ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 375, 2014-11-17 12:00

אבישי ברוורמן: כבוד השר גלעד ארדן, שר התקשורת עד היום בחצות ומחר שר הפנים.

אבישי ברוורמן: ..

אבישי ברוורמן: אני רואה שכבר אין לך הרבה זמן לכהן, כי כנראה שפה כבר יש מבוכה, בוקה ומבולקה, והבחירות כבר בפתח.

אבישי ברוורמן: כל המכובדים, מנהלת הוועדה לאה ורון, המשנה ליועץ המשפטי אתי בנדלר, עורך-דין סומפולינסקי וחברי הכנסת נחמן שי ומקלב.

אבישי ברוורמן: .. הם בדרך.

אבישי ברוורמן: מכיוון שיש פה את הצעת חוק הדואר, שהיא הצעה ממשלתית, ושתי הצעות חוק פרטיות נוספות שישולבו כאן, הצעתו של שי והצעתו של מקלב – כשהם יגיעו אנחנו נשלב אותן, ואז נלך על זה כגוף אחד ונתקדם.

אבישי ברוורמן: אני רק אומר בפתיח שבנושא הדואר, כשנכנסתי לוועדה נפגשתי מיד עם שר התקשורת גלעד ארדן ומיד היה ברור שהמשבר בדואר, שנובע כמובן מתהליכים היסטוריים – שהטכנולוגיה השתנתה.

אבישי ברוורמן: ..

אבישי ברוורמן: המצב הכספי הבלתי נסבל מחייב מדיניות חדשה ורפורמה בדואר, תוך התחשבות ורגישות כלפי העובדים.

אבישי ברוורמן: בתהליך הזה, השר, שמסיים את תפקידו הלילה, התחיל מהלך שבו היו שותפים כמובן גם ההנהלה וגם העובדים, ולכן נקבל דיווח קצר מהשר: מה המצב, איפה הרפורמה בדואר, והאם אני אצליח בוועדת הכלכלה להביא אותה לפני הבחירות, שכרגע נראה שהן ממשמשות ובאות.

אבישי ברוורמן: כבוד השר, בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני תמיד שמח להיות כאן בוועדת הכלכלה, שאני מרגיש בה כביתי, ואולי אם העם יחזור לעשות טעויות, אני עוד אגיע לכאן שוב כיושב-ראש.

גלעד ארדן: בינתיים אני מודה לך על דברי הפתיחה.

גלעד ארדן: בהחלט מיומי הראשון כשר התקשורת.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: אני עדיין מתפלל לנס שאולי משהו יקרה עד הלילה בחצות.

גלעד ארדן: המשבר של חברת הדואר באמת היה אחד הנושאים המרכזיים שהעסיקו את משרד התקשורת ואותי, יחד עם מנכ"ל המשרד אבי ברגר וכל הצוות המקצועי.

גלעד ארדן: כי באמת שוק הדואר, שאנחנו מופקדים עליו, הוא שוק חשוב, אבל חברת הדואר, שהיא גם חברה ממשלתית והיא השחקן המרכזי בשוק הזה – האיתנות שלה ורמת השירות שלה, וגם אלפי המשפחות שהיא מספקת להם מקור פרנסה במדינת ישראל – כל אלה בוודאי מגבירים את החשיבות של מצבה של חברת הדואר.

גלעד ארדן: החברה הזאת בהחלט הייתה ועדיין במשבר מאוד קשה, שנבע גם מדפוסי השימוש שהולכים ומשתנים ומשליכים על מאזן ההכנסות של החברה.

גלעד ארדן: יחד עם זה, כמו ברשות השידור ובמקרים אחרים, יש כאן גם הסכמי עבודה שהם פחות רלוונטיים לשוק המודרני, תחומים חדשים שהחברה צריכה הייתה להיכנס אליהם ולא נכנסה, בין אם זה כתוצאה מנושאים ניהוליים ובין אם זה כתוצאה מנושאים של הסכמי עבודה מיושנים שפחות מתאימים לצרכים המשתנים.

גלעד ארדן: בנוסף, דפוסי השימוש של הציבור משתנים עם השנים וגם הם יצרו איזשהם עומסים בתחומים כאלה ואחרים ופחות עומסים בתחומים אחרים.

גלעד ארדן: בקיצור, חברת הדואר הייתה צריכה לעבור רפורמה דרמטית.

גלעד ארדן: ועדת רייך, שמונתה עוד בתקופת השר הקודם ואני ניסיתי להאיץ את פעולתה ולהשלים אותה – וברוך השם פעולתה הושלמה – הגישה לי לפני מספר חודשים את הדוח שלה, ומאז אנחנו שוקדים במשרד על יישום מסקנות הדוח, כשבמקביל, בעלי אגרות החוב שהחברה נטלה, שהיו מודאגים מכושר ההחזר, פנו לבית המשפט, והאמת שטוב שכך, כי בית המשפט שם את כולנו באיזשהו סד זמנים שתמיד מרחף מעל כל השחקנים הרלוונטיים, ואני חושב שזה הועיל, כי בסופו של דבר הגענו כולנו, מתוך אחריות – גם הממשלה, גם הנהלת החברה, גם ועד העובדים וההסתדרות, וגם משרד האוצר ורשות החברות – לאיזשהו מתווה, שאמנם אף אחד לא יצא בו עם כל תאוותו בידו, אבל אני חושב שההסתכלות הכוללנית בו הייתה מאוד מאוזנת ולקחה בחשבון.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: למרות הצעדים הכואבים, כמו פיטורים של 1,200 בארבע שנים, זה נעשה כדי שיתר הכמעט 6,000 עובדים ישרדו ושהחברה תשרוד.

גלעד ארדן: זה כולל הארכת שעות פתיחה, מסירה בבית של דברי דואר רשומים באחוז מאוד גבוה, כדי שהציבור לא יצטרך ללכת... והיום נדון במהלך המשלים של אותו אחוז גבוה של מסירה בבתים, שיחסוך מהציבור הרבה עוגמת נפש, טרחה וכסף, הכרוכים בלנסוע ולעמוד בתור.

גלעד ארדן: מנכ"ל משרדי, אבי ברגר, שהוביל את כל המשא ומתן ועשה לילות כימים, יציג בכמה דקות את עקרונות הרפורמה, ולאחר מכן נוכל לעבור לחוק.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני השר.

אבישי ברוורמן: אבי, בבקשה.

אבישי ברוורמן: לאחר מכן אני אתן לנציג ההנהלה.

אבישי ברוורמן: אני מבין שהמנכ"ל לא יגיע היום, אבל הרצל בר-מג, אתה, שמכיר כל דבר לפני ולפנים, תתאר לנו מה קורה מבחינת ההנהלה.

אבישי ברוורמן: לאחר מכן ידברו כמובן נציגי העובדים.

אבישי ברוורמן: אבי, בבקשה.

<אבי ברגר: המשרד הסתכל על מספר דברים.

<אבי ברגר: הדבר הראשון זה שיפור השירות לציבור.

<אבי ברגר: במסגרת שיפור השירות לציבור אנחנו מדברים על הארכת שעות הפעילות בסניפים שלוש פעמים בשבוע, משמונה בבוקר עד שמונה בערב, כדי לאפשר לאנשים להגיע בשעות קצת אחרות.

<אבי ברגר: הדבר השני מדבר על זמן המתנה בממוצע יומי של עשר דקות בסניף.

<אבי ברגר: היום זמן ההמתנה מוגדר ברמה ארצית, ואין לזה משמעות, כי יש שונות מאוד גבוהה.

אבישי ברוורמן: עשיתם מדגמים?

אבישי ברוורמן: יש דוגמאות?

<אבי ברגר: היום במדגמים שאנחנו עושים זמני ההמתנה יותר גבוהים מעשר דקות לסניף; מדובר בעשרים דקות ושלושים דקות בממוצע.

<אבי ברגר: יש כמובן סניפים שמחכים פחות, ולכן זה חלק מהדברים שחשוב לנו מאוד לשפר, והגענו פה להבנות ולהסכמות, כולל ניתוחים כלכליים של ההיבט הזה.

<אבי ברגר: לגבי פריסת הסניפים, למעשה הגדרנו שני קריטריונים.

<אבי ברגר: אחד, מרחק: שיהיה במרחק סביר, למשל בעיר, קילומטר וחצי רדיוס ל-90% מהתושבים, ובנוסף, כמובן, שהסניפים יעמדו בעומסים של העשר דקות.

<אבי ברגר: כלומר, אם נראה עומסים גדולים מדי, יצטרכו לפתוח עוד סניפים.

<אבי ברגר: בעניין חלוקת הדואר יש שינוי רגולטורי שלמעשה במקום לחלק את הדואר כל יום, יחלקו אותו בשנתיים הקרובות יום כן ויום לא, כלומר, לסירוגין; ולאחר מכן מעבר אוטומטי לשני ימי חלוקה בשבוע, אלא אם כן שר התקשורת יחליט בתיאום עם שר האוצר שנשארים על שניים וחצי ימים או יום כן ויום לא.

<אבי ברגר: אני חייב להגיד שזה שינוי מאוד מרחיק לכת - - -

אבישי ברוורמן: אחת הדילמות הקשות במדינת ישראל היום היא מיהו שר התקשורת.

<אבי ברגר: מה שחשוב בהיבט הזה זה שזה מצמצם את העלויות של הדואר במובנים מסוימים, ומצד שני פתחנו אופציות וחלופות אחרות, שיכולות לשפר את השירות בהיבטים אחרים, כמו למשל דואר 24, שבו העלינו את רמת השירות מ-88% ל-92%, או כמו למשל ברשומים, ששם אנחנו מדברים על להעלות לחבילות של עד קילו אחד ולא רק חצי קילו כמו היום כשמדובר במסירה לבית הלקוח.

<אבי ברגר: יותר מזה: ישבנו אתמול בלילה עד שעות מאוחרות והגענו להבנה איך באמת עומדים בטיב שירות של 90%, קרי, ש-90% מדברי הדואר הרשומים יגיעו לבית הלקוח ויימסרו לבית הלקוח, כך שזה יוריד עומס מהסניפים וישפר את רמת השירות.

<אבי ברגר: זה מהלך שהוא גם שירותי וגם כלכלי.

<אבי ברגר: כמובן גם נאפשר לדואר שירות אוניברסלי של מסירת חבילות עד הבית בתשלום נוסף.

<אבי ברגר: וכאן חשוב להדגיש שני דברים.

<אבי ברגר: אחד: שאוניברסלי זה בכל הארץ; ודבר שני: שוויוני.

<אבי ברגר: כלומר, באותו מחיר, ולא מחיר שונה בפריפריה לעומת המרכז.

<אבי ברגר: אנחנו דואגים באמת לרווחת כלל הציבור.

<אבי ברגר: בהיבט של התחרות אנחנו רוצים לאפשר תחרות על ידי פתיחת מרכזי החלוקה של חברת הדואר למתחרים, כדי לאפשר גם לחברות אחרות להתחיל לתת שירות.

<אבי ברגר: מצד שני, לאפשר לדואר לשתף פעולה עם דפוס, כדי להתחרות במכרזים יותר גדולים.

<אבי ברגר: גם נסיר את הפיקוח על הדואר הכמותי, כדי לאפשר לחברה להתחרות; ומצד שני נפתח את התחום השמור, התחום של הדואר היחידני, לתחרות.

<אבי ברגר: כלומר, נעשה צעדים שיגבירו את התחרות, ודרך זה, באופן טבעי, בדרך כלל גם משתפר השירות.

<אבי ברגר: אל מול זה גובשה תכנית הבראה שלמה, שכוללת התאמה של התעריפים למבנה ההוצאות של החברה, ומצד שני התייעלות החברה – הסכם קיבוצי מעודכן, צמצום כוח אדם, והקטנה של מבנה ההוצאות, כצעד נוסף ומשלים.

<אבי ברגר: כלומר, אנחנו רואים פה רגולציה, תחרות ותכנית הבראה.

אבישי ברוורמן: אבי, תודה.

אבישי ברוורמן: אני רואה שיש פה בשורות טובות בחלק מהדברים.

אבישי ברוורמן: אני נותן להרצל בר-מג לדבר.

אבישי ברוורמן: הרצל, איך זה מתקדם?

אבישי ברוורמן: מה קורה?

אבישי ברוורמן: ספר לנו.

<הרצל בר-מג: לגבי תכנית ההבראה אני לא אוסיף או אגרע ממה שאמר מנכ"ל משרד התקשורת.

<הרצל בר-מג: אנחנו בוודאי נראה היום או מחר על מה יחתום כבוד השר, ואז נוכל להתייחס.

אבישי ברוורמן: ויהי בחצי הלילה?

גלעד ארדן: אני אסביר.

גלעד ארדן: ההמלצות של ועדת רייך, יש בהן חלקים טובים לציבור ויש חלקים פחות טובים.

גלעד ארדן: הטובים לציבור זה שעות הפתיחה, חלוקה בבתים באחוז גבוה יותר וכולי.

גלעד ארדן: הפחות נעימים זה מה שנקרא במכבסת המילים "עדכון תעריפים", שזה דבר שאף שר לא אוהב לעשות אותו, אבל אם מסתכלים באומץ וברצינות על מבנה העלויות של החברה בכל השנים שבהן תעריפי הדלק, החשמל והמים עולים, אבל השירותים של חברת הדואר לא עולים – כך מתחיל בעצם הגירעון, ואז מתפלאים איך היא במשבר.

גלעד ארדן: אז בלית ברירה ובצער רב אני אאלץ היום לפני חצות – אם אני אגיע היום לסיכום כולל עם האוצר ועם הנהלת הדואר והדירקטוריון, מה שעוד לא קרה – לחתום על שורה ארוכה של עדכונים, כלומר העלאות תעריפים של שירותי הדואר, שיבטיחו תזרים הכנסות בריא יותר לחברה.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, אני ביקשתי להבטיח שכל מה שהובטח לציבור יעוגן גם כן בסיכומים עם האוצר ובהחלטות דירקטוריון החברה, כדי שלא ייסגרו לי מחר בבוקר סניפים במקומות שיש עומסים; כדי שההסכם עם סוכני הדואר, שהוא הסכם הפסדי בחלק מהשירותים שנותנים, ישופר, כך שלא ייסגרו לי סוכנויות בכל מיני מקומות; כדי שמנגנון הפרס-קנס שאמור להיחתם עם הדוורים וההסתדרות, שאומר שדוור שעומד במכסה של 90% חלוקה של דואר רשום בבתים יקבל בונוס, ומי שלא – ההפך.

גלעד ארדן: אם הדברים האלה לא יובטחו, אז, איך אומרים, לא מדבשך ולא מעוקצך.

גלעד ארדן: אני לא הלך לחתום על העלאות תעריפים מבלי שרמת השירות תיקבע.

גלעד ארדן: ולכן הרצל התנה בכך את מה שאמר.

אבישי ברוורמן: הרצל, אנא המשך.

<הרצל בר-מג: לגבי הצעת החוק, אני מציע שמי שהציע את החוק יציג קודם כול את הרציונל, ואז אני אוכל להגיב.

אבישי ברוורמן: אנחנו בהערות הכלליות לפני קריאת החוק.

אבישי ברוורמן: מישהו עוד רוצה להתבטא?

<אתי בנדלר: אולי קודם כול שיציגו את החוק.

אבישי ברוורמן: עכשיו יוצג החוק, אחר כך אני אתן לכולם הערות כלליות, ואחרי זה נעבור לקריאה.

אבישי ברוורמן: אני אתן לשר להציג את החוק; אני לא יודע למה דנה נויפלד לא מדברת יותר.

גלעד ארדן: היא לא חשה כל כך בטוב, נכון?

<דנה נויפלד: זו הישיבה האחרונה עם השר.

גלעד ארדן: המילים נעתקו מפיה וגרונה חנוק מדמעות אושר.

אבישי ברוורמן: אנחנו צריכים לדעת האם רפורמת נויפלד בכל התחומים, תעבור.

אבישי ברוורמן: כבוד השר, הצגה של החוק.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר שאת הצעת החוק הזו הצעתי עוד בכנסת ה-17, בהיותי חבר כנסת באופוזיציה.

גלעד ארדן: משום מה, כשחבר הכנסת שי הגיש אותה בכנסת ה-18 וה-19, זה לא הוזכר בתהליך ההנחה.

גלעד ארדן: אבל שנים רבות בוערת בי התשוקה לתקן את המצב הזה, כי גם לי באופן אישי יצא הרבה פעמים ליסוע, לעמוד בתור, לשלם חניה, ובסוף לקבל חוברת של "פוקס" אוTNT או כל מיני דברים כאלה.

גלעד ארדן: אז אמנם הדוגמניות והדוגמנים מאוד אסתטיים והבגדים יפים, אבל אם היית שואל אותי מראש אם אני רוצה להשקיע את זמני ומרצי בללכת לקבל את החוברת הזאת, כנראה שהייתי מוותר.

גלעד ארדן: אני חושב שלהמוני בית ישראל יש את הזכות שכשהם צריכים להחליט האם ליסוע ולעמוד בתור לדואר – עד ליום שאנחנו כולנו מייחלים אליו, ש-90% מדברי הדואר הרשום כבר יימסרו בבתים – שהשקיפות תהיה מנת חלקם.

גלעד ארדן: אני באמת חושב שאין פה קואליציה ואופוזיציה, חברי כנסת רבים חושבים שמדובר בהצעת חוק צרכנית ונכונה.

גלעד ארדן: היו לה קשיים בתהליך, כי המדינה עצמה – לא נעים לומר, אז אל תגלה לאף אחד – לא מתה על שקיפות.

גלעד ארדן: היא אוהבת שקיפות כשזה אצל אחרים, אבל שזה נוגע אליה ולגופים שלה, שנהנים מחוסר השקיפות הזאת, אז היא לפעמים מעדיפה את זה.

גלעד ארדן: אבל הגענו להבנות בתוך משרדי הממשלה, וההבנות האלה תורגמו לנוסח החוק שמונח כאן.

גלעד ארדן: דנה אולי תסביר בהמשך את העניינים של חזקת מסירה ועוד נושאים שמגולמים כאן בחוק.

