונן הופמן: אין אמירה מפורשת בחוק לגבי האטה.

רונן הופמן: הפסיקה בהחלט מתייחסת לזה.

<לאה ורון: ההאטה היא חידוש ותוספת בתקנות האלו?

<יפעת רווה: היא החידוש החשוב.

רונן הופמן: כשאתה מתקרב למעבר חצייה אתה צריך להאט את מהירות הנסיעה.

<חוה ראובני: לא לכל מצב יש תשובה אובייקטיבית ומדידה בתקנות.

<חוה ראובני: יש איזה סוג של תקשורת לא מילולית שצריכה להתרחש בין עוברי דרך.

<חוה ראובני: יש עוד מצבים של התנגשויות שההחלטה בהן צריכה להיות לפי איזה שהוא סוג של תקשורת לא מילולית, להסתכל על התנהגותו של האחר ולהעריך אותה.

<חוה ראובני: נניח שבצומת מסוימת יש בשני הצדדים תמרור עצור לגבי התנועה החוצה.

<חוה ראובני: אחד רוצה לנסוע ישר, אחד רוצה לפנות שמאלה.

<חוה ראובני: למי מהם יש עדיפות?

<חוה ראובני: התשובה היא שאין לאף אחד מהם עדיפות.

<חוה ראובני: זה סוג של איזו שהיא תקשורת ותשומת לב להתנהגות של האחר.

<חוה ראובני: אנשים צריכים לקרוא את מפת הדרך סביבם.

<חוה ראובני: זאת הציפייה שלנו מנהג.

<חוה ראובני: הנוסחים האלה מקובלים באירופה.

מיכל רוזין: אני ומנהלת הוועדה חשבנו שצריך תמיד להאט לפני מעבר חצייה, שצריך תמיד ללכת מימין במתן זכות קדימה.

מיכל רוזין: כך לימדו אותנו.

מיכל רוזין: אם זה לא מוסדר בתקנות, ראוי להסדיר את זה.

<מרדכי בהירי דואני: חינוך והסברה עובדים כנראה.

מיכל רוזין: הם לא עובדים בהתאמה עם החוק.

<מרדכי בהירי דואני: אז עכשיו מתאימים אותם.

<עמי רוטמן: מקובל באוסטריה, דנמרק, הולנד, בריטניה שצריך לתת זכות קדימה כשניכר שיש בכוונתו.

<עמי רוטמן: זה לא שיש פה איזה חידוש.

<מרב תורג'מן: בנוסח המקורי שמשרד התחבורה הציע השתמשו במילים "ואם יש צורך בכך, הוא ייתן לו את זכות הקדימה".

<מרב תורג'מן: עלתה השאלה: מתי יש צורך לתת לו את זכות הקדימה, כי הרי זכות הקדימה לפי המהות היא בכל עת שהוא נמצא - -

מיכל רוזין: יותר נכון לתרגם את זה ל"ניכר ש.."

<מרב תורג'מן: הוצע התיקון הזה שחוות הקריאה.

בועז טופורובסקי: אם אני הולך רגל שמקבל דוח מהמשטרה שאני לא רוצה לשלם, אני אלך לבית משפט ואני אגיד שלא התכוונתי לחצות.

מיכל רוזין: זה על הנהג.

בועז טופורובסקי: הנהג יבקש שיוכיחו שהיה ניכר.

בועז טופורובסקי: אף אחד לא יקבל דוח אם הוא ילך לבית משפט.

מיכל רוזין: תוכיחו כי ניכר שהוא רצה לחצות.

בועז טופורובסקי: זה יצור עומס על בתי משפט, בהנחה שייאכפו את זה.

בועז טופורובסקי: זאת שאלה בפני עצמה.

מיכל רוזין: זה סוג תקנות שהן מסר ציבורי שצריך להאט לפני מעבר חצייה.

<חוה ראובני: זה סטנדרט התנהגות.

<חוה ראובני: זה גם בחקירת תאונות.

<מרב תורג'מן: השילוב של "בסמוך" יחד עם "ניכר שהוא מתכוון לעבור את מעבר החצייה" מייתרת את הנסיבות שהוא 10 מטרים או 20 מטרים עומד לפני מעבר החצייה, או סתם עומד ומחכה למישהו.

<מרב תורג'מן: הוא עומד בסמוך למעבר חצייה וגם ניכרת כוונתו לחצות את הכביש.

<קריאה: מה זה "בסמוך"?

<יעקב שיינין: האם בשנת 2015 לא כדאי לעשות לחצן שאם הוא לוחץ נדלקת מנורה כך שאני רואה בתור נהג?

מיכל רוזין: מה לעשות, אני לא בממשלה.

מיכל רוזין: זה לא בסמכותי.

יעקב אשר: יצטרכו דיון מיוחד בוועדת המדע איך עושים את זה.

יעקב אשר: זה ייקח כמה שנים.