גלעד ארדן: אני רוצה לומר מראש שבמסגרת הדמוקרטיה של מדינת ישראל, ממשלה, על כל חלקיה, יכולה להסכים על חוק, אבל החברה הממשלתית יכולה, באופן מפתיע, להביע את התנגדותה להצעת החוק.

גלעד ארדן: זכותה.

גלעד ארדן: אני לא כופר בזכותה, וראיתי שהועברה התנגדות של חברת הדואר בימים האחרונים.

גלעד ארדן: אנחנו לקחנו בחשבון את כל החששות של חברת הדואר, ואנחנו חושבים שניתנן להם מענה בהצעת החוק.

גלעד ארדן: באופן טבעי, אף חברה, בטח כשהיא במצב לא פשוט, אוהבת שמעמיסים עליה עוד חובות.

גלעד ארדן: אבל אנחנו חושבים שבאיזון בין החששות שלה, שבעינינו הם פתירים, לבין האינטרס הציבורי, האינטרס הציבורי הכללי צריך להכריע; ואני מקווה שהוועדה תקבל את עמדת הממשלה בנושא הזה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, אדוני.

אבישי ברוורמן: הרצל, בבקשה.

<הרצל בר-מג: קוד כול הייתי רוצה להביא בפני הוועדה את ההתפלגות של השימוש בדואר רשום.

<הרצל בר-מג: נתחיל מכך שפרסומת של TNT או חברות אחרות, השיעור שלה מכלל דברי הדואר הרשום בשנה בטל בשישים.

<הרצל בר-מג: הוא לא יותר מכמה פרומילים בודדים.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, הדואר הזה - - -

<הרצל בר-מג: אני אומר ממה הוא מורכב.

<הרצל בר-מג: בערך 35% מדברי הדואר הרשומים נשלחים על ידי המדינה ומוסדותיה – רשויות מקומיות וכולי.

<הרצל בר-מג: מדובר בגביית מסים, הזמנה לבתי משפט - - -

גלעד ארדן: אולי תאמר קודם מה המספר הכולל של דברי הדואר הרשומים.

<הרצל בר-מג: המספר הכולל של דברי הדואר הרשומים הוא כ-30 מיליון דברי דואר שנה.

אבישי ברוורמן: 30 מיליון, ומתוכם 35% זה דברים של המדינה.

<הרצל בר-מג: לא רק המדינה, גם הרשויות המקומיות - - -

אבישי ברוורמן: כל הגופים השלטוניים.

גלעד ארדן: זאת אומרת ש-20 מיליון דברי דואר זה גופים פרטיים.

גלעד ארדן: 20 מיליון אנשים שבאים לקבל - - -

<הרצל בר-מג: רגע, רגע, שנייה.

<הרצל בר-מג: 30% נוספים נשלחים במסגרת של הליכים משפטיים, בדרך כלל משרדים של עורכי דין.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, 35% זה הגופים השלטוניים, ועוד 30% זה עורכי דין, קריאה למשפט וכל הדברים האלה.

אבישי ברוורמן: הגענו ל-65% מתוך ה-30 מיליון.

אבישי ברוורמן: נשארו לנו 35%.

<אתי בנדלר: שוב פעם.

<אתי בנדלר: 30% עורכי דין, 35% המדינה ומוסדותיה.

אבישי ברוורמן: הגענו ל-65% ונשאר 35%.

אבישי ברוורמן: הלאה.

<הרצל בר-מג: פרטיים ששולחים לצורכי מסחר, דרישות תשלום, מסמכי מקור וכולי – עוד 23%.

אבישי ברוורמן: אם כך 65 ועוד 23 – אנחנו ב-88%.

<הרצל בר-מג: נכון.

גלעד ארדן: ויש אותי, שבאתי לקבל את ה-TNT.

<הרצל בר-מג: 12% האחוזים הנותרים, שנמצאים בצמיחה מתמדת ועליהם עתידנו, זה הזמנות בסחר מקוון.

<הרצל בר-מג: וכפי שאמרתי, העניין של הפרסומת בטל בשישים, הוא לא מגיע לאחוז אחד אפילו.

<הרצל בר-מג: עכשיו, בואו ננסה לנתח רגע את מאזן האינטרסים - - -

אבישי ברוורמן: יש שיווי משקל כרגע, והצעת החוק אומרת שישונה שיווי המשקל.

אבישי ברוורמן: מה המשמעות של זה כרגע לגבי הפעילויות בדואר – מה קורה לצרכנים?

אבישי ברוורמן: מה קורה לעלות?

אבישי ברוורמן: איך זה עובד?

<הרצל בר-מג: הנמען, מטבע הדברים, באמת לא רוצה את הטרחה של להגיע לסניף.

<הרצל בר-מג: זה טבעי לחלוטין ואנחנו מבינים את זה.

<הרצל בר-מג: וכשהוא מגיע לסניף הוא רוצה לחכות זמן כמה שיותר קצר.

<הרצל בר-מג: ובוא נשים את הדברים על השולחן: חלק לא מבוטל מהנמענים היה מעדיף שלא לקבל את דברי הדואר האלה, כי הם בדרך כלל לא מבשרים על זכייה בפיס.

<אתי בנדלר: או שהוא ירצה להגיע מהר מאוד, אם הוא ידע שזה ממפעל הפיס.

<אתי בנדלר: כלומר, גם העיתוי מושפע מהידיעה לגבי מי השולח.

<הרצל בר-מג: השולח, גם לו יש אינטרסים, והזכרתי שזה גם המדינה.

<הרצל בר-מג: השולח רוצה להעלות את שיעור המסירה, בין היתר כדי למלא את התפקידים שלו על פי חוק.

<הרצל בר-מג: הוא גם רוצה לקבל חיווי חד-משמעי: האם נמסר, או שהוא סירב לקבל.

<הרצל בר-מג: לדוגמה, חיווי ביניים שלא ברור ממנו באיזה נסיבות זה לא נדרש, הוא לא חיווי טוב מבחינתו של השולח.

<הרצל בר-מג: חברת דואר ישראל רוצה גם היא להעלות את שיעור המסירה בפעם הראשונה, כי היא לא רוצה לעבוד פעמיים.

<הרצל בר-מג: ולכן גם ההסדר עם הדוורים.

<הרצל בר-מג: היא רוצה לקצר את משך ההמתנה באשנב, היא רוצה שכמה שפחות אנשים יבואו כאשר אין צורך שהם יבואו, ולכן, מהבחינה הזאת זה בדיוק אותו אינטרס.

<הרצל בר-מג: היא גם רוצה לשמור על ניטרליות בתהליך; אין מקום בעולם שבו חברת דואר מעורבת בתהליך.

אבישי ברוורמן: זאת השאלה שלי.

אבישי ברוורמן: אני לוקח את מערב אירופה וארצות הברית - - -

<הרצל בר-מג: אין מדינה אחת ב-OECD – תבדקו אותי – שיש בה חוק או תקנות מהסוג שהם מביאים.

<הרצל בר-מג: אין אחת.

גלעד ארדן: אולי כי שם הם כותבים את זה באופן וולונטרי ולא משאירים ריק את הזהות של השולח.

גלעד ארדן: כלומר, לא צריך חוק.

<הרצל בר-מג: לא, לא, חד-משמעית לא.

<הרצל בר-מג: יגאל נמצא פה והוא יכול להעיד.

גלעד ארדן: מה הוא יכול להעיד?

<הרצל בר-מג: שאין חובה כזאת וש - - -

גלעד ארדן: אבל זאת לא השאלה.

גלעד ארדן: השאלה היא האם יש צורך בחובה או לא.

<הרצל בר-מג: לא רושמים את הכתובת של השולח.

<הרצל בר-מג: תראו, את הנהלים האלה אנחנו ירשנו מהבריטים, שלא יהיו אי-הבנות.

גלעד ארדן: אני מזכיר לך שמאז שהיו פה הבריטים עברו איזה כמה עשרות שנים.

<הרצל בר-מג: עכשיו אני רוצה להגיד מה יהיו התוצאות של יישום הצעת החוק.

<הרצל בר-מג: מה שיקרה הוא שכל האנשים שלא היו מעוניינים לקבל דברי דואר מסוג מאוד מסוים - -

אבישי ברוורמן: הזמנה למשפט וכל הדברים האלה.

<הרצל בר-מג: - - עכשיו הם ידעו שכאשר הדוור לא מוצא אותם בבית הם יקבלו הודעה מסודרת שבה כתוב מי השולח, ובמקרה שזה המדינה יהיה כתוב "מדינת ישראל", וכידוע, מדינת ישראל בדרך כלל לא שולחת בשורות יותר מדי טובות.

<הרצל בר-מג: כלומר, זה רמז דק כפיל לגבי מה חבוי שם.

<הרצל בר-מג: אז בניגוד להסכם שחתמנו אתמול עם העובדים, שרוצה להגדיל את שיעור המסירה, אנחנו נקטין את שיעור המסירה בבית, כי כל אלה שלא רוצים לקבל את זה פשוט לא יפתחו ולא יסכימו לקבל, אלא הם יקבלו הודעה מסודרת ואז יבואו לסניף.

<הרצל בר-מג: יבואו לסניף?

<הרצל בר-מג: הרגנו את העניין של זמן המתנה של עשר דקות בתור, ונצטרך תשומות עבודה יותר גבוהות.

גלעד ארדן: למה הם יבואו לסניף?

<הרצל בר-מג: בגלל שהם לא פתחו את הדלת לדוור.

<אבי ברגר: אז למה שהם יבואו לסניף אם הם לא רצו לקחת את זה בבית?

<הרצל בר-מג: כי אחרי שהוא יראה מה זה, יכול להיות שהוא כן ירצה לבוא.

<הרצל בר-מג: הם משאירים לו הודעה לגבי מי זה.

גלעד ארדן: לא הבנתי.

<אתי בנדלר: אתה - - -

אבישי ברוורמן: רבותיי, הרצל בזכות דיבור.

<הרצל בר-מג: אפשר לא להסכים איתי ואני מוכן לשמוע, אבל רבותיי, אני - - -

גלעד ארדן: אבל התיאור שלך לא ברור.

<הרצל בר-מג: אני - - - בדואר ואני יודע מה הדברים האלה גורמים.

אבישי ברוורמן: אם יש אדם שמכיר את הדואר לפני ולפנים, זה הרצל.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<הרצל בר-מג: אני חושב שזה יכול לחבל בעבודה של הרשויות ולהעלות את ההוצאות שלה, משום שהרשויות, כשהן יראו שזה מה שקורה אצלנו, הן יעבירו את זה לשליחים פרטיים.

<הרצל בר-מג: שליחים פרטיים יחלקו את הדואר?

<הרצל בר-מג: זה יעלה הרבה יותר כסף.

<הרצל בר-מג: זה יעלה הרבה יותר כסף לציבור, אבל זה גם יפגע בדואר, משום שזה ירד מההכנסות שלנו, וכשזה ירד מההכנסות שלנו יצטרכו להעלות עוד פעם את המחיר של הדואר הרשום.

<הרצל בר-מג: כבר היינו בסרט הזה עם הדואר היחידני.

<הרצל בר-מג: אנחנו התרענו על זה הרבה פעמים.

<הרצל בר-מג: זה נקרא "סחרחרת המוות", אתה בוודאי מכיר את זה, זה מונח כלכלי ידוע.

<הרצל בר-מג: אז כמו שאמרתי, התורים יתארכו במקום להתקצר.

<הרצל בר-מג: התורים יתארכו מעוד סיבה: כאשר הלקוח מגיע לאשנב ורוצה לשלוח, עכשיו חלה עליי, על חברת דואר ישראל, חובה לבדוק שהוא מילא את שם השולח, ואם השולח הוא מיופה כוח הוא גם צריך לציין את שם מייפה הכוח, ונוסף על זה הוא צריך גם לציין האם קיימת חזקת מסירה.

<הרצל בר-מג: עכשיו, תארו לכם את הדו-שיח מול הפקיד באשנב, כאשר התור משתרך מאחוריו: הפקיד שואל את השולח האם הוא מיופה כוח, מה שם מייפה הכוח והאם הוא רשם חזקת מסירה.

<הרצל בר-מג: אני לא יודע כמה אנשים יש פה מסביב לשולחן שהם לא עורכי דין והם יודעים מה זו "חזקת מסירה".

<הרצל בר-מג: ואני לא רוצה לחשוב מה יקרה כאשר פקיד האשנב המסכן הזה יצטרך להסביר למישהו מה זה חזקת מסירה ולמה הוא לא רשם חזקת מסירה ובגלל זה הוא לא הולך לקבל ממנו את דבר הדואר.

<הרצל בר-מג: רבותיי, זה לא ישים.

<הרצל בר-מג: זה פשוט לא ישים, אני אומר לכם.

<הרצל בר-מג: על הנייר אפשר להעביר כל מה שרוצים.

<הרצל בר-מג: בנוסף לכל זה, יש לנו מיליוני דברי דואר כאלה, ואנשים מטפלים בזה.

<הרצל בר-מג: ואנשים, כשהם מטפלים בדברי דואר, כשהם מעתיקים פרטים, יש שגיאות.

<הרצל בר-מג: מה לעשות, יהיו שגיאות, שגיאות בתום לב, ועל כל שגיאה כזאת אנחנו נצטרך לשלם 27,000 ש"ח.

<הרצל בר-מג: עכשיו, אני חושב שהבעיה היא לא רק העיצום הכספי, הבעיה היא גם שאנחנו נהיה חשופים לתובענות ייצוגיות, יגידו "הנה, אתם חייבים על פי החוק, לא מילאתם את תפקידכם" – תובענה ייצוגית.

<הרצל בר-מג: ואנחנו נצטרך לשלם הרבה מאוד כסף.

גלעד ארדן: תובענה ייצוגית, דרך אגב, זה כשאתה באופן שיטתי לא ממלא את חובתך.

<אתי בנדלר: ברור.

גלעד ארדן: ודרך אגב, אם באמת לא תמלא את חובתך באופן שיטתי, טוב שיתבעו אותך.

<הרצל בר-מג: מספיק ש-10%...

<הרצל בר-מג: מספיק ש-5% לא נמלא – מדובר במספרים מאוד גדולים, וזה - - -

גלעד ארדן: תגיד לי, אני לוקח בחשבון שאני לא אבוא לעבודה 5% מהימים?

גלעד ארדן: אז למה אתה לוקח בחשבון ש-5% מהאנשים שלך לא ימלאו את החוק?

<הרצל בר-מג: לפני רגע הראה לנו אבי ברגר שבדואר 24 הטילו עלינו 92%.

<הרצל בר-מג: כל עבודה שנעשית באופן ידני, יש בה שגיאות, בכל העולם זה מקובל.

<הרצל בר-מג: אין דבר כזה 100%.

<הרצל בר-מג: כשאתה לוקח פרטים ואתה מעתיק, יש לפעמים שגיאות, אנשים שוגים.

<הרצל בר-מג: אתה צריך להביא בחשבון שהאנשים האלה עובדים בלחץ - - -

גלעד ארדן: אז המשרד, במדיניות האכיפה שלו, ייקח את זה בחשבון.

<אבי ברגר: אבל הסיבה ל-92% היא כי בדקנו את התהליך וראינו שזה 92% ב-24 שעות, ואמרנו שב-48 שעות זה כבר צריך להיות 100%.

<אבי ברגר: כלומר, זה לא בגלל תקלות, אלא זה בגלל שהתהליך - - -

<הרצל בר-מג: נכון, אבל התקן של השירות הוא 24 שעות, ואתה בעצמך אומר שאי אפשר לעמוד בזה.

<הרצל בר-מג: אגב, זה מקובל בכל העולם – אין דבר כזה תקן של 100%, אין דבר כזה.

אבישי ברוורמן: הרצל, אתה רוצה להוסיף עוד משהו?

<הרצל בר-מג: עד כאן.

אבישי ברוורמן: יגאל, אתה רוצה להוסיף?

<יגאל לוי: קודם כול, השר נמצא פה והציג את החשיבות של הצעת החוק, שזה הדבר החשוב ביותר.

<יגאל לוי: מבחינתנו, המצב שבו מצד אחד – והשר התייחס במיוחד לרשויות המדינה – המדינה מורה בצורה אקטיבית לחברת הדואר להסתיר את זהותה כאשר היא שולחת דואר רשום לנמען, ומצד שני האזרח יכול למצוא את עצמו אשם בזה שהוא לא לקח את דבר הדואר, על כל המשתמע מכך – זה הדבר המרכזי שההצעה הזאת תפתור.

<יגאל לוי: בנוסף, החשש מפני עומסים שעלולים להיווצר בסניפים – כמו שהשר והמנכ"ל פירטו קודם, בהחלט יש לנו כוונה באמצעות מהלך משלים לוודא שאחוזים מאוד גבוהים יימסרו בבתים ולא בסניפים.

<יגאל לוי: לגבי העמידה ב-100%, אני רוצה להגיד בכנות שהאכיפה של המדינה והמשרד על טיב שירות שמוגדר סטטיסטית – והשר עמד על זה אולי ביומו הראשון במשרד – היא מאוד קשה, ובפועל היא התבררה כ - - -

גלעד ארדן: היא בלתי אפשרית, זה לא שהיא קשה במובן שכל יום הדואר מקבל מאיתנו קנסות ועיצומים.

<יגאל לוי: למעשה לא הטלנו עד היום אף עיצום כספי על חברת הדואר, מהסיבה שהיה מאוד קשה לאכוף טיב שירות סטטיסטי כפי שהוא מוגדר היום.

<יגאל לוי: אגב, ההצעה הנוכחית התחילה בצורה יותר קיצונית: הניסוח הראשון, לפני שהתחלנו דיונים בתוך הממשלה, התחיל עם ברירת קנס ללא הוכחת נזק, ובסופו של דבר נמצא איזון קצת פחות דרסטי.

<יגאל לוי: אבל אם אנחנו נוריד את זה לטיב שירות סטטיסטי, אני חושב שיהיה לנו מאוד קשה לאכוף את זה; ודווקא הצורה שבה זה מובא פה, שאנחנו בהחלט מצפים שחברת הדואר, בתהליך הטיפול שלה בדברי הדואר, תבלום דבר דואר שמגיע שלא לפי הדרישות בעת קבלתו, ואם לא אז שבתהליך ההעברה שלו זה יגיע בסופו של דבר לדוור שיראה שאין עליו את פרטי השולח ויוכל לעצור את זה – בדרך הזאת אנחנו מצפים מהחברה שתעצור את דברי הדואר האלה.

<יגאל לוי: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: נציג העובדים, בבקשה.

<בני כהן: אני לא נציג העובדים, שמי בני כהן, ואני יושב-ראש ארגון סוכני הדואר בארץ.

<בני כהן: אני רוצה לדבר בשני כובעים, האחד הכובע של הסוכנים והשני הכובע של האזרח.

גלעד ארדן: מה השני?

<בני כהן: אזרח מן המניין.

גלעד ארדן: ואתה מנתק את זה מהיותך סוכן.

גלעד ארדן: זה כמו שאני אומר לפעמים "כאזרח".

<בני כהן: אני רוצה להתייחס למה שהוצג בשקף הראשון.

<בני כהן: רשום שם ששעות הפתיחה של הסניפים יהיו מ-08:00 עד 20:00.

<בני כהן: אני מזכיר לכם שיש הבדל בין סניפים לבין יחידות דואר.

<בני כהן: במדינת ישראל יש היום כ-650 יחידות דואר, ומתוכן כ-250 סניפים ועוד כ-400 סוכנויות דואר.

<בני כהן: אז כשרשום "סניפים" האם הכוונה היא לסניפים?

<בני כהן: כי יש הבדל משפטי בין שני המונחים האלה.

<בני כהן: דבר שני.

<בני כהן: השר כבר אמר – ועשה לי חצי מהעבודה – שהסכם ההתקשרות עם הסוכנים הוא הסכם הפסדי.

<בני כהן: הוא אמר שבחלקו, ואני אומר שבכולו.

<בני כהן: כי הסוכנים עובדים היום - - -

אבישי ברוורמן: מה זה שייך לחוק הזה?

<בני כהן: עוד דקה אני אגיע אליו.

<בני כהן: ולכן גם היום נסגרות סוכנויות, ובכל המכרזים שמפורסמים יש היענות קלושה.

<בני כהן: לגבי הנושא של הדואר הרשום – האם כן לרשום או לא לרשום.

<בני כהן: אני רוצה לתאר לכם את הפעילות בתוך הסוכנות.

<בני כהן: ושימו לב, צריך להיות הבדל בין סוכנות שיש בה תאי דואר, כלומר, מרכז חלוקה.

<בני כהן: שם לא מגיעים דברי דואר הביתה אלא הולכים לתיבת הדואר.

<בני כהן: הפעילות היא כזאת: ברגע שמגיע דבר דואר, צריך לשים הודעה ראשונה לצרכן או ללקוח, הודעה שהגיע לו דבר דואר רשום.

<בני כהן: לאחר שבוע, אם הוא לא בא לקחת, צריך להוציא לו הודעה שנייה שדבר הדואר הרשום הגיע אליו.

<בני כהן: ברגע שיצוין השם של מי ששלח – ואני מחזק את הדברים של הרצל – אני מניח שהרבה מאוד אנשים שיראו שזה ממוסדות המדינה או בתי המשפט או קנסות, לא יבואו לקחת, ואז, אחרי שבועיים, אותו סוכן דואר, אותו סניף דואר, צריך להחזיר את דבר הדואר לשולח.

<בני כהן: ועכשיו אני מדבר בכובע של יושב-ראש הארגון.

<בני כהן: דבר דואר שהגיע לסוכנות הדואר, נשלחה הודעה פעמיים ללקוח, הלקוח לא בא לקחת אותה, וסוכן הדואר החזיר אותה בסוף לשולח – הוא לא מתוגמל עליה ולו באגורה אחת, למרות שחברת הדואר גבתה את הכסף מראש.

<בני כהן: בהסכם עם הסוכנים רשום שרק אם דבר הדואר נמסר הסוכן מקבל את הכסף.

<בני כהן: ויש לזה משמעות מבחינת הסוכנים.

אבישי ברוורמן: מה המלצתך?

גלעד ארדן: כאזרח.

<בני כהן: כאזרח, המלצתי שיהיה רשום שֵם, כי אני רוצה לדעת מי שלח לי דבר דואר.

<בני כהן: אני לא אתן את הדוגמה שנתן השר, אבל היו הרבה מאוד כאלה, למשל, אני מקבל איזושהי חשבונית מ"פלאפון" שעל פי חוק חייבים לשלוח אותה בדואר רשום - - -

אבישי ברוורמן: רגע, אני רוצה לדעת מה האזרח ומה הסוכן.

<בני כהן: עכשיו אני מדבר כאזרח.

אבישי ברוורמן: אז כאזרח אתה בעד ההצעה וכסוכן אתה נגד.

<בני כהן: נכון.

אבישי ברוורמן: עשית את זה נהדר, כי הבעיה האמיתית של כולנו היא שכולנו סכיזופרנים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

גלעד ארדן: היושב-ראש, כפי ששמת לב, אני העליתי את הנושא של הסוכנים מבלי שנתבקשתי, ואם לומר את האמת, מבלי שהם דיברו איתי מעולם, לאורך כל הרפורמה.

גלעד ארדן: איך נתקלתי בזה?

גלעד ארדן: כי נסגרות סוכנויות ברחבי הארץ – אשקלון ועוד מקומות – ואז ראשי העיר באים בטענה לחברת הדואר למה היא לא פותחת, ואנחנו באים לחברת הדואר ושואלים למה הם לא פותחים, והם משיבים "מה אתם רוצים?

גלעד ארדן: פרסמנו מכרז ואף אחד לא ניגש".

גלעד ארדן: חוץ מזה, אני שמתי לב שאין עליי שום לחצים של אנשים שמבקשים ממני לסדר להם סוכנויות.

גלעד ארדן: לא שזה אפשרי, אבל אין לחצים כאלה.

גלעד ארדן: אז אמרתי שכנראה יש פה איזה בעיה, וביקשנו מאגף הכלכלה לבדוק את ההסכם בין חברת הדואר לסוכנויות, והסתבר באמת שבעינינו הוא מתומחר לא נכון.

גלעד ארדן: אז ככל שצריך לפתור שם בעיות, כולל מה שהציג פה יושב-ראש האיגוד לגבי דואר רשום, זו בעיה של המדינה ועליה לפתור את זה, כדי שיהיו מספיק סניפים וסוכנויות שייתנו שירות.

גלעד ארדן: אין קשר בין הדאגה המוצדקת שלו, לבין הזכות של האזרח שלא יעבדו עליו ולא ינצלו את חוסר הידיעה.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, כל המנגנונים והבעיות שזה יוצר, כולל להרצל ולחברת הדואר, זאת בעיה של משרד התקשורת והאוצר מול חברת הדואר.

גלעד ארדן: אלו בעיות תפעוליות, בעיות שצריך לפתור אותן.

גלעד ארדן: אלה שמה אומרים פה כולם?

גלעד ארדן: הם אומרים: בשם הבעיות שלנו, תן לנו להמשיך לעבוד על האזרח.

גלעד ארדן: אפילו ווטסאפ כבר הבינו שהם לא מוכנים לתת לראות מי קרא ומי לא קרא – אז שהמדינה תכפה על האזרח את חוסר הידיעה ואת סימן השאלה מי שלח לו את זה?

אבישי ברוורמן: תודה, רבותיי.

אבישי ברוורמן: הערה אחרונה של הרצל, ואז אני מתחיל בקריאה, כי אני רוצה להתקדם בנושא הזה, מכיוון שיש לנו עוד דברים על הפרק.

<הרצל בר-מג: אני חושב שאם רוצים להעביר את הפרטים של השולח, אז מן הראוי שיטילו את החובה הזאת על השולח ולא על חברת דואר ישראל, שלא צריכה להיות חלק מהתהליך.

גלעד ארדן: דרך אגב, אתם בודקים אם יש בול על המכתב?

<הרצל בר-מג: זו בדיקה מדגמית, ואם לדוגמה - - -

גלעד ארדן: תבדקו מדגמית גם את זה.

גלעד ארדן: אנחנו נפעיל אכיפה בשום שכל.

<הרצל בר-מג: הנה, כבר התקדמנו.

גלעד ארדן: למה, ניסיתם בכלל לדבר איתי לפני הדיון הזה?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: הגשתם התנגדות וזהו, כמו שאתם עושים בכל דבר.

אבישי ברוורמן: בשולחן הזה, כמו שאתה יודע, אנחנו איתך.

אבישי ברוורמן: אני בעד אכיפה מדגמית, גם במס הכנסה, וכשתופסים מישהו – דואגים שהוא יתנהג יפה.

גלעד ארדן: מוצג פה איזשהו מצג כאילו משרד התקשורת על אלפי עובדיו פרוס מול כל הסוכנויות ובודק כל עובד ועובד מחברת הדואר.

גלעד ארדן: ברור שבמידה שחברת הדואר מטמיעה את זה בנוהלי הבדיקה והעבודה שלה ועושה את המאמצים הנדרשים כדי לוודא שמי שקולט דברי דואר רשום מסתכל שהשולח מילא את פרטיו כשהוא מסר – זה עונה על הציפיות שלנו.

אבישי ברוורמן: התקדמנו.

אבישי ברוורמן: הרצל, בבקשה.

<הרצל בר-מג: דבר שני, בהרבה מקרים אנחנו מוציאים את ההודעה השנייה כשדבר הדואר הוא לא מול מי שמוציא את ההודעה השנייה.

<הרצל בר-מג: אז אני מבקש שלפחות בהודעה השנייה יפטרו אותנו מהחובה הזאת, כי כשכותבים את ההודעה השנייה דבר הדואר לא נמצא - - -

אבישי ברוורמן: תחזור עוד פעם.

אבישי ברוורמן: דנה, את לא מקשיבה.

גלעד ארדן: אבל אם תתחילו ישר בהודעה השנייה?

<קריאות: אי אפשר.

גלעד ארדן: זו סתם בדיחה.

<בני כהן: אבל יש תקלה במה שהרצל אומר.

<הרצל בר-מג: אני הבנתי את זה כבדיחה.

גלעד ארדן: יש רגולציה, יש אגף, והם יבחנו את הבעיות התפעוליות שזה יוצר.

גלעד ארדן: זה בסמכות המשרד, לא, יגאל?

גלעד ארדן: נושא ההודעה השנייה לא מעוגן בחקיקה.

<יגאל לוי: החובה למסור הודעה שנייה זה חלק מתהליך הדואר הרשום, ואנחנו לא אוהבים - - -

גלעד ארדן: אבל זה לא בחקיקה, זה ברגולציה של המשרד.

<אתי בנדלר: זה ברישיון הכללי.

גלעד ארדן: אז תבחנו את זה ברישיון.

<יגאל לוי: לא, הבקשה של הרצל ממך כרגע היא לא לרשום את פרטי השולח על ההודעה השנייה.

<יגאל לוי: לגבי הצעת החוק הנוכחית, הוא מבקש לתקן אותה - - -

גלעד ארדן: אבל הצעת החוק לא מתייחסת לתהליך של ההודעה הראשונה או ההודעה השנייה.

<אתי בנדלר: היא מתייחסת להודעת דואר רשום.

<אתי בנדלר: להודעה.

גלעד ארדן: בסדר, אבל להודעת דואר רשום אין הגדרה שאומרת שזה כל הודעה בדבר דואר רשום.

גלעד ארדן: אפשר להגיד - - -

<אתי בנדלר: אתה אומר שלהודעה השנייה לא נקרא "הודעה", אלא נקרא לה משהו אחר.

גלעד ארדן: גברתי, אם המשרד יקבע ברגולציה שלו שלאחר שניתנה ההודעה הראשונה, אז בהודעה הנוספת שנותנים - - -

<אתי בנדלר: בתזכורת - - -

גלעד ארדן: נקרא לזה "תזכורת", כמו שאמרת.

גלעד ארדן: הנה, מצאת פתרון בשנייה.

גלעד ארדן: ואז אפשר יהיה ל...

<לאה ורון: אבל השאלה היא למה.

<לאה ורון: הרי ההודעה השנייה נשלחת משום שעל פי רוב ההודעה הראשונה לא מגיעה.

<לאה ורון: כך לפחות מהניסיון שלי.

גלעד ארדן: לא, היא מגיעה, אבל לא באים לקחת.

<אתי בנדלר: לא באים לקחת, זאת הסיבה.

<לאה ורון: היא לא מגיעה, פשוט לא מגיעה.

<קריאות: - - -

<בני כהן: לא, יש פה איזו הטעיה.

גלעד ארדן: המשרד ישאל את עצמו את השאלה הזאת ברגולציה, לא צריך לקבוע את זה בחוק.

<קריאות: - - -

<יגאל לוי: אנחנו לא אוהבים את הבקשה הזאת.

אורי מקלב: השר הציע, לגבי מה שאתה אמרת על ההודעה השנייה, שאתם תבדקו את זה בתוך תהליך פנימי שלכם.

<יגאל לוי: אני לא אוהב את זה.

<הרצל בר-מג: דבר נוסף:

<הרצל בר-מג: התעריפים שלנו הולכים להשתנות.

<הרצל בר-מג: התעריפים שלנו נקבעו בוועדת רייך על סמך התהליך הישן, אבל לתהליך החדש יש עלויות יותר גבוהות, ואנחנו מבקשים שיימצא מקור לזה; גם לגבי זמן העבודה באשנב וגם לגבי זמן המילוי של ההודעה על ידי הדוור.

גלעד ארדן: מה אתה רוצה, שנקבע עכשיו מחיר בחוק?

אורי מקלב: אני עוד לא שמעתי ואני לא זוכר תקדים שבו בהצעת חוק אמרו מה העלות של זה.

<הרצל בר-מג: אבל אנחנו חברה שמתפרנסת אך ורק מההכנסות שלה, החברה הזאת לא מקבלת סובסידיה מהמדינה.

<הרצל בר-מג: ובדיוק עכשיו קבעו את התעריפים - - -

גלעד ארדן: אני אנסה להגיד את זה הכי עדין שאני יכול.

גלעד ארדן: אני חושב שצריכה להיות לחברה ממשלתית חוצפה מאוד-מאוד-מאוד גדולה כשהיא יודעת שהצעת חוק מונחת כבר חודשים בכנסת, מתקיים תהליך שימוע של המשרד על התעריפים של החברה, היא לא מעלה את הטענה הזאת אף פעם בתהליך השימוע מול החברה, והיא באה פה לכנסת – שזו לא סמכותה ולא תפקידה של הכנסת לקבוע את תעריפי חברת הדואר – ומציגה שהיא רוצה – כמובן, כהרגלה בקודש, מבלי להציג שום עבודה שמוכיחה כמה עלות זה מוסיף, אם בכלל, לטיפול בדואר רשום.

גלעד ארדן: .. מה אני אגיד עכשיו?

גלעד ארדן: מה, אני אזרוק מחיר?

גלעד ארדן: אעלה עוד יותר את המחיר של הדואר הרשום מעבר למה שאני אמור להעלות היום בלילה?

גלעד ארדן: מה אתה מצפה ממני לענות על מה שאתה אומר?

<הרצל בר-מג: אני מסכים עם כבוד השר לחלוטין, אלא שהעובדות הן שונות: כן ביקשנו לממן את העלות, כן פנינו למשרד התקשורת.

אבישי ברוורמן: אוקיי, רבותיי - - -

<הרצל בר-מג: - - - הצעת החוק.

<דנה נויפלד: לא שלחתם.

אבישי ברוורמן: שמענו את השר, שמענו את הסמנכ"ל.

אבישי ברוורמן: הצטרפו אלינו שני האלה שרוצים למזג, חבר הכנסת מקלב וחבר הכנסת שי.

אבישי ברוורמן: אני עורך הצבעה האם למזג את שתי הצעות החוק, של מקלב ושי, עם ההצעה הממשלתית.

אבישי ברוורמן: האם אתם רוצים למזג?

נחמן שי: כן.

אורי מקלב: כן.

<אתי בנדלר: אני רק רוצה להפנות את תשומת הלב לכך שמדובר בשתי הצעות חוק שהתקבלו בדיון מוקדם.

<אתי בנדלר: הצעת החוק הממשלתית התקבלה בקריאה הראשונה, ואם הוועדה ממזגת את הצעת החוק, ההחלטה של הוועדה טעונה אישור של ועדת הכנסת, ובמקרה כזה הדיון נעשה על בסיס הצעת החוק שהתקבלה בקריאה הראשונה.

אבישי ברוורמן: האם זה מקובל על אדוניי?

אורי מקלב: ואמרו הן.

נחמן שי: מאחר שטובת העניין במקרה המסוים הזה קודמת, אנחנו נעשה את התהליך הזה.

אבישי ברוורמן: אם כך אני מצביע.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת נחמן שי מחליף את חבר הכנסת שמולי, וחבר הכנסת מקלב את חבר הכנסת אשר.

אבישי ברוורמן: מי בעד?

אבישי ברוורמן: הצבעה בעד ההצעה למזג את הצעות החוק – פה אחד ההצעה למזג את הצעות החוק הפרטיות עם הצעת החוק הממשלתית אושרה.

אבישי ברוורמן: המיזוג אושר.

אבישי ברוורמן: אנחנו עוברים להקראה.

אבישי ברוורמן: מי קורא?

<דנה נויפלד: עורכת דין ברוריה מנדלסון, מהלשכה המשפטית.

<ברוריה מנדלסון: קוראת:

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אנא הסבר.

<ברוריה מנדלסון: לגבי סעיף (א), "שולח" זה אדם המשלם לבעל הרישיון עבור משלוח דבר הדואר הרשום.

<ברוריה מנדלסון: כשהוא בא לשלוח את דבר הדואר הרשום, הוא צריך לציין על גבי דבר הדואר הרשום את כל הפרטים שמפורטים פה.

<ברוריה מנדלסון: אחד, שם השולח.

<ברוריה מנדלסון: אם זו המדינה הוא צריך לציין "מדינת ישראל", ואם הוא מיופה כוח עבור גורם אחר, הוא צריך לכתוב גם את שם הגורם שייפה את כוחו.

<ברוריה מנדלסון: למשל, אם יש עורך-דין שפועל בשם כביש 6, צריך לכתוב שזה עורך-דין - - -

אורי מקלב: איך ידעו שזה באמת השולח?