<חוה ראובני: (א2) התקרב נוהג רכב למעבר חציה ובנתיב אחר האט רכב לפני מעבר החצייה, יאט את רכבו לפני מעבר החצייה, ואם הרכב האחר עצר, יעצור אף הוא.

<חוה ראובני: היה הולך רגל חוצה את הכביש במעבר החצייה, ייתן לו זכות קדימה.

<חוה ראובני: " התקנה הזאת באה לענות על המצב המאוד מאוד מסוכן, שבו שתי מכוניות מגיעות לאותו מעבר חצייה, אחת עוצרת ואחת ממשיכה לנסוע.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים להגיד שברגע שאתה רואה בנתיב ליךך או מולך מישהו שמאט לפני מעבר חצייה, אתה עושה את אותו דבר.

<חוה ראובני: אלה מצבים מאוד מאוד מסוכנים של כמעט תאונות.

<חוה ראובני: הייתי בעצמי עדה לדברים כאלה.

מיכל רוזין: לפעמים זה יסכן יותר את הולך הרגל, כי לפעמים כשאתה רואה שזה שנוסע משמאלך לא שם לב שיש הולך רגל ואתה עוצר, זה שמשמאלך יכול לפגוע בהולך הרגל שהתחיל לחצות.

מיכל רוזין: לפעמים עדיף שאתה לא תעצור, כי אז הולך הרגל יבין שהוא לא יכול לחצות.

מיכל רוזין: יש פה לפעמים גם החרפת הסכנה.

<חוה ראובני: מה שקורה זה שלפעמים הרכב שהאט או עצר מסתיר לרכב האחר.

מיכל רוזין: נכון.

<חוה ראובני: זה מסר כללי שהוא נכון באופן כללי.

<חוה ראובני: אם רכב עוצר באמצע הכביש, בדרך כלל יש לו סיבה.

<חוה ראובני: אתה לא אמור למצוא את הדרך המהירה להמשיך לנסוע או לצפור לו.

מיכל רוזין: אני איתך, רק במציאות זה פעמים רבות סכנה להולכי הרגל.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים לדרוש מהרכבים הנוספים ממול וליד לכבד מעבר חצייה כשהם רואים שהרכב שלידם עצר כי הוא ראה משהו שהם לא ראו.

יעקב אשר: אנחנו עדים לסערה פוליטית גדולה מאוד על רקע התקציב.

יעקב אשר: אני חושב שדבר כל כך חשוב כמו התקציב של הרשות הלאומית, שבעיני זה חלק די אינטגרלי מפיקוח נפש ממש כי ישנן הרבה תכניות - - שמענו סקירה מהיושב-ראש בישיבה הקודמת וגם מהמנכ"ל על הרבה מאוד דברים שהרשות הלאומית צריכה לעשות, רוצה לעשות.

יעקב אשר: בלי תקציב אי שאפשר לעשות אותם.

יעקב אשר: אני מבקש להוציא קריאה או להצטרף לקריאה של כולם.

יעקב אשר: עם כל הכבוד לקיצוץ פלט ולקיצוץ רוחבי, חייבת להיות התייחסות אחרת לעניין הזה.

יעקב אשר: אני רוצה לציין דבר שציינת, מיכל, ואני מודה לך על כך - הנושא של הסברה, במיוחד בציבורים ייעודיים שלא חשופים לכל ההסברה הרגילה.

יעקב אשר: יש כאלה שלא רוכשים מדיות כאלו ואחרות, יש כאלו שהשפה פחות מובנת להם.

יעקב אשר: זה חלק אינטגרלי מהתקציב.

יעקב אשר: הוא לא פחות חשוב מלתקן כביש.

יעקב אשר: זה חשוב, וזה חשוב.

יעקב אשר: הסברה להולכי רגל היא קריטית.

יעקב אשר: לילדים בוודאי.

יעקב אשר: לפעמים כשמחנכים את הילדים הם מחנכים את ההורים.

יעקב אשר: ילד הוא המחנך הכי טוב של ההורים.

מיכל רוזין: ודאי ילדים שהם עצמאיים יותר.

מיכל רוזין: דיברנו על זה שבארץ מסתובבים - -

יעקב אשר: צריך לדאוג שתצא איזו שהיא קריאה לשר האוצר.

יעקב אשר: אני פונה גם לידידי בקואליציה מקורבי שר האוצר.

יעקב אשר: עם כל הכספים שירוצו מכאן ולכאן כדי להשתיק את ההוא ולהשתיק את זה, בואו נשתיק דבר אחד שחשוב לכולם, גם לבוחרי יש עתיד, גם לבוחרי יהדות התורה, גם לבוחרי מפלגות ערביות.

יעקב אשר: התקציב הזה הוא לא רק אותם 30 מיליון שקל שחסרים.

יעקב אשר: חסר הרבה יותר לעומת מה שהיה אמור להיות על פי הדוח של ד"ר שיינין.