אורי מקלב: איך זה נעשה?

אורי מקלב: מדינת ישראל – אני מניח שיש את האפשרות.

אורי מקלב: אבל נניח בא מישהו ואומר "אני שולח בשם חברה כזאת" – איך יודעים?

אורי מקלב: או נניח שהוא מוצא איזה שם מההפטרה וכותב שם שהוא השולח אבל בפנים יש בעצם משהו אחר.

אורי מקלב: באופן הפרקטי, איך זה ייעשה בתוך בית הדואר?

אורי מקלב: השאלה שלי מובנת?

<ברוריה מנדלסון: זה מובן, אבל - - -

אבישי ברוורמן: אוּוה.

אבישי ברוורמן: ..

נחמן שי: מה מסובך כל כך?

<קריאות: - - -

<הרצל בר-מג: זה לא מסובך בכלל, רק שיחכו 40 דקות בתור.

<הרצל בר-מג: זה לא מסובך, רק זמן ההמתנה בתור, במקום להתקצר הוא יתארך.

<דנה נויפלד: היום כאשר אדם בא לשלוח דבר דואר.

<דנה נויפלד: ..

<דנה נויפלד: הטיפול בו נשאר אותו דבר.

<דנה נויפלד: כל מה שצריך לוודא זה ש - --

<הרצל בר-מג: סליחה, זה ממש לא ככה.

<הרצל בר-מג: אני לא בודק תעודת זהות.

<הרצל בר-מג: אני לא בודק זהות של אף אחד.

<הרצל בר-מג: הוא יכול לבוא לשלוח מכתב רשום ואני לא עושה את כל הפעולות האלה.

אבישי ברוורמן: הרצל אמר שזה מאריך.

אבישי ברוורמן: מדוע זה לא מאריך?

<ברוריה מנדלסון: לא אמרתי שזה לא מאריך - - -

אבישי ברוורמן: דנה אמרה שלא.

<בני כהן: זה מאריך משמעותית.

<קריאות: - - -

<אתי בנדלר: אני לא חושבת שזה מטיל עליכם את נטל הבדיקה.

גלעד ארדן: ואם צריך, תבהירי שזה לא מטיל.

<אתי בנדלר: ההצעה אומרת ש"בעל רישיון לא יקבל למשלוח דבר דואר רשום שלא מצוינים על גביו.

<אתי בנדלר: ..".

<אתי בנדלר: אבל ברגע שהפרטים מצוינים, אתם מילאתם את תפקידכם.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רגע, אחד-אחד.

אבישי ברוורמן: נחמן, אתם איחרתם אז אני רוצה להגיד לכם שבתחילת הדיון הרצל בר-מג ומר לוי אמרו - - -

גלעד ארדן: אם הוא ישקר, הוא חשוף לעיצום כספי גדול.

<אתי בנדלר: לא, על השולח אין עיצום כספי, רק על בעל הרישיון.

אבישי ברוורמן: סליחה, סליחה - - -

גלעד ארדן: יש, רק על המדינה.

<אתי בנדלר: רק על בעל הרישיון.

אבישי ברוורמן: אתי, את מפריעה לי.

אבישי ברוורמן: נחמן, אני רוצה לעדכן אותך שכשהם הציגו את דברי הדואר – 35% זה המדינה, 30% זה עורכי דין וכולי – הנקודה שלהם הייתה שהרבה מהדברים האלה הם "חדשות רעות", ואז, הם טוענים, ברגע שאנשים ידעו מי השולח הם לא יבואו לקחת, ואז הם יבואו לשם וזה ייצור עומסים ועלויות וכולי.

אבישי ברוורמן: אז השאלה האם הדבר הזה, שלדעתם הוא תקדים שאין בשום מדינה ב-OECD, יהיה ברכה, או שזו תהיה אולי ברכה לבטלה.

אבישי ברוורמן: וזה כל הנימוק של הרצל בר-מג ושל יגאל לוי.

<יגאל לוי: אני הפוך.

<אתי בנדלר: יגאל לוי תומך בהצעה.

אורי מקלב: אולי יישארו דברי דואר בבית הדואר ולא יבואו לקחת, אבל נגד זה, שמכריחים אותי לבוא ולעמוד חצי שעה בתור כדי לקבל את דבר הדואר הזה – אני חושב שהאיזון הזה זה דבר שצריך להכריע בו.

אורי מקלב: אבל אנחנו נמצאים בבעיה אחרת.

אורי מקלב: עד היום, זה ששלח, לא הייתה לו בעיה להזדהות אמיתית, כי הוא ידע שהשם שלו לא מגיע ללקוח, ולכן לא היה לו שום עניין לא להגיד את השם שלו, מכיוון שהוא ידע שזה לא יגיע ללקוח.

אורי מקלב: אבל היום, כשהוא צריך להזדהות והוא יודע שאם הוא יזדהה בשם שלו לא יבואו לקחת את זה, אז הוא ינסה להסתתר - - -

<אבי ברגר: הוא צריך לרשום את הפרטים, הוא לא צריך להזדהות.

אורי מקלב: אני יודע שהוא לא צריך להזדהות.

אורי מקלב: אני אומר שאנחנו רוצים לתקן אבל אנחנו לא נתקן את זה בסוף, כי הוא יכתוב שם אחר, שם שאולי כן ימשוך, אבל בתוכו הוא בעצם ישים משהו אחר.

אורי מקלב: כלומר, אנחנו לא מגבילים אותו.

אורי מקלב: מנגד, אני גם מבין שאי אפשר לבקש מכל בן אדם להזדהות.

אורי מקלב: אבל יכול להיות שמעל 1,000 דברי דואר למשל - - -

<ברוריה מנדלסון: מעל 1,000 זה רציניים, הם לא יתחילו לרמות.

<ברוריה מנדלסון: מי ששולח בסדרי גודל כאלה לא מתחיל לרמות - - -

אורי מקלב: אני לא יודע.

אורי מקלב: תכתבו שאסור לרמות.

אורי מקלב: שאפשר יהיה למנוע מצב שאדם ישלח בפנים שם אחר.

אורי מקלב: למעלה הוא כותב "פינוקיו", אבל בפנים זה חברת אסם למשל או כל חברה אחרת.

<קריאות: - - -

נחמן שי: אני רוצה להבין - - -

אבישי ברוורמן: סליחה, חבר הכנסת שי - - -

נחמן שי: אני לא ביליתי בבריכת שחייה קודם, הייתי בנשיאות הכנסת.

אבישי ברוורמן: זה צוין.

אבישי ברוורמן: זה ציון לפרוטוקול על ידי.

נחמן שי: אוקיי, תודה.

נחמן שי: אני רוצה להבין מה מציק לרשות הדואר.

נחמן שי: היא לא אוהבת את הדבר הזה, וזה לא חדש, וההתנגדות צפויה.

נחמן שי: אבל אנחנו לא מייצגים את רשות הדואר, אנחנו מייצגים את הציבור הרחב, שסובל מהמטרד הזה ששמו מכתב רשום, וגורר את רגליו לקבל דברים שלפעמים הוא לא רוצה והוא לא יודע ממי זה וזה מטעה אותו.

נחמן שי: הוא רוצה לדעת מי השולח, ואתם צריכים לכבד את הלקוחות שלכם וללכת לקראתם.

נחמן שי: דרך אגב, הם לקוחות כפויים שלכם, כי ברוב המקרים אין להם אלטרנטיבה לשירות אחר.

<הרצל בר-מג: ממש לא במקרה הזה.

נחמן שי: בכל מקרה, כרגע הבנתי שאתם מעלים טענה שאולי מישהו יזייף את השם של השולח - - -

<הרצל בר-מג: לא אנחנו העלינו את הטענה הזאת.

נחמן שי: אז שיכתוב שם אחר.

<דנה נויפלד: אדוני היושב-ראש, אפשר לתת תשובה מסודרת?

אבישי ברוורמן: עורכת דין נויפלד, בבקשה.

<דנה נויפלד: אני אנסה לחדד את מה שניסיתי להסביר קודם – למה אין בכך כדי להוסיף זמן טיפול.

<דנה נויפלד: יש פה הצעת חוק שמאזנת בין כל מיני צרכים, ולכל מקום שנמשוך את זה, הטיפול הוא לא מושלם, והרי זו המשמעות של האיזון.

אבישי ברוורמן: השמיכה קצרה.

<דנה נויפלד: לא שהשמיכה קצרה, אלא הצרכים מרובים.

<דנה נויפלד: הרעיון הוא לחייב את חברת הדואר בפן מסוים ולחייב את השולח בפן אחר.

<דנה נויפלד: השולח צריך לכתוב, והוא זה שמוסר את הפרטים.

<דנה נויפלד: בעל הרישיון, כלומר הדואר או מישהו אחר בעתיד, צריך לוודא שהפרטים אכן נרשמו.

<דנה נויפלד: הוא מסתכל ורואה שהפרטים נרשמו.

נחמן שי: הוא מאמת אותם?

<דנה נויפלד: לא.

<דנה נויפלד: כמו היום.

<דנה נויפלד: גם היום אין תהליך של אימות.

<דנה נויפלד: ולכן זה לא מוסיף זמן, כי מלכתחילה זה לא מה שנעשה היום וזה גם לא מה שייעשה מחר.

<דנה נויפלד: ואם יש אדם שהוא רמאי, אז הוא רמאי היום ויהיה רמאי גם מחר.

גלעד ארדן: אבל מי אמר שזה בסדר?

<דנה נויפלד: זה לא בסדר, אבל הוא רמאי וזה לא קשור להצעת החוק.

אורי מקלב: אי אפשר להטיל עליו משהו?

אבישי ברוורמן: כמה רמאים מסתובבים פה, אנשים שדבריהם לא אמת?

אורי מקלב: אבל בדואר זה יותר גרוע.

גלעד ארדן: סליחה, אני כן אעכב את הדיון, ודנה, אני אשמח אם תקשיבי.

גלעד ארדן: עד עכשיו, כפי שנאמר פה, הבעיה לא הייתה קיימת.

גלעד ארדן: נניח שאני חברת ביגוד ילדים ולקחתי איזו חברה שהמטרה שלה זה להביא לידיעת 15,000 איש את חוברת הפרסום שלי.

גלעד ארדן: אז היא שלחה את זה בלי זיהוי, ואו שבאו או שלא באו.

גלעד ארדן: ברוב המקרים באו, בשם יצר הסקרנות.

גלעד ארדן: ואם עכשיו יהיה כתוב שזה ששולח את זה שולח את זה כמו שהחוק מחייב, בשם החברה, והוא יודע שלא יבואו אז הוא ירשום משהו אחר – אני לא מבין למה הממשלה, למה נציגי משרד המשפטים, אומרים שלא צריך להטיל עליהם אחריות.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר שהוועדה הזאת חוקקה את חוק הספאם, שה - - -

<דנה נויפלד: זה לא עיצום.

גלעד ארדן: זה לא עיצום?

גלעד ארדן: אין בעיה, אז תקראו לזה איך שאתם רוצים – העיקר שהוא יהיה חשוף לאיזשהו פיצוי כספי.

גלעד ארדן: אם אני מטעה ביודעין מישהו אחר וגורם לו לטרחה, אם במקום לכתוב שהשולח זה משה כהן אני כותב שזה אריאלה ממפעל הפיס – אני לא רואה למה שהאיש הזה לא ייענש על כך.

גלעד ארדן: לא חברת הדואר, השולח.

<אתי בנדלר: אני מבקשת להתייחס.

אבישי ברוורמן: סליחה, יש התייחסות של משרד המשפטים.

אבישי ברוורמן: מי גברתי?

גלעד ארדן: בחוק הספאם, אם מישהו שולח לך דואר זבל בלי שהסכמת – 1,000 שקל על כל דואר זבל.

גלעד ארדן: זה החוק.

גלעד ארדן: שמשרד התקשורת חוקק טרם תקופתי.

נחמן שי: אז תעלה את זה ל-2,000.

אבישי ברוורמן: רבותיי, עורכת דין אלידור בליטנר, עוזרת ראשית בייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<אלידור בליטנר: בעניינים האלה חל הדין הכללי, פקודת הנזיקין למשל.

אבישי ברוורמן: אוקיי, אז אם הוא עבריין הוא עבריין.

אורי מקלב: לא, זה סתם.

גלעד ארדן: זה סוג התשובות של משרד המשפטים שהן "עזבו אתכם מהמציאות, בואו אני אגיד לכם מה כתוב בחוק, לא משנה שזה לא עונה על שום דבר".

גלעד ארדן: הרי מה בעצם היא אמרה לך עכשיו?

גלעד ארדן: שהאזרח יצטרך להוכיח מה הנזק שנגרם לו; ועוגמת נפש זה דבר שקצת קשה להוכיח אותו.

אבישי ברוורמן: אתי, בבקשה.

<אתי בנדלר: זה מתחלק לשניים.

<אתי בנדלר: אחד, האם יש מקום להטיל עיצום כספי על אדם פרטי.

גלעד ארדן: לא עיצום.

גלעד ארדן: איך שכתוב בחוק הספאם, ככה תקראו לזה כאן.

גלעד ארדן: איך קוראים לזה בחוק הספאם?

<אתי בנדלר: בחוק הספאם זה "פיצויים לדוגמה".

גלעד ארדן: מעולה, אז בואו ננצל את זה שתמר קלהורה לא נמצאת פה היום.

גלעד ארדן: .. אוּ, סערה, את תצאי להתקשר מהר והיא תגיע לכאן, "המחוקק מרחיב את הפיצויים העונשיים".

גלעד ארדן: .. אני צוחק.

<אלידור בליטנר: אני כבר שומעת את הקול שלה - - -

אבישי ברוורמן: אני רואה ששר התקשורת ביומו האחרון - - -

גלעד ארדן: הפיצויים העונשיים זה תענוג מיוחד שלי מאז שאני פה בוועדת הכלכלה.

<אלידור בליטנר: הסעיף שעניינו פיצויים עונשיים בעניין הזה, הופיע בטיוטת החוק בעמדת הממשלה.

<אלידור בליטנר: ההחלטה של ועדת שרים הייתה לאשר את הטיוטה, בכפוף להשמטה של - - -

גלעד ארדן: אבל גם על הטעיה במתכוון?

גלעד ארדן: אני לא חושב שזה היה האישְיוּ שם.

<אתי בנדלר: לגבי הטעיה במתכוון יש בחוק הדואר סעיפי עונשין.

<אתי בנדלר: לכאורה מדובר כאן במישהו שמטעה בכוונה, מתחזה לאחר.

<אתי בנדלר: יש מספר סעיפי עונשין בחוק הדואר, שאחד מהם זה סעיף 106, שכותרת השוליים שלו היא "מרמה", שזה אמנם חמור ביותר, אבל הוא אומר כדלקמן: מי שעשה אחת מאלה, דינו קנס... קנס היום, אם אינני טועה, זה 61(א)(1) - -

גלעד ארדן: זה בחוק הדואר.

<אתי בנדלר: כן.

<אתי בנדלר: - - 14,400.

<אתי בנדלר: מי שעשה אחת מאלה: "רשם במזיד על גבי דבר דואר שנשלח בדואר אמרה כוזבת בדבר תכולתו;".

<אתי בנדלר: אז הייתי מוסיפה כאן "או בדבר זהות השולח".

אבישי ברוורמן: יפה.

אורי מקלב: מי התובע?

<אתי בנדלר: המדינה.

גלעד ארדן: ואז האכיפה היא של המדינה.

גלעד ארדן: מקובל על משרד המשפטים?

<אתי בנדלר: סעיף 106 בחוק הדואר, עניינו במרמה.

<אתי בנדלר: אני אקרא את כולו: "מי שעשה אחת מאלה, דינו קנס: (1) רשם במזיד על גבי דבר דואר שנשלח בדואר, אמרה כוזבת בדבר תכולתו; (2) בכוונת מרמה שם בבית דואר דבר דואר הנחזה כאילו חל עליו פטור או זכות יתר לפי כל דין הנוגע לדברי דואר".

<אתי בנדלר: אני הייתי מציע לתקן את פסקה (1): אמרה כוזבת בדבר תכולתו ואמרה כוזבת בדבר זהות השולח.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד.

<אלידור בליטנר: אני - - -

אבישי ברוורמן: אני יודע שאת צריכה לעשות טלפון, אבל אנחנו רושמים את זה ויש לך בדיוק שלוש דקות - - -

גלעד ארדן: לא, לא, אין פה פיצויים עונשיים, כך שאנחנו לא חורגים משיקול הדעת של ה...

אבישי ברוורמן: אנחנו נאמץ את זה - - -

<אלידור בליטנר: זה לא תמר קלהורה, זה - - -

גלעד ארדן: זה מחלקה אחרת.

גלעד ארדן: אורית קורן?

<אלידור בליטנר: לא.

<בני כהן: צריך לציין "דברי דואר" ו"דברי דואר רשום", כי יש הבדל ביניהם.

<אתי בנדלר: יש לנו עוד הערות להצעה, אדוני.

אבישי ברוורמן: ההערות האלה נלקחו בחשבון.

אבישי ברוורמן: מה אדוני אמר?

<בני כהן: אמרתי שצריך לציין "דברי דואר" ו"דברי דואר רשום", כי יש הבדל ביניהם.

<בני כהן: "דבר דואר" זה דבר דואר שהוא לא רשום, ו"דבר דואר רשום" זה משהו שיש עליו תיעוד עם מדבקה.

אורי מקלב: בדבר דואר לא צריך להזדהות?

אורי מקלב: החוק הזה לא נותן לדבר דואר רגיל - - -

אבישי ברוורמן: רבותיי, שמעתם את בני?

<אתי בנדלר: רשמתי.

<אתי בנדלר: ההערה נכונה.

אבישי ברוורמן: הערה נכונה של בני כהן, תודה.

<הרצל בר-מג: לגבי סעיף - - -

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: תיקון כהן ותיקון בנדלר, ואנחנו מוסיפים להרצל הערה.

אבישי ברוורמן: מי גברתי?

<פרלי שר: פרלי שר, מהלשכה המשפטית של חברת הדואר.

אבישי ברוורמן: אז קודם הרצל ואת אחריו.

<הרצל בר-מג: הערה לגבי סעיף (ב).

<הרצל בר-מג: כתוב "בעל רישיון לא יקבל למשלוח דבר דואר רשום שלא מצוינים על גביו הפרטים האמורים בסעיף קטן (א)".

<הרצל בר-מג: השר אמר קודם שאנחנו יכולים לעשות בדיקה מדגמית.

<הרצל בר-מג: כי כאשר מגיע משלוח של 1,000 או הרבה יותר דברי דואר רשומים, אי אפשר לעמוד ולבדוק את הכול.

אבישי ברוורמן: אז מה הצעת התיקון שלך?

<הרצל בר-מג: לכתוב את זה כך שאני לא צריך לבדוק כל דבר דואר.

גלעד ארדן: אז מה, את העניין התפעולי שלך נכניס למעמד של חקיקה?

<הרצל בר-מג: כמו שזה כתוב פה, אני אהיה חייב לבדוק דבר דואר - - -

אורי מקלב: מה אתה עושה היום?

<הרצל בר-מג: היום אני לא בודק, אני לא צריך לבדוק.

אורי מקלב: אבל הוא כן מזדהה בפניך - - -

<אתי בנדלר: היום אתה בודק על כל דבר דואר האם הוא בויל?

גלעד ארדן: הוא אמר שהוא עושה את זה מדגמית.

<הרצל בר-מג: לא, כאשר מביאים משלוח אחד גדול, הוא משלם פעם אחת.

<הרצל בר-מג: אני לא צריך לבדוק אם הוא בויל, כי הוא משלם על כל דבר הדואר בפעם אחת.

גלעד ארדן: אבל אתה לא סופר, אתה עושה הערכה.

גלעד ארדן: אתה לא סופר אחד-אחד.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רגע, אבי, אתה מדבר ולא שומעים.

אבישי ברוורמן: אבי, מצד אחד הרצל מדבר על בחינה מדגמית, שברור שזה מה שצריך לעשות.

אבישי ברוורמן: האם יש פה משהו בניסוח שיכול להפיס את דעתו?

אבישי ברוורמן: הרי זו גם רוח השולחן פה, וצריך לנסח את זה.

<אבי ברגר: מצד שני, היות שגם עשיתי ביקורות בסניפי דואר ובמיון, כשמישהו שולח 1,000 דברי דואר, הוא לא יתחיל על מעטפה אחת לכתוב משהו אחד ועל מעטפה אחרת משהו אחר, אלא הוא ידפיס על כולן אותו דבר, כי זה יוצא מבית דפוס.

<אבי ברגר: ולכן אין בזה שום דבר משמעותי.

<בני כהן: כבודו, לא נרשם על המעטפה, נרשם על הטופס, וזה הבדל משמעותי.

אבישי ברוורמן: מה המשמעות של זה?

גלעד ארדן: מה אתה רוצה להגיד?

גלעד ארדן: שהוא כותב ידנית 1,000 טפסים?

<בני כהן: לא, אני אמרתי הפוך.

<בני כהן: כבוד השר, תקשיב למה שאני אומר.

אבישי ברוורמן: בני, פה אתה מחזק את בני האזרח.

<בני כהן: לא, פה אני מחזק את הרצל.

<בני כהן: אני אומר שמי שבא לשלוח 1,000 דברי דואר, הוא רושם על הטופס את שם השולח פעם אחת, ועל המעטפה לא נרשם כלום.

גלעד ארדן: ככל שהדיון הזה יהיה ארוך יותר, לא יישאר לי זמן היום לבדוק את הסכם הסוכנים החדש.

<בני כהן: אני אשמח אם תבדוק אותו ותזמין אותי.

גלעד ארדן: אני סתם צוחק.

<בני כהן: אני אומר שרושמים את זה פעם אחת - - -

<הרצל בר-מג: לא, בני, צריך לכתוב על כל מעטפה, כי בקצה, הדוור צריך לדעת מה לרשום על ההודעה.

<בני כהן: אז מראש צריך להגדיר את זה, זה אחריות של השולח.

אבישי ברוורמן: אז מה התיקון, עורכת דין מנדלסון?

<ברוריה מנדלסון: לא צריך תיקון.

אבישי ברוורמן: זה ברור שהוא מדגמי - - -

גלעד ארדן: לא, זה לא ברור שהוא מדגמי.

אבישי ברוורמן: דנה, תסבירי לי את הנקודה.

<דנה נויפלד: השר ענה על שאלה שהוא נשאל בנוגע לבדיקה, אבל אני לא הבנתי מזה שהשר אומר לחברת הדואר איך לבצע את הבדיקה שהם עומדים ברוח בחוק.

<דנה נויפלד: החברה אמורה לעמוד בהוראות החוק, כמו כל חברה אחרת שיש עליה רגולציה, והדרך שהיא תעשה את זה - - -

אבישי ברוורמן: והדרך שהיא דוגמת את זה או מנהלת את זה – זה יהיה - - -

<דנה נויפלד: לא עושה?

<דנה נויפלד: כן עושה?

<דנה נויפלד: אני לא יודעת - - -

<הרצל בר-מג: אז המשמעות היא שאני צריך לבדוק כל דבר דואר.

<הרצל בר-מג: זו המשמעות.

גלעד ארדן: לא, זאת לא המשמעות.

אבישי ברוורמן: אתה לא חייב לבדוק כל דבר דואר.

גלעד ארדן: אבישי, כיוון שלא נראה לי שאתה מתמודד על סמנכ"ל תפעול כרגע בדואר, אני הצהרתי – ונמצאים כאן אנשי המשרד הרלוונטיים – שההיגיון שלי, ואני לא רואה כאן מחלוקת עם אנשי המשרד ומי שאמור לאכוף את זה, הוא שככל שחברת הדואר תעשה את מה שמצופה ממנה באופן סביר כדי לוודא שאותם שאנשים שמביאים למשלוח את דברי הדואר הרשומים כותבים את הפרטים, אז כפי שעד היום לא הייתה איזו אכיפת יתר, או כמו שיגאל אמר, עוד לא הוטל פעם אחת עיצום עד היום.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: אז עם כל הכבוד לחששות המוגזמים שהרצל מציג כאן במטרה להתנגד לחוק, החשש הזה לא קיים.

אבישי ברוורמן: קומון סנס.

גלעד ארדן: אם הם רוצים הם יכולים לבדוק אחד-אחד ואם הם רוצים הם יכולים לבדוק מדגמית – שיטפלו בזה תפעולית איך שהם רוצים, אני לא מתערב להם בעניין הזה.

<אתי בנדלר: יש לי מספר הערות.

אבישי ברוורמן: מספר הערות של היועצת המשפטית.

<הרצל בר-מג: רגע, לא סיימתי.

<הרצל בר-מג: לגבי סעיף (ג) - - -

<אתי בנדלר: יש לי הערה ל-(א), אז אולי תרשה לי לפני כן.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

<אתי בנדלר: דבר ראשון, אני רוצה לדעת אם הבנתי נכון: כשמדברים כאן על דואר רשום מדובר כאן גם על דואר חבילות?

<ברוריה מנדלסון: חבילה שנשלחת בדואר רשום?

<אתי בנדלר: לא, חבילה שנשלחת ולא מובאת לבית, או שמובאת לבית והנמען איננו ומשאירים לו הודעה.

<דנה נויפלד: לא, זה לא.

<אתי בנדלר: אז אני מבקשת שנבדוק את ההגדרות, כי אני חושבת שזה כן נכלל וראוי שזה ייכלל.

<אתי בנדלר: לכן רציתי את ההבהרה הזו.

<אתי בנדלר: קודם תראי מה זה "דבר דואר" ואחר כך מה ההגדרה של "דבר דואר רשום".

אבישי ברוורמן: רגע, החוק הזה הוא רק על דואר רשום?

<אבי ברגר: כן.

אבישי ברוורמן: אז לא שייך לחבילות.

<אתי בנדלר: סליחה, "דבר דואר" מוגדר בחוק.

<אתי בנדלר: "דבר דואר" מוגדר היום כמכתב - - -

<קריאות: - - -

<לאה ורון: תאפשרו ליועצת המשפטית לדבר, רבותיי.

אבישי ברוורמן: אם האי-סדר פה יימשך, אני אקרא לראש עיריית בני-ברק לשעבר שיעשה פה סדר.

אבישי ברוורמן: הלאה.

<אתי בנדלר: "דברי דואר" מוגדרים בחוק העיקרי היום כמכתב, גלויה, עיתון, דבר דפוס, דוגמה, חבילה וכל צרור וחפץ אחרים הניתנים להעברה בדואר ולרבות מברק.

<דנה נויפלד: את צודקת, אבל זה לא - - -

<אתי בנדלר: וההגדרה של "דבר דואר רשום" זה דבר דואר, כולל חבילה לצורך העניין הזה, שנשלח באמצעות בעל רישיון באופן הכולל בין השאר רישום בעת הקבלה, שזה עונה על הדרישה; ניסיון מסירה במען הנמען – אגב, זה אומר "בין השאר", כלומר, לא חייב שיהיו כל האלמנטים; ניסיון מסירה בבית הנמען; מסירה כנגד חתימה, לרבות אפשרות קבלת מסירה והשארת דבר דואר רשום במקרה שבו לא התאפשרה מסירה, וגו'.

<אתי בנדלר: אם כך, תגידו לי מדוע זה לא כולל, איפה הטעות שלי?

אבישי ברוורמן: דנה, תעני.

אבישי ברוורמן: דנה, אני הבנתי שזה רק דואר רשום.

<דנה נויפלד: אתה צודק, אבל - - -

אבישי ברוורמן: אם זה דואר רשום אני לא רוצה חבילות, אלא אם כן אתם רוצים להרחיב את החוק.

<אתי בנדלר: למה אדוני לא רוצה גם חבילות?

אבישי ברוורמן: כי זה משהו אחר.

<אתי בנדלר: למה לא?

אבישי ברוורמן: אז בוא נרחיב את החוק ונגיד שזה לא רק דואר רשום.

אורי מקלב: לא, כל מה שבגינו אתה מקבל הביתה הודעה לבוא לבית הדואר.

גלעד ארדן: אבישי, מדובר בעיקרון שמוציאים אותך מהבית - - -

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: סליחה, הסביר לי השר שיש לנו שלוש קטגוריות: דואר רשום, חבילות, והדואר הרגיל.

<אתי בנדלר: יש גם מברקים, יש כל מיני.

<לאה ורון: יש פה הגדרה מפורשת של דבר דואר: מכתב, גלויה, עיתון - - -

<דנה נויפלד: רגע, אפשר להסביר?

<דנה נויפלד: היא שכחה לקרוא מילה אחת.

<לאה ורון: נכון, היא שכחה לקרוא שזה דואר רשום.

אבישי ברוורמן: דנה, תעשי לי סדר.

<דנה נויפלד: אני אסביר.

<דנה נויפלד: קודם כול, כולם צודקים; הכוונה הייתה להחיל את זה על דואר רשום, שהוא כולל חבילה רשומה.

<דנה נויפלד: יש חבילה רגילה ויש חבילה רשומה.

<דנה נויפלד: חבילה רגילה – לא, חבילה רשומה – כן.

<דנה נויפלד: זו הדקות.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: אז צדקנו - - -

<אתי בנדלר: מה זה חבילה רשומה?

<בני כהן: כבוד היושב-ראש, כאיש תפעולי שעובד בשטח - - -

<אתי בנדלר: דנה, תסבירי מהי חבילה רגילה ומהי חבילה רשומה.

אבישי ברוורמן: אני מבקש מהסוכן בני כהן שיסביר מה זה חבילה רגילה ומה זה חבילה רשומה.

<בני כהן: חבילה – המונח "חבילה", לא "צרור" – על שניהם מתבצע אותו תהליך: מי ששולח צריך למלא טופס ורושם את פרטיו.

<בני כהן: ולכן חבילה ודואר רשום, חד המה.

<בני כהן: לעומת זאת, צרור חבילה זה צרור שמישהו בא לשלוח אותו, אין עליו מעקב, והוא נשלח בדואר רגיל, רק שהוא יותר גדול, זה כל ההבדל.

אבישי ברוורמן: אז חבילה היא רשומה.

<בני כהן: רשומה לחלוטין.

אבישי ברוורמן: יפה.

אורי מקלב: אז שיענו שזה באמת חל עליה.

אורי מקלב: כי אתי צודקת, הם יגידו - - -

אבישי ברוורמן: דנה, לאור הערת כהן, שכל חבילה היא רשומה, אז זה כן נכנס פה, כמו שאמרה גברת בנדלר.

אבישי ברוורמן: גברתי, בבקשה.

<פרלי שר: חוק הדואר מגדיר דבר דואר, והוא כולל רשימה של פריטים.

<פרלי שר: במקביל לחוק הדואר יש את הרישיון הכללי ויש את מדריך הדואר, ששם יש את התהליכים התפעוליים המפורטים לכל דבר דואר.

<פרלי שר: אלה אינם אותם דברי דואר, ולא עוברים את אותם התהליכים התפעוליים.

<פרלי שר: לכן אי אפשר באופן אוטומטי להכליל ולומר שדבר דואר רשום זה חבילה.

<פרלי שר: נכון שיש הודעה מסוימת, אבל זה לא אותם הממדים, זה לא אותם הכללים, ואנחנו בכלל לא באותה המשפחה של שירותי דואר, ולכן אי אפשר אוטומטית להכניס את זה.

<פרלי שר: גם בנושא הפיצויים - - -

אבישי ברוורמן: אז אם אני אגיד "חבילה רשומה" זה בסדר?

<פרלי שר: אין לזה שום הצדקה, משום שאין צורך לרשום חבילה.

גלעד ארדן: אני מציע להתחיל הפוך: נתחיל במה אתה רוצה, ואז השאלה איך לכתוב את זה היא הבעיה הקטנה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה את מה שרשום – חבילה או כל דבר שהוא רשום.

נחמן שי: כל דבר שטעון רישום, שתירשם הכתובת.

אבישי ברוורמן: אוקיי, נגמר.

אבישי ברוורמן: אתם תגמרו את הטכניקה אחר כך.

<אתי בנדלר: זה לא עניין של טכניקה - - -

אבישי ברוורמן: כל חבילה שהיא רשומה.

אבישי ברוורמן: אם יש חבילה שהיא לא רשומה, אז היא לא חבילה, היא צרור.

<קריאות: - - -

<דנה נויפלד: אם מישהו עונה לפרטים של מה זה "דבר דואר רשום", הוא ייכנס ממילא.

<אתי בנדלר: זו הייתה הערה - - -

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני לא אבזבז עוד שנייה על החבילה הזאת.

גלעד ארדן: אז על פניו זה כולל חבילה שיש צורך לרשום שבן אדם קיבל אותה.

<אתי בנדלר: ברור.

גלעד ארדן: אז לא צריך לשנות כלום.

<דנה נויפלד: נכון, זה מה שאני אומרת.

<דנה נויפלד: אם זה עונה על ההגדרה - - -

אבישי ברוורמן: דנה, גמרנו.

אבישי ברוורמן: חבילה זה רשום, וחבילה שהיא לא רשומה זה צרור.

אבישי ברוורמן: יאללה, אתם תנסחו את זה.

גלעד ארדן: לא, לא, אבישי.

גלעד ארדן: לפי ההגדרה שמופיעה בחוק, כל דבר דואר שהשולח ביקש שיתבצע רישום שהאיש קיבל אותו, הוא נחשב רשום, בין אם זה חבילה, צרור, הפתעה או אני לא יודע מה.

אבישי ברוורמן: רבותיי, שמענו את ההערה של הרצל, ואני רוצה - - -

<אתי בנדלר: רגע, יש לי עוד שתי הערות - - -

גלעד ארדן: מכיוון ששמתי לב שמאוד חשוב לאדוני להפיס את דעתו של הרצל, אז כתב לי היועץ שלי – ואני רוצה לומר זאת גם לפרוטוקול – שאם חברת הדואר תתנהל תפעולית נכון, וכיוון שהחובה הזו חלה על כל בעלי הרישיונות למסירת דואר ולא רק על חברת הדואר, אז אם נגיד קורה "אסון" ויש לה לקוח שיש לו אלפי דברי דואר רשומים, היא יכולה בהסכם ההתקשרות איתו לכתוב שהוא צריך למלא את הפרטים שלו ושאם הוא לא ימלא ובגלל זה יוטל עליה קנס, אז יהיה שיפוי בינה לבינו.

גלעד ארדן: אז הנה דוגמה איך פותרים את הבעיות התפעוליות של חברת הדואר.

גלעד ארדן: אמנם לא הכנסת צריכה לעשות את זה, אבל תמיד נשמח לייעץ להם.

<הרצל בר-מג: הבעיה היא שהחוק חל רק על בעל רישיון, ובעל רישיון כרגע זה רק חברת דואר ישראל.

גלעד ארדן: נכון.

גלעד ארדן: אז תקבלו קנס, ותקבלו חזרה את הכסף מזה שעשה לכם את הנזק.

<הרצל בר-מג: לא, אבל אמרת שזה חל גם על המתחרים שלנו.

גלעד ארדן: לא שינינו שום דבר.

נחמן שי: הם בכוונה שמים מכשולים.

<אתי בנדלר: אם אני זוכרת נכון, ההגדרה של "בעל רישיון" זה גם בעל היתר.

<הרצל בר-מג: לא, לא, זה לא חל על - - -

<אתי בנדלר: למה לא?

<אתי בנדלר: תסתכל על ההגדרה של "בעל רישיון" בסעיף 1 בחוק.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: ד"ר סוייד, אתה רואה?

אבישי ברוורמן: הממשלה מתפרקת, ועל מה רבים פה?

אבישי ברוורמן: "מהי חבילה".

אבישי ברוורמן: לא "מיהו יהודי", "מיהו ערבי" – מהי חבילה, רשומה או לא רשומה.

אורי מקלב: יש מושג תלמודי "התפרקה החבילה".

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני חייב להתקדם.

<אתי בנדלר: רגע, אני עוד לא גמרתי את הערותיי לסעיף קטן (א).

<ברוריה מנדלסון: כל מה שעונה על ההגדרה נכנס, גם אם זה חבילה.

<ברוריה מנדלסון: כל דבר שיש בו את התהליך הטיפולי - - -

אבישי ברוורמן: כבר אמרנו את זה, שמענו.