בועז טופורובסקי: 170 מיליון שקל.

יעקב אשר: גם מהחוסר הזה הורידו.

יעקב אשר: ברגע שאתה לוקח דבר כזה ומוריד ממנו את האפשרות לעבוד, אתה בעצם בא ואומר שלא צריך את זה.

יעקב אשר: אנחנו יודעים כמה צריך את זה.

יעקב אשר: אני חושב שזאת חובתנו כחברי כנסת.

יעקב אשר: את כל התקנות שיכולות לעזור, מצווה לעשות, ויפה שעה אחת קודם.

יעקב אשר: הייתי מציע שתבדקו את הרעיון של ד"ר שיינין לגבי הלחצנים.

מיכל רוזין: בשביל זה צריך תקציב.

<מיכה בר-מאיר: אני מבקש לתמוך בשם עמותת אור ירוק.

מיכל רוזין: חברי הכנסת, אני מעלה להצבעה את תיקון תקנה 1?

מיכל רוזין: מי בעד?

מיכל רוזין: מי נגד?

מיכל רוזין: מי נמנע?

מיכל רוזין: בעד – 2

מיכל רוזין: נמנעים –אין

מיכל רוזין: תיקון תקנה 67, סעיף (א1) ו-(א2), מי בעד?

מיכל רוזין: מי נגד?

מיכל רוזין: בעד – 2

מיכל רוזין: נמנעים –אין

<לאה ורון: חבר הכנסת טופורובסקי הצביע במקום חברת הכנסת קארין אלהרר.

<חוה ראובני: אנחנו מציעים שתחילתה של תקנה 2 תהיה 30 ימים מיום פרסומה.

<חוה ראובני: את ההגדרה אנחנו רוצים מהתחלה.

<חוה ראובני: ההגדרה לא משנה שום זכות של אף אחד.

<חוה ראובני: אנחנו חושבים שהיא יכולה להיכנס לתוקף באופן מידי.

<חוה ראובני: לגבי תקנה 2 אנחנו מציעים 30 יום.

<חוה ראובני: כפי שנאמר פה, יפה שעה אחת קודם.

<חוה ראובני: היערכות היישום מבחינה אכיפתית, ההנחיות לשוטרים זה דבר פעוט ומהיר.

<חוה ראובני: הדובר שלנו יפרסם את זה.

<חוה ראובני: לרשות הלאומית יש את היכולת ואת הרצון לערוך הסברה.

<חוה ראובני: אנחנו רוצים להכניס את זה לתוקף בהקדם האפשרי.

<מרב תורג'מן: רק איזו שהיא הבהרה לגבי ראשית דברייך, מה שאמרת לגבי ההגדרה שלא משנה שום זכות.

<מרב תורג'מן: אולי היא משנה איזו שהיא חובה לגבי הנהגים, כי בעצם עד עכשיו לא חלה עליהם חובה מעבר לרכב אחר.

<חוה ראובני: ברמה הפורמאלית יש שינוי.

<חוה ראובני: יש כאן הרחבת חובה.

<חוה ראובני: זה ברמה הפורמאלית.

<חוה ראובני: אני לא מכירה דיונים משפטיים שהתנהלו בקשר לשאלה אם הם עמדו בהגדרה של התקנה אף כי בפועל הם לא נתנו זכות קדימה.

מיכל רוזין: אנחנו בכל זאת חושבים ש-30 יום, למרות שזה ברור מאליו והיה צריך להיות, לתחילת התקנה זה מוקדם מידי, בוודאי אם רוצים לעשות הסברה.

מיכל רוזין: לא מספיקה רק הודעה לעיתונות.

מיכל רוזין: צריך שיהיה פה 90 יום.

מיכל רוזין: אם אין הבדל בין היום למה שיהיה ב-90 יום הבאים כי ממילא אנשים נוהגים כך, אז בוודאי ובוודאי צריך לתת איזה שהוא זמן פרסום, הסברה.

<חוה ראובני: ממילא נוהגים כך לגבי ההגדרה.

<חוה ראובני: לגבי החובה כלפי הולכי הרגל?

מיכל רוזין: בוודאי.

<חוה ראובני: אפשר לומר ש-65 שנים חיינו בלי זה, נחיה בלי זה עוד 3 חודשים.

מיכל רוזין: אנחנו בעד לאשר, רק אני חושבת ש-30 יום זה חפוז מידי, נחפז מידי.

<חוה ראובני: הרשות אומרת שהיא יכולה לעלות עם הסברה מידית.

מיכל רוזין: צריך 60 יום לפחות.

מיכל רוזין: לגבי ההגדרות התחילה מידית.

מיכל רוזין: מי בעד?

מיכל רוזין: מי נגד?

מיכל רוזין: מי נמנע?

מיכל רוזין: בעד – 2

מיכל רוזין: נמנעים –אין

מיכל רוזין: תודה רבה לכם על הישיבה.