אבישי ברוורמן: הערות לאתי.

<אתי בנדלר: יש לי עוד שתי הערות קטנות לסעיף קטן (א).

<אתי בנדלר: אחת, אני מבקשת להפנות את תשומת הלב לכך שאין בהצעת החוק מענה – אני לא יודעת אם צריך, אבל אני מפנה את תשומת הלב לכך – לנמען שלא מעוניין ששם השולח ייכתב בדואר שנשלח אליו.

<אתי בנדלר: הרי אפשר לחשוב על כל מיני סיטואציות ש - - -

אבישי ברוורמן: יש אנשים שלא רוצים ששמם יופיע.

<אתי בנדלר: כן, למשל הכנתי חבילת הפתעה, מתנה למישהו - - -

אבישי ברוורמן: אפקט ההפתעה.

גלעד ארדן: אה, הבנתי, הזמנתי חבילה מ"סקס סטייל" למשל.

<אתי בנדלר: למשל.

אבישי ברוורמן: כבוד השר, אתה רוצה להגיד את לפרוטוקול?

גלעד ארדן: אני אישית לא הזמנתי, אבל.

גלעד ארדן: ..

אורי מקלב: בהצעת החוק שלי זה כתוב.

אורי מקלב: אמנם לא התכוונתי למה שאמר השר, אבל - - -

<אתי בנדלר: אני ממש חושבת שאנשים לפעמים רוצים לעשות הפתעה ולא רוצים לרשום - - -

יעקב אשר: את "ישראל היום" אפשר לשלוח בלי שם הנמען?

<קריאות: - - -

<אתי בנדלר: זוהי ההערה הראשונה שאני מבקשת להפנות אליה את תשומת הלב - - -

אבישי ברוורמן: אז מה ההצעה?

<אתי בנדלר: רגע, מכיוון שאנחנו בכזה לחץ זמן, מה אתה רוצה שאני - - -

אבישי ברוורמן: אני רוצה לגמור את זה.

אבישי ברוורמן: תנו לי הצעה.

אבישי ברוורמן: אם יש בעיה, אני רוצה פתרון.

<אתי בנדלר: אם הוועדה חושבת שצריכים לתת לזה מענה, אז צריכים לאפשר לשולח מצב שהוא שולח בלי הפרטים, בשל בקשה - - -

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה - - - .

אבישי ברוורמן: אם יש אחד כזה שרוצה לעשות הפתעה, או "סקס סטייל", כמו שאמר השר, אנחנו נפתור את זה אחר כך.

<אתי בנדלר: סליחה?

<אתי בנדלר: מה נעשה אחר כך?

אבישי ברוורמן: לא נסגור פה את כל החורים.

מיכל רוזין: יש דברים שאנחנו פשוט לא שומעות, מסרבות לשמוע.

<הרצל בר-מג: לגבי סעיף קטן (ג) - - -

<אתי בנדלר: רגע, יש לי עוד הערה אחת - - -

מיכל רוזין: כרגע באתי מדיון שעסק בהטרדה מינית בעבודה.

אבישי ברוורמן: מה זה שייך לגבר או אישה מה שנאמר?

אבישי ברוורמן: אתי, בבקשה.

<אתי בנדלר: כשמדובר בדבר דואר שנשלח בידי המדינה ומוסדותיה, יירשם בשם השולח "מדינת ישראל".

<אתי בנדלר: דבר ראשון, אינני יודעת מהם מוסדות המדינה לצורך העניין הזה; הרי ברור שרשויות מקומיות זה לא, ביטוח לאומי אולי...

<אתי בנדלר: אינני יודעת מה זה, ולכן אני חושבת שצריך להוסיף הגדרה.

<אתי בנדלר: דבר שני, אני שואלת את עצמי האם דין קבלת דבר דואר ממשרד המשפטים, ממשרד הפנים, מרשות הרישוי, מהמשטרה וכן הלאה, הוא דין אחד.

<אתי בנדלר: אם כבר מדברים על גילוי, שמטרת הצעת החוק הזה היא להשאיר שיקול דעת לנמען, אז מדוע לא לכתוב מיהו המשרד או המוסד השולח?

אבישי ברוורמן: מה התשובה, דנה?

<אלידור בליטנר: החשש שלנו היה – בעיקר למשל לגבי רשות האכיפה והגבייה, וגם קיבלנו הערות דומות מצד הנהלת בתי המשפט – מה יקרה כשלא קבועה בחוק חזקת מסירה.

<אלידור בליטנר: כלומר, כדי שתהיה המצאה כדין, הבן אדם צריך לקבל את דבר הדואר שנשלח לו.

<אלידור בליטנר: בצד התכלית החשובה של החוק הזה, שהיא לאפשר את הבחירה בידי הנמען, אנחנו לא רוצים לעודד כאן מצב שלא יגיעו לקבל את ההודעות האלה.

<אתי בנדלר: אבל - - -

גלעד ארדן: אתי, אני אגיד ביושר... לא, זה לא נכון.

גלעד ארדן: תרשי לי להגן על משהו שאני לא אהבתי.

גלעד ארדן: אני לא אהבתי את העמדה הזאת, כי זה סוג של פשרה.

גלעד ארדן: במקור הצעת החוק דיברה על חובה לכולם, ועדיין אני חושב...

גלעד ארדן: אני מחויב לעמדת הממשלה, ובלי זה אני לא הייתי מעביר את זה, כי משרד המשפטים לא היה מעביר את זה.

גלעד ארדן: אני חושב שעדיין יש הבדל בין מצב שבו יש אינטרס ציבורי, שהמדינה תוכל לגבות חובות עבור אנשים.

גלעד ארדן: .. בוא נבין, מדובר על משלוחים של מדינת ישראל כלפי חייבים, כדי לגבות את החובות האלה, לטובת אחרים.

גלעד ארדן: אבל בין זה לבין אדם עם אינטרס עסקי פרטי, למשל לעשות לעצמו פרסומת – אני חושב שעדיין יש מקום להבחין ביניהם.

גלעד ארדן: יש מקום גם לעמדה שלך, אבל בסוף זו החלטה ערכית, זה לא עניין - - -

<קריאות: - - -

<אלידור בליטנר: זה שאלה של איזון בין - - -

אבישי ברוורמן: שמעתי אותך, תודה.

אבישי ברוורמן: אני הולך להצבעה על סעיף 1.

<אתי בנדלר: אדוני מדבר על סעיף קטן (א).

<אתי בנדלר: מה זה סעיף 1?

<אתי בנדלר: עוד לא גמרנו את ההערות, עוד אין לי הגדרה של "מוסדותיה" - - -

אבישי ברוורמן: טוב.

אבישי ברוורמן: מי בעד סעיף 1(א)?

<אתי בנדלר: מה זה "מוסדותיה"?

אבישי ברוורמן: רגע - - -

<אתי בנדלר: אדוני, זה בסעיף קטן (א).

<אתי בנדלר: ביקשתי לדעת מה זה "המדינה ומוסדותיה".

<ברוריה מנדלסון: אנחנו צריכים להעביר הגדרה ברורה לדבר הזה.

<אתי בנדלר: אז מתי תעבירו את זה?

<אתי בנדלר: אחרי שהוועדה תאשר את זה לקריאה שנייה ושלישית?

אבישי ברוורמן: מה עם הקרן הקיימת?

אבישי ברוורמן: היא נכללת פה או לא?

יעקב אשר: מה זה "מוסדות המדינה"?

<אלידור בליטנר: מבחינתנו גם תאגידים סטטוטוריים זה חלק מהמדינה ומוסדותיה.

אבישי ברוורמן: הקרן הקיימת זה חלק מזה?

<אתי בנדלר: חברות ממשלתיות זה "מוסדותיה"?

גלעד ארדן: לא.

<אלידור בליטנר: לא, חברות ממשלתיות זה - - -

<אתי בנדלר: אז מי כן?

<אתי בנדלר: רק תאגידים סטטוטוריים?

<אלידור בליטנר: כן.

<אלידור בליטנר: רשויות מקומיות לא, כפי שאמרת, ותאגידים סטטוטוריים כן, להבנתנו.

אבישי ברוורמן: הקרן הקיימת בחוץ.

<אתי בנדלר: ברור.

יעקב אשר: מוסדות המדינה כהגדרתם בחוק.

<אתי בנדלר: אין הגדרה.

<אתי בנדלר: בכל חוק יש הגדרה אחרת.

גלעד ארדן: בכל חוק זה משהו אחר.

<קריאות: - - -

<אתי בנדלר: משרדי הממשלה ותאגידים שהוקמו בחוק?

<אלידור בליטנר: כן.

<אתי בנדלר: כל תאגיד שהוקם בחוק?

<אתי בנדלר: למשל יד בן-צבי?

גלעד ארדן: כן, גם יד בן-צבי.

אבישי ברוורמן: תגידו, למה אתם לא גומרים את הדברים האלה קודם?

גלעד ארדן: אנחנו יודעים איזה שאלות היא תשאל אותנו?

אבישי ברוורמן: היא יכולה לשבת איתכם קודם.

אבישי ברוורמן: בבקשה, גברתי.

<פרלי שר: יש הגדרה של גוף ציבורי בחוק הדואר, ויש שם קטגוריות, ומזה אפשר ללמוד למה הייתה הכוונה.

<פרלי שר: יש קטגוריה נפרדת למדינה ומוסדותיה, בלי פרשנות ובלי הסבר - - -

<דנה נויפלד: אבל אז לכל רשות מקומית - - -

<פרלי שר: רגע, לא גמרתי.

<פרלי שר: אחרי זה יש רשות מקומית, ואחרי זה יש תאגיד שהוקם בחוק.

<פרלי שר: אז ברור שרשות מקומית ותאגיד שהוקם בחוק לא - - -

<דנה נויפלד: לא התכוונו להכניס - - -

אבישי ברוורמן: גמרנו.

אבישי ברוורמן: אתם תסגרו את זה אחר כך.

<אתי בנדלר: עדיין לא ברור מה זה.

<דנה נויפלד: אני קוראת מההגדרה של "גוף ציבורי" בתוך חוק הדואר, שיש לה שלוש פסקאות.

<דנה נויפלד: מדובר על אחת משלוש - - -

מיכל רוזין: אתי, את יכולה להגיד איזה גופים זה כן כולל?

<אתי בנדלר: אינני יודעת.

<אתי בנדלר: לכן עוררתי את השאלה.

<דנה נויפלד: שוב אני אומרת: הכוונה הייתה למדינה ולתאגידים ציבוריים, תאגידים סטטוטוריים.

<דנה נויפלד: לא התכוונו ל - - -

<אתי בנדלר: אז את רוצה להחיל את זה על תאגיד שהוקם בחוק?

<דנה נויפלד: כן.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, משרד ממשרדי הממשלה, לרבות יחידות הסמך וכולי, ותאגיד שהוקם בחוק.

<אתי בנדלר: זאת תהיה ההגדרה?

אורי מקלב: ולא רשות מקומית.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כדי שלא ילכו לקחת דוח חניה?

מיכל רוזין: למה לא רשות מקומית?

מיכל רוזין: זה הכי קריטי.

<יגאל לוי: גברתי, רשות מקומית כן תצטרך לרשום את עצמה.

מיכל רוזין: בסדר, הפוך.

מיכל רוזין: אני רק מנסה להבין.

<קריאות: - - -

גלעד ארדן: נו, מה הלאה?

גלעד ארדן: פתרנו את השאלה, מה הלאה?

<אתי בנדלר: לי אין יותר שאלות לסעיף קטן (א).

גלעד ארדן: היועצת המשפטית סיימה את שאלותיה לסעיף קטן (א), אדוני.

אבישי ברוורמן: אני מצביע על סעיף קטן - - -

<לאה ורון: 1(א).

<הרצל בר-מג: הפשרה הזאת של להסתתר מאחורי מדינת ישראל רק מאשרת את החשש שלי שפשוט לא יבואו לקחת.

אבישי ברוורמן: אנחנו נחיה עם זה.

אבישי ברוורמן: אם חס וחלילה, כמו שהרצל אומר, יהיו פיטורים ובלגן, הפה שמצהיר, הוא זה שיתיר - - -

גלעד ארדן: הם עוברים לראש הממשלה, אתה יודע איזה טיפול...

גלעד ארדן: אין לך מה לדאוג, הכול בסדר.

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מצביע על - - -

<אלידור בליטנר: רגע, לגבי פסקה (2) - - -

אבישי ברוורמן: עוד לא הגעתי ל-(2), אני ב-1(א).

<אתי בנדלר: פסקה (2) של סעיף קטן (א).

<אתי בנדלר: מה?

<אלידור בליטנר: לעניין מדינת ישראל, מאחר שאנחנו מציינים "מדינת ישראל", באופן כללי, יש כאן בעיה לעניין המען – איזה מען יירשם.

<אלידור בליטנר: ולכן אני מציעה שלעניין מדינת ישראל, לא יצוין המען.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, אם כבר להסתיר, אז להדק את ההסתרה.

<אתי בנדלר: שאף אחד לא יהיה חשוד.

אורי מקלב: נכתוב "מדינת ישראל ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: אתה לא תכתוב את הכתובת של מדינת ישראל.

אורי מקלב: למה לא לכתוב "מדינת ישראל"?

אבישי ברוורמן: כי יש חרדים שלא מכירים במדינת ישראל, אז אין לה כתובת.

<קריאות: - - -

גלעד ארדן: חברים, אם אתם רוצים שיערערו וימשכו את החוק חזרה לממשלה.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: אני מציע כרגע להיות מרוצים מה-65% שכן ייהנו מהשינוי הזה.

יעקב אשר: צודק.

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מצביע על - - -

אורי מקלב: סליחה, יש סתירה בין סעיף (2) לסעיף (1).

אורי מקלב: בסעיף (1) כתוב "...

אורי מקלב: שנשלח בידי המדינה, יירשם בשם השולח 'מדינת ישראל'".

אורי מקלב: אז אתם מתחרטים על העניין הזה?

<אתי בנדלר: לא, מאפשרים את זה, רק אומרים - - -

<קריאות: - - -

גלעד ארדן: אתה יכול לבדוק מה הכתובת של רשות האכיפה והגבייה, ואם זה נשלח משם אז אף אחד לא יבוא לקחת.

אבישי ברוורמן: רבותיי, בזה אני מעלה להצבעה את הסעיף החשוב ביותר לקיום ממשלת ישראל הנוכחית, סעיף 1(א).

אבישי ברוורמן: מי בעד?

<אתי בנדלר: סעיף קטן (א) כולו.

<דנה נויפלד: בכפוף לתיקונים.

<אתי בנדלר: בכפוף לתיקונים.

<אתי בנדלר: הצבעה בעד אישור סעיף קטן (א), בכפוף לתיקונים – רוב נגד – אין נמנעים – אחד סעיף קטן (א) אושר בכפוף לתיקונים.

אבישי ברוורמן: אושר בכפוף לתיקונים.

<לאה ורון: וחבר הכנסת נחמן שי הצביע במקום חבר הכנסת שמולי.

אבישי ברוורמן: וחבר הכנסת סוייד לא הצביע, כי הוא עדיין לא למד את החומר.

אבישי ברוורמן: יפה, יישר כוח.

<אלידור בליטנר: אפשר להתייחס לעניין התיקון העונשי?

<אתי בנדלר: רגע, אנחנו בסעיף קטן (ב).

אבישי ברוורמן: מה עם (ב)?

<אתי בנדלר: לסעיף קטן (ב) אני מבינה שאין הערות.

<אתי בנדלר: אז אפשר להעמיד אותו להצבעה.

אבישי ברוורמן: אני מצביע על סעיף קטן (ב).

אבישי ברוורמן: חנא, יש לך עשר שניות ללמוד אותו מחדש?

אבישי ברוורמן: מי בעד?

אבישי ברוורמן: הצבעה בעד אישור סעיף קטן (ב) – פה אחד סעיף קטן (ב) אושר.

אבישי ברוורמן: אושר פה אחד.

אבישי ברוורמן: סעיף קטן (ג).

אבישי ברוורמן: הרצל, בבקשה.

<הרצל בר-מג: לגבי (ג), בהמשך למה שאמרנו קודם, אני מבקש שיהיה "בעל רישיון המשאיר הודעה ראשונה על דואר רשום במען הנמען" – ולא כל הודעה נוספת, כך שאחר כך יחזור לכתוב את הכול, כי זה סתם מכפיל עלויות, וגם, כפי שאמרתי, דבר הדואר לא עומד מולו כאשר הוא ממלא את ההודעה השנייה.

אבישי ברוורמן: אתה חוזר על מה שאמרת קודם.

<הרצל בר-מג: נכון.

<הרצל בר-מג: אני מציע איך לתקן את זה.

<אתי בנדלר: אני הייתי מציעה להסמיך את השר לסייג את ההוראה הזאת בתקנות באישור ועדת הכלכלה, ואז יבדקו אם אכן יש צורך בכך.

אבישי ברוורמן: מצוין.

אבישי ברוורמן: דנה, שמעת?

<דנה נויפלד: לא, אני מנסה רגע - - -

<אתי בנדלר: השר רשאי לסייג את תחולת הוראת סעיף קטן (ג)...

<אתי בנדלר: לקבוע סייגים לתחולת הוראה זו, באישור ועדת הכלכלה.

נחמן שי: מי זה עשה את הפרזנטציה הזאת?

אבישי ברוורמן: תפסיק כבר רק לחשוב על עצמך כל החיים.

אבישי ברוורמן: כבר מיזגנו אותך.

נחמן שי: אני מחפש את החוק.

אבישי ברוורמן: כבר מיזגנו את החוק שלך.

אבישי ברוורמן: זה שלא כתוב פה שמיזגנו אותו - - -

גלעד ארדן: זה יופיע בזה שעולה לזה.

<אתי בנדלר: - - - להחיל את זה על הודעה שנייה או לא, אם הוא ימצא לנכון.

<ברוריה מנדלסון: זה נאמר בהקשר הזה, כן?

<אתי בנדלר: כן.

אורי מקלב: עם כל הכבוד להרצל, איך ההוא ידע שההודעה השנייה קשורה להודעה הראשונה?

אורי מקלב: אתה מטעה אותנו, הרצל.

אורי מקלב: אם לא כתוב שום דבר בהודעה השנייה, איך אני אדע שזה קשור להודעה הראשונה?

<הרצל בר-מג: לכן יש מספר - - -

אורי מקלב: נו, באמת, זה מספר של עשר ספרות.

<אתי בנדלר: לכן אני דיברתי על מספר סייגים.

<לאה ורון: יש את ההצעה של עורכת דין בנדלר.

גלעד ארדן: ההצעה שלה טובה.

אבישי ברוורמן: תיקון בנדלר טוב, ואני מצביע עליו.

אבישי ברוורמן: (ג), תיקון בנדלר, מי בעד?

אבישי ברוורמן: נחמן, מי בעד?

אבישי ברוורמן: מצביעים על ההצעה שלך.

אבישי ברוורמן: הצבעה בעד אישור סעיף קטן (ג), בכפוף לתיקונים – פה אחד סעיף קטן (ג) אושר בכפוף לתיקונים.

אבישי ברוורמן: אושר.

אבישי ברוורמן: הלאה.

אבישי ברוורמן: יש הערות ל-(ד)?

אבישי ברוורמן: אין הערות.

אבישי ברוורמן: מי בעד (ד)?

אבישי ברוורמן: הצבעה בעד אישור סעיף קטן (ד) – פה אחד סעיף קטן (ד) אושר.

אבישי ברוורמן: אושר.

אבישי ברוורמן: סעיף 2.

<אתי בנדלר: אדוני, לפני שמגיעים בסעיף 2 לתיקון סעיף 109ב, אני מציעה להתייחס להצעתי לתיקון סעיף 106 לחוק העיקרי, שעניינו עונשין בשל מרמה.

<אלידור בליטנר: אצלנו מתנגדים להרחבה הזאת, בטח כשזה ללא בחינה נוספת של העניין.

אבישי ברוורמן: שמעת, גלעד?

גלעד ארדן: מה?

<אתי בנדלר: הם מתנגדים להרחיב את סעיף 106 כך שהוא יחול גם על - - -

אבישי ברוורמן: כרגע נלך עם מה שקיים.

<אתי בנדלר: להרחיב על האפשרות ששולח מציין שם כוזב.

אורי מקלב: שהוא מתחזה.

<לאה ורון: זו הייתה בקשה של חברי הכנסת.

גלעד ארדן: זו לא בקשה שלי.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת שי, זה היה הרעיון, נכון?

אורי מקלב: אני חושב שזה פשוט יטעה ויעקר את החוק, בגלל שאנשים יתחזו לשם אחר ולא יהיה תוכו כברו - - -

אבישי ברוורמן: אז מה אתה מציע?

<אתי בנדלר: הוא מבקש להציע תיקון ל-106.

אבישי ברוורמן: אני מעלה להצבעה את תיקון מקלב, שיסביר אותו בקצרה לחברי הכנסת שי, אשר, סוייד, רוזין ולכל הציבור הגדול והנורא הזה.

אורי מקלב: אנחנו אמרנו שאם אנחנו רוצים שהחוק הזה יגיע לתוכנו ולתכליתו, אנחנו צריכים למנוע מאנשים להתחזות בדואר בשם אחר.

אורי מקלב: אמנם אנחנו אמרנו שלא צריך להזדהות, אבל מי ששָׂם שֵׁם אחר, כמו שאמרנו בחוק הספאם, צפוי לקנס על ידי - - -

אבישי ברוורמן: פיצוי לדוגמה.

אורי מקלב: עיצום כמו - - -

<אתי בנדלר: לא, לא פיצוי לדוגמה.

גלעד ארדן: לא, אבל היא הציעה לא ללכת לעמדה הנכונה – שמשרד המשפטים מתנגד לה באופן מסורתי – כי אנחנו לא הולכים נגד משרד המשפטים, לא צריך להגזים, אנחנו כולה חברי כנסת.

גלעד ארדן: אבל לפחות שהמשרד יוכל לאכוף ולהטיל קנס...

גלעד ארדן: לא שהאזרח יתבע את מי שהזיק לו, אלא המשרד, תבוא אליו תלונה, יגידו לו "תשמע, יש פה איזו חברת ביגוד שמטעה באופן שיטתי – תפתחו בחקירה ותטילו עליה קנס".

<אתי בנדלר: סליחה, לא מדובר על הטלת קנס על ידי המשרד, מדובר על העמדה לדין על פי הנחיות היועץ המשפטי - - -

<דנה נויפלד: למה צריך את זה?

<דנה נויפלד: אם משרד המשפטים - - -

גלעד ארדן: כדי שתהיה הרתעה אל מול הציבור.

גלעד ארדן: כדי שלא יַטעה.

גלעד ארדן: זה הגיוני מאוד.

גלעד ארדן: למה לא צריך את זה?

גלעד ארדן: כי משרד המשפטים צריך מהר ללמוד?

<דנה נויפלד: בגלל ש - - -

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה לשמוע יותר, מספיק.

אבישי ברוורמן: חברי הכנסת שי, מקלב ואשר, אתם רוצים להעלות את זה להצבעה, כן?

נחמן שי: כן.

אבישי ברוורמן: אם כך אני מעלה להצבעה את ההצעה של עורכת דין בנדלר בדבר הזהות.

אבישי ברוורמן: .. מה שנאמר כאן.

אבישי ברוורמן: מי בעד?

אבישי ברוורמן: מי נגד?

<אלידור בליטנר: אני מבקשת לשמור לשרת המשפטים את זכות הסירוב.

<אלידור בליטנר: הצבעה בעד ההצעה לתיקון סעיף 106 לחוק – פה אחד תיקון סעיף 106 לחוק אושר.

אבישי ברוורמן: אושר.

<לאה ורון: נציגת משרד המשפטים מבקשת לשמור להם את הזכות להסתייג.

אבישי ברוורמן: כבוד השרה יכולה להציג הסתייגות.

<אתי בנדלר: חתומה כמובן על ידי השרה, בימים הקרובים.

אבישי ברוורמן: בימים הקרובים השרה לבני יכולה להגיש הסתייגות.

אבישי ברוורמן: סעיף 2, בבקשה.

אבישי ברוורמן: יש למישהו הערות לסעיף?

<ברוריה מנדלסון: עוד לא הקראנו אותו.

אבישי ברוורמן: בבקשה לקרוא.

<ברוריה מנדלסון: קוראת:

אבישי ברוורמן: הערות?

<הרצל בר-מג: ראשית, אני חייב להגיד שלפקידים של חברת דואר ישראל אין שום דרך בעולם לוודא האם יש חזקת מסירה או אין חזקת מסירה, ודי בכך שהם לא וידאו את זה כדי שאנחנו נצטרך לשלם עיצומים.

<הרצל בר-מג: דבר שני, יש סעיף עיצומים כללי בחוק, אז לא ברור למה צריך דווקא את זה לשלוף מתוך סעיף העיצומים ולקבוע לו עיצומים מיוחדים.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: דנה, מה התשובה?

<דנה נויפלד: כאשר קובעים נורמה, לידה קובעים את ההפרה ואת המשמעות שלה, וכך עשינו.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: עורכת דין בנדלר, את תומכת בזה?

<אתי בנדלר: עקרונית כן, אבל אני רוצה להבין: בסעיף 109ב, שעניינו עיצומים כספיים, יש שתיים או שלוש דרגות של עיצומים כספיים, וכאן נבחר העיצום הכספי הגבוה ביותר, ושאלתי היא למה.

<דנה נויפלד: כי הסכומים האחרים הם סכומים נמוכים, 13,000 שקל.

<אתי בנדלר: הסכום האחר, 13,250, נמוך מדי?

<דנה נויפלד: כן.

<אתי בנדלר: הרי מדובר כאן על כל דבר דואר.

<ברוריה מנדלסון: צריך משהו שירתיע.

אבישי ברוורמן: טוב, קיבלנו.

אבישי ברוורמן: גברתי, בבקשה.

<פרלי שר: בפסקה (7) נרשם "לא ציין באופן ברור על גבי הודעת דואר רשום".

<פרלי שר: מדובר פה בסנקציה, בעיצומים כספיים, אז מה זה "ברור"?

<פרלי שר: זה עוד יהיה פתוח לשיקול דעת.

<אלידור בליטנר: אנחנו נסיר את זה.

אבישי ברוורמן: להוריד את "ברור"?

<פרלי שר: כן.

אבישי ברוורמן: "לא ציין על גבי הודעה", ה"ברור" הולך.

אבישי ברוורמן: רבותיי, ככה אני מעלה את זה - - -

גלעד ארדן: רגע, רגע, מה זה?

גלעד ארדן: ואם הוא יכתוב בכוונה ככה שאי אפשר להבין את הפרטים?

<אלידור בליטנר: - - -

גלעד ארדן: רגע, רגע, מי האוכף פה?

גלעד ארדן: זה לא משרד התקשורת?

גלעד ארדן: מה, אין לו שיקול דעת בעניין הזה?

גלעד ארדן: אז השולח יגיד "ציינתי.

גלעד ארדן: אתה לא מבין?

גלעד ארדן: מה לעשות, זה הכתב שלי".

<אלידור בליטנר: פקודה לעיצום כספי צריכה להיות דבר ברור, וזה לא עניין לשיקול דעת עד כמה כתב היד היה ברור או לא.

גלעד ארדן: רגע, כאן את לא מחויבת לוועדת שרים לחקיקה?

גלעד ארדן: הרי זה הנוסח שאושר בוועדת השרים.

נחמן שי: אני שוב מוצא את עצמי תומך בשר.

<אתי בנדלר: רגע, אני חושבת שיש לי תשובה שיכולה להפיס את הדעת בעניין הזה.

<אתי בנדלר: החיוב קבוע בסעיף 56א(א), שאומר: שולח יציין על גבי דבר דואר רשום את כל הפרטים המפורטים להלן באופן בולט לעין, ברור, ושאין בו כדי להטעות וגו'.

<אתי בנדלר: הסעיף של הסנקציה אומר: לא ציין על גבי דבר דואר רשום את הפרטים שציין השולח על גבי דבר הדואר הרשום.

<אתי בנדלר: .. סליחה, זה בניגוד להוראות סעיף קטן (ג), אני מתנצלת.

<אתי בנדלר: .. לא, לא, לא, זה - - -

<דנה נויפלד: זה בסדר.

<לאה ורון: יש פה טעות.

<אתי בנדלר: זה בעצם כלול בפסקה (6), כי הוא קיבל דבר דואר רשום למשלוח כשלא מצוינים לגביו הפרטים האמורים בסעיף... וניגוד להוראות סעיף...

<אתי בנדלר: אין כאן "בניגוד להוראות סעיף קטן (א)", מדוע?

<דנה נויפלד: כתוב פה "באופן ברור" ולכן - - -

<אתי בנדלר: כי סעיף קטן (ב) מפנה לסעיף קטן (א).

<אתי בנדלר: אז למעשה יש לזה תשובה משפטית, לדעתי.

אבישי ברוורמן: אם ככה, "באופן ברור" נשאר או לא נשאר?

<אתי בנדלר: לא, לא צריכים לכתוב.

אבישי ברוורמן: הלך ה"ברור".

<אתי בנדלר: הלך, אבל הוא צריך להיות - - -

אבישי ברוורמן: זה ברור שלא צריך "באופן ברור".

<אתי בנדלר: לא, הכוונה היא שלא צריך לכתוב את זה, כי זה כולל "באופן בולט לעין, ברור ושאין בו כדי להטעות", כשכל האלמנטים צריכים להתקיים.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מעמיד להצבעה.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: דנה, אני אתן לך לדבר לפרוטוקול, רק שיהיה שקט.

<דנה נויפלד: שרק יהיה ברור לגבי המחיקה של "ברור": זה מיותר מכיוון שזה מפנה ממילא לסעיף קטן (ג) - - -

<אתי בנדלר: זה מה שניסיתי לומר.

<פרלי שר: ושם זאת אחריות השולח.

אורי מקלב: זה ברור מדברי אתי בנדלר.

אבישי ברוורמן: מחזק את המשנָה ליועץ המשפטי של הכנסת.

אבישי ברוורמן: תודה לך, דנה.

אבישי ברוורמן: הרצל, בבקשה.

<הרצל בר-מג: לגבי סעיף קטן (6) כמו שהוא כתוב, אם פקיד קיבל דבר דואר שכתוב עליו הכול ורק לא כתוב שקיימת חזקת מסירה, ואחר כך מסתבר שיש חזקת מסירה – אז אנחנו נהיה צפויים לקנסות.

<הרצל בר-מג: זה פשוט לא הגיוני.

אבישי ברוורמן: מה התשובה?

<ברוריה מנדלסון: לא, כתוב "שציין השולח".

<ברוריה מנדלסון: אם השולח לא ציין, אתה לא תהיה אחראי לכלום, כי על השולח הייתה החובה לציין.

גלעד ארדן: רגע, אני אבהיר - - -

<הרצל בר-מג: לא, אבל כתוב בסעיף קטן (ב): "בעל רישיון לא יקבל למשלוח דבר דואר רשום שלא מצוינים עליו הפרטים האמורים" - - -

<ברוריה מנדלסון: נכון.

<ברוריה מנדלסון: אם הוא לא ציין, אתה לא אמור לדעת.

<הרצל בר-מג: אבל אני לא אמור לקבל.

<הרצל בר-מג: את אומרת לי: אל תקבל.

<הרצל בר-מג: איך אני אדע?

<הרצל בר-מג: איך אני אדע אם יש חזקת מסירה או אין חזקת מסירה?

<הרצל בר-מג: זה משהו לא הגיוני, זה חסר היגיון לחלוטין.

אבישי ברוורמן: מנדלסון, יש פה שאלה טובה.

<אתי בנדלר: זו שאלה תפעולית - - -

גלעד ארדן: לא, לא, פה אני מקבל את עמדתו - - -

אבישי ברוורמן: בוא ניקח את עמדתו של הרצל - - -

גלעד ארדן: רגע, עד שאני פעם מסכים איתו, תן לי רגע להסביר.

<הרצל בר-מג: כשהיית בוועדת הכלכלה של הכנסת הסכמת איתי הרבה יותר.

גלעד ארדן: אז לא הבנתי הרבה מהחיים שלי.

אבישי ברוורמן: מה שרואים מפה לא רואים משם.

אבישי ברוורמן: חבר'ה, אני חייב לסיים - - -

<אתי בנדלר: אז אתה רוצה שיהיה "האמורים בפסקה (1) ו-(2)"?

גלעד ארדן: בדיוק.

גלעד ארדן: יודע צדיק נפש בהמתו.

גלעד ארדן: את הצדיקה.

אבישי ברוורמן: טוב, רבותיי - - -

<קריאות: - - -

<הרצל בר-מג: אז אני אצטרך להכריח את - - - לכתוב שאין חזקה?

גלעד ארדן: הנה, הוצאנו לך את זה, הוצאנו.

<דנה נויפלד: שנייה, שנייה - - -

אבישי ברוורמן: רוצים להוציא, השר רוצה להוציא - - -

גלעד ארדן: רגע, אולי אני טועה.

<ברוריה מנדלסון: כל שולח - - -

גלעד ארדן: תני לי רגע, ברוריה.

גלעד ארדן: הוא אומר: תחייב אותי לבדוק שהוא מילא פרטים של שם ומען.

גלעד ארדן: אוקיי, אז קל לראות בהסתכלות חטופה שיש שם ומען, והוא לא צריך לבדוק את הנכונות.

גלעד ארדן: אבל האם צריך לציין שלדבר דואר זה יש חזקת מסירה או לא?

גלעד ארדן: הרי הוא לא יודע להגיד האם צריך היה להופיע או לא צריך היה - - -

<ברוריה מנדלסון: למה שלא יסמן איקס או וי?

<ברוריה מנדלסון: שיכתוב "חזקת מסירה", והשולח יעשה "יש" או "אין", כמו שהוא כותב את השם והכתובת.

<ברוריה מנדלסון: ואז יש פתרון - - -

גלעד ארדן: בטופס הקבוע שלו.

<דנה נויפלד: כן.

<ברוריה מנדלסון: יש כתובת של חזקת מסירה, והוא מציין, והוא מעתיק.

<הרצל בר-מג: לא, אבל הטופס של ההודעה הוא לא הטופס שאני מקבל.

<הרצל בר-מג: כשאני מקבל, אני מקבל רק את המעטפה.

<ברוריה מנדלסון: אבל אתה תיצור ותקבע כללים עכשיו, כי הרי הכול משתנה – שם, כתובת - - -

גלעד ארדן: אבל חזקת מסירה זה גופי מדינה בכלל.

גלעד ארדן: אז שיתכבדו וידפיסו על עצמם שהם חזקת מסירה; עזבי אותו מהסיפור הזה.

אבישי ברוורמן: אוקיי, אז אנחנו מקבלים את הרצל.

אבישי ברוורמן: אי אפשר כל הזמן לדרוש מהדואר ולא לתת לו.

אבישי ברוורמן: יאללה מספיק, תקראי את הניסוח ואנחנו מצביעים.

גלעד ארדן: אנחנו נעשה בלי (3).

גלעד ארדן: הפרטים של (1) ו-(2).

<אתי בנדלר: סליחה, אדוני השר, אני לא בטוחה שהבנתי אותך.

<אתי בנדלר: אני רוצה להבהיר: אני הצעתי בסעיף קטן (ב) לא לשנות דבר; זה יהיה שהוא לא יקבל למשלוח דבר דואר שלא מצוינים לגביו הפרטים האמורים בסעיף קטן (א) במלואם.

<אתי בנדלר: רק לסעיף שעליו אנחנו מדברים עליו עכשיו, העיצומים הכספיים, בפסקה (6), יהיה "קיבל דבר דואר רשום למשלוח - - -

גלעד ארדן: סעיף 56א(א)(1), ו-(2).

<אתי בנדלר: (1) ו-(2), בדיוק ככה.

אבישי ברוורמן: רבותיי, מי בעד, עם התיקון של הרצל?

אבישי ברוורמן: הצבעה בעד אישור סעיף 2, בכפוף לתיקונים – פה אחד סעיף 2 אושר בכפוף לתיקונים.

אבישי ברוורמן: אושר.

אבישי ברוורמן: רבותיי, אני מודה לכם.

אבישי ברוורמן: כמובן שהדואר יקבל את כל הגיבוי ואת כל הדברים למען הרפורמה, כי בדואר יש עובדים חרוצים והנהלה טובה.

אבישי ברוורמן: שיהיה לכולם בהצלחה.

אבישי ברוורמן: אני פותח דיון קצר של עשר דקות, פרידה משר התקשורת, שאני מנחה אותה.

אבישי ברוורמן: אני מכיר את גלעד מהיום שנכנסתי לכנסת, באפריל 2006, וזכיתי לעבוד איתו בכל מיני פונקציות, בוועדת הכלכלה – וכשר, אני מוכרח להגיד, מאוד נהניתי לעבוד איתו כאן, בחריצות ומקצועיות.

אבישי ברוורמן: אני מודה לו על כל העבודה הברוכה שהוא עשה ומאחל לו הצלחה.

אבישי ברוורמן: לצערי, כנראה התפקיד שלך כשר פנים יהיה קצר מועד.

אבישי ברוורמן: חובתי כחבר לאחל לך שתגיע מעלה-מעלה, וחובתי כאופוזיציונר להגיד לך שתגיע מטה-מטה – אבל בכל מקרה, שיהיה טוב לעם ישראל.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להוסיף הערה מאוד חשובה.

אבישי ברוורמן: מכיוון שבשתים-עשרה בלילה גלעד מסיים את תפקידו כשר התקשורת, וגלעד ישב איתי בישיבות, ואני עבדתי פה עם כל חברי הוועדה המסורים על תיקון החוק שבא לעשות את ההסדר לגבי שיווי המשקל המתרסק בין כל הערוצים – 2, 10, רשת וקשת והוט ויס – עמלנו רבות, והחוק הזה הונח על שולחן הממשלה, עבר את ועדת שרים לחקיקה, היה אמור להיות מחוקק כמדומני היום, אבל כמו שידוע, ראש הממשלה הגיש ערר ולכן החוק הזה נמשך.

אבישי ברוורמן: ולכן אני מודיע בזאת שאני מקיים דיון בקרוב מאוד בוועדת הכלכלה שבו אני מזמין את ראש הממשלה להציג בפנינו את כל המתווה של הרפורמה בנושאים שדיברתי עליהם; מכיוון שאי אפשר, לאחר שעבדנו פה לילות כימים, לא להתקדם ברפורמה הזאת, כאשר יש חשש, אם יתחילו פה בחירות על פני זמן, שידחו את זה לאחרי הבחירות, שזה יכול להביא לכאוס טוטלי בכל שוק התקשורת המסחרית.

אבישי ברוורמן: רבותיי, אם יהיה פה מונופול זה רע מאוד.

אבישי ברוורמן: המונופול לא יכול להיות לא בגז, לא בתקשורת ולא בשום דבר אחר.

אבישי ברוורמן: צריך תחרות.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אודה לך, אדוני ראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: ..

אבישי ברוורמן: אני יודע שזה חשוב לך הנושא הזה, מכיוון שלקחת לעצמך את שר התקשורת, אלא אם כן תעביר אותו בשתים-עשרה בלילה לשר אחר, אולי לגלעד.

אבישי ברוורמן: אני מזמין אותך, ואנחנו נקיים דיון בהקדם האפשרי.

אבישי ברוורמן: כבוד השר, בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני קודם כול מודה לך ולצוות הוועדה כולו - - -

יעקב אשר: אין רשות דיבור?

יעקב אשר: הרי הוא המסיים.

אורי מקלב: הוא עונה כנגד המברכים.

אבישי ברוורמן: אתה יודע מה, גלעד, אני אתן קודם כול למברכים, ואתה תסיים.

גלעד ארדן: רק רציתי לציין דבר אחד:

גלעד ארדן: שהסימבוליות החזקה ביותר של החשיבות של הוועדה והענייניות שלה היא שאין פה ולו ח"כ אחד, חוץ מידידתי קארין אלהרר, שהוא מהקואליציה.

גלעד ארדן: אז - - -

אבישי ברוורמן: איך אתה מסביר את זה?

אורי מקלב: זה אולי אומר משהו - - -

יעקב אשר: אנחנו גם תומכים בחוקים - - -

גלעד ארדן: אני דווקא מאוד גאה בזה.

יעקב אשר: - - - אנחנו גם תומכים בחוקים נכונים של הממשלה.

אבישי ברוורמן: גלעד, אתה יודע שזה לא היה רציף, כי לאורך כל הדרך בישיבות הוועדה כאן, הקואליציה, חברי הכנסת, נעדרו בצורה כל כך משמעותית, וחבל.

אבישי ברוורמן: חנא סוייד, בבקשה.

חנא סוייד: תודה, אדוני היושב-ראש.

חנא סוייד: אני נכנסתי לכנסת עם גלעד.

חנא סוייד: אני רוצה להגיד שגלעד יפסיד את ועדת הכלכלה, שהיא הוועדה שלו.

מיכל רוזין: מה קרה לך? יש לו את מירי רגב בפנים.

אבישי ברוורמן: חבר'ה, לא לחבר שמיטה בתשמישי מיטה.

חנא סוייד: אני חושב שגלעד יפסיד את ועדת הכלכלה, שלאט-לאט הופכת להיות נווה המדבר של הכנסת, האואזיס של הכנסת; מקום שאפשר להציג בו דעות חופשיות באמת, בלי קשר אם זה קואליציה או אופוזיציה – בזכות היושב-ראש, הצוות והחברים.

חנא סוייד: אבל מי שיזכה אלה ראשי הערים.

חנא סוייד: אני חושב שראשי הערים, השלטון המקומי ומערכת התכנון יזכו בשר שהוא חרוץ, אנרגטי, עקבי, חכם.

חנא סוייד: אני חושב שזה שר שעתידו לפניו – לא לידו ולא מאחוריו.

חנא סוייד: אני רוצה לאחל לו הצלחה.

גלעד ארדן: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אשר, ואחריו חברת הכנסת רוזין.

יעקב אשר: קודם כול כבוד האכסניה: ועדת הכלכלה היא בהחלט עניינית ויורדת לעומקם של דברים, ובאמת מגיעים בה להחלטות ולהרבה מאוד חוקים שקודמו.

יעקב אשר: ידידי שר התקשורת, אחד הדברים שאני חושב כראש עיר לשעבר זה שהיית שר שבאמת מינף מאוד את המשרד שפעם היה משרד שכולם ברחו ממנו – המשרד לאיכות הסביבה.

יעקב אשר: בהמון רפורמות והמון דברים שנעשו בו, הוא הטביע את חותמו במשרד בתקופה הזאת.

יעקב אשר: אחד הדברים שבו היינו שותפים מאוד זה הנושא של פארק אריאל שרון, שהוא הריאה הירוקה המשמעותית ביותר במדינת ישראל.

יעקב אשר: אחרי שנים רבות של דשדוש הוא הרים את הנושא הזה, הביא את משרד האוצר, עם הרבה מאוד כסף.

יעקב אשר: אני מציע לוועדה הזאת לעשות סיור שם, כדי שתראו מה שקרה מהר הזבל ומה שהולך לקרות עם זה הלאה.

יעקב אשר: ועל זה חתום רק גלעד.

יעקב אשר: ואני אומר לכם בתור חבר דירקטוריון של הפארק, שליווה את זה לאורך כל הדרך – אמנם מוניתי על ידי השר להיות חבר דירקטוריון כראש עיר - - -

גלעד ארדן: למה אתה מספר את זה?

גלעד ארדן: הייתי חייב ראשי ערים מהאזור, לא עשיתי לו טובה.

יעקב אשר: נכון, היינו שלושה ראשי ערים, עם עבודה לא קלה שם, אבל באמת יצאה בסופו של דבר פנינה חשובה מאוד למדינת ישראל.

יעקב אשר: ואני בטוח שהוא גם יטביע את חותמו בשלטון המקומי וימשיך את העבודה הנהדרת של גדעון סער; ימשיך אותה וימנף אותה, לטובת ראשי הרשויות, שהוא כל כך מכיר גם בתפקידיו הקודמים.

יעקב אשר: דבר נוסף, אישי.

יעקב אשר: גלעד הוא גם איש מסורת, בקיא בתפילות, בקיא בתורה, בתנ"ך - - -

מיכל רוזין: משכתם את גדעון סער ועכשיו אתם - - -

יעקב אשר: מיכל, לא הכול ורוד אצלך.

יעקב אשר: הוא איש שמחובר מאוד למסורת של עם ישראל, שגם את, מיכל, מה לעשות, בעל כורחך מחוברת אליה.

מיכל רוזין: למה בעל כורחי?

מיכל רוזין: מבחירה חופשית.

יעקב אשר: אני בהחלט חושב שהוא האיש הנכון במקום הנכון.

יעקב אשר: אני אחזור על ההצעה שלי מהמליאה: אם כבר עושים קצת סדר בממשלה, הייתי מעביר את שר האוצר מתפקידו כשר האוצר לשר התקשורת, כי בזה הוא מבין קצת יותר.

יעקב אשר: ואז נשים את ברוורמן כשר אוצר.

אבישי ברוורמן: תודה רבה על המחמאות.

אבישי ברוורמן: על הרלוקציה נדבר עם גלעד ועם ראש הממשלה, שבטח יהיה פה בשבוע הבא.

אבישי ברוורמן: מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: אני צריכה מאוד להיזהר בדבריי, כי הבטחתי לשר שאני לא אגיד לו מחמאות בציבור, כי זה מסכן את מעמדו.

אבישי ברוורמן: אני לא חושב שזה יפגע בו.

אבישי ברוורמן: רבותיי, מותר לכם לאכול תוך כדי.

אבישי ברוורמן: העוגה טעימה – בתיאבון.

אבישי ברוורמן: הרצל, זה ימתיק את הגלולה של הדואר.

מיכל רוזין: התחלתי בזה שאני לא רוצה לתת לו מחמאות, אז אני אתעלם מהמחמאות אליו ואולי אחזור לכך בסוף, ואמשיך את דבריך.

מיכל רוזין: התחושה בממשלה – וגם בתקציב אנחנו רואים את זה – היא שלכל אחת מהסיעות יש את הבייבי שלה שהיא מקדמת ושאם לא יקדמו לה אז היא לא תקדם לאחרים.

מיכל רוזין: והתחושה הזאת קיימת גם באופן פרסונלי – ראינו שהשר פרץ עזב את הממשלה ומיד הודיעו על עצירת החוק שלו, הבייבי שלו.

מיכל רוזין: לצערי הרב גלעד עזב את משרד התקשורת ומיד הודיעו על עצירת הרפורמה בשוק התקשורת.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה מזלזל לא רק בנו, חברי הכנסת, זה מזלזל גם בציבור.

מיכל רוזין: הממשלה חזרה בה – או מירי רגב חזרה בה – מההצהרה על חוק השקיות, ואני מקווה שראש הממשלה, גם בעקבות דבריך, יחזור בו מההצהרה הזאת.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא רציני, זה נותן תחושה כאילו כל שר עובד בפני עצמו ואין ממשלה שעומדת מאחוריו.

מיכל רוזין: אני מאחלת לך שבמשרד הפנים לא תרגיש לבד וכן תהיה ממשלה מאחוריך, ותוכל להוביל אותו בתמיכה, ואולי גם תזכה לתמיכת האופוזיציה - -

<קריאה: עובדים זרים, מיכל.

מיכל רוזין: הוא יודע טוב מאוד למה אני מכוונת.

מיכל רוזין: - - גם בתמיכת האופוזיציה, תדע להוביל מהפכות ורפורמות אמיצות, כי לפעמים, אני חושבת – וכאן המחמאה האחרונה שלי אליך, כי ברגע שאתה שר הפנים נגמרו המחמאות – הרבה יותר קל להיות פופוליסט, מתלהם ומסית, מאשר להיות ענייני ורציני וגם לספוג ביקורת מכל הכיוונים.

מיכל רוזין: בהצלחה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, מיכל.

אבישי ברוורמן: יוצא מהכלל.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת שי, בבקשה.

גלעד ארדן: אני עוד אוכל לבוא רק לצפות פה בדיונים, גם אם אין לי חוקים?

מיכל רוזין: אתה עוד כל כך תתגעגע אחרי ועדת הפנים.

אבישי ברוורמן: אחרי שתהיה אצל מירי אתה תרצה לבוא לכאן כל פעם.

גלעד ארדן: אני אבוא להירגע.

נחמן שי: אני רוצה לציין את הניסיונות החשובים שלך בתחום התקשורת, שזה נופל בשדה של הוועדה הזאת.

נחמן שי: לא כל דבר אהבתי, אבל הרעיון ששר צריך להיכנס, להביט מחדש על מצב שהוא מוצא ולעשות שינויים ורפורמות, הוא רעיון נכון, והיית בדרך, וחבל שזה נעצר בחלקו.

נחמן שי: אני באמת מצטער שנושא הטלוויזיה לא יצא לדרך, כי זה מתבקש.

נחמן שי: חייבים לעשות שם שינויים, והחלטת ראש הממשלה מוטעית בעיניי ולא עניינית, אבל בזה נטפל בנפרד.

נחמן שי: אני מקווה שתמשיך ברוח הזאת, לא תקבל שום דבר כמובן מאליו, כחובה, אלא תפתח דברים לדיון, וקרני השמש יטהרו ונוכל כולנו לטפל.

נחמן שי: אני מאחל לך בהצלחה – לא יודע לכמה זמן.

מיכל רוזין: קצר.

אבישי ברוורמן: קצר אבל קולע.

אבישי ברוורמן: התכוונתי לשירות של גלעד ארדן.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מובן מתוך דבריך שזאת לא בדיוק מסיבת הפרידה האותנטית, שהרי אנחנו לא נפרדים, מכיוון שבסך הכול אתה מקבל תפקיד לא פחות חשוב, תפקיד עם אחריות גדולה מאוד.

אורי מקלב: אבל אני חושב שאין כמו השולחן הזה, בזמן הזה, לאחר דיון הוועדה בחוק שאתה מוביל, כדי לציין הערכה לפעילות שלך.

אורי מקלב: אני לא מכיר עוד שרים, אולי בודדים, שמלווים חוקים של המשרדים שלהם באופן פעיל, אקטיבי, שנמצאים שעות רבות וימים שלמים בתוך זה.

אורי מקלב: ואת זה צריך לציין בשולחן הוועדה, ואכן ראוי לציין שהשר מלווה חוקים שלו, לאורך כל השנים, גם בתפקידים אחרים.

אורי מקלב: אני חושב שזה מעורר הערכה מכל חלקי הבית לפעילות שלך, ואתה רואה שכשאתה מוביל דברים, כולם תומכים בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לאחל לך בהצלחה.

אורי מקלב: מבחינתי תמשיך בתפקיד, רק שההרכב של הקואליציה יהיה אחר.

אורי מקלב: בשונה מאחרים, שאמרו שזה לא יהיה הרבה זמן, מבחינתי זה יכול להיות לאורך זמן, רק שההרכב של השותפים שלך ישתנה.

אבישי ברוורמן: אתה רוצה להתחלף עם קארין.

אורי מקלב: מבחינתי?

אורי מקלב: הרי היא לא רוצה אותי, אני כן מוכן - - -

קארין אלהרר: לא, לא, אני - - -

אורי מקלב: מי הודיע "בלי חרדים בממשלה"?

קארין אלהרר: אני לא שמעתי את עצמי אומרת כזה דבר.

אורי מקלב: לא את, המפלגה שלך.

אורי מקלב: היא הודיעה שהיא לא רוצה לראות חרדים בממשלה.

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה להתחיל פה את המשא ומתן - - -

יעקב אשר: היושב-ראש שלך אמר כדלהלן: בוחריי לא יסלחו לי אם אצטלם בית הנשיא עם חרדים.

יעקב אשר: ציטוט.

אורי מקלב: עם מישהו עם זקן.

יעקב אשר: אם זאת לא הסתה, תגידי לי מה כן.

אבישי ברוורמן: תודה לך.

אבישי ברוורמן: עכשיו ניתן לקארין המקסימה, שהיא גם מחזיקה את הלפיד.

אורי מקלב: אז שתכבה אותו.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה להביע הערכה עמוקה.

קארין אלהרר: אני חברת כנסת חדשה, ולמרות העובדה הזאת השר נתן בי את אמונו.

קארין אלהרר: התוודעתי לשר רציני, מעמיק, שלא זורק דברים מן הפה אל החוץ.

קארין אלהרר: אני בטוחה שהוא יהיה שר פנים טוב, בדיוק כמו שהוא היה שר תקשורת מצוין.

קארין אלהרר: ברור לי שמדינת ישראל תהיה במקום טוב יותר ככל שהוא יהיה בתפקידים בכירים, אפילו שאנחנו לא מאותה מפלגה.

קארין אלהרר: אז באמת הערכה גדולה ויישר כוח גדול על כל העשייה, שאמנם לא תמיד הייתה מקובלת על כולם, אבל אין ספק שהתוצאות מדברות בעד עצמן.

קארין אלהרר: המון בהצלחה.

יעקב אשר: יפה מאוד.

אבישי ברוורמן: יפה מאוד, קארין.

אבישי ברוורמן: עורכת דין אתי בנדלר גם רצתה להוסיף מילה, בבקשה.

<אתי בנדלר: אני חייבת.

יעקב אשר: זה לא אופייני ליועצים משפטיים.

<אתי בנדלר: זה לא אופייני, אבל לשר גלעד ארדן וללאה ולי יש היסטוריה ארוכה של עבודה משותפת.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שהעבודה איתך, גלעד, תמיד הייתה מאתגרת ומהנה.

<אתי בנדלר: היא מאתגרת כי – אני לא צריכה לומר את זה, כי הדבר בולט לעין – גלעד הוא אדם מאוד חכם - - -

גלעד ארדן: נו, מה עכשיו?

גלעד ארדן: אם גדעון היה יודע שאפשר לקבל את כל זה גם בלי לפרוש, הוא לא היה פורש, הוא היה עובר משרד.

<אתי בנדלר: איתו אין לי היסטוריה ארוכה של עבודה משותפת.

<אתי בנדלר: המחויבות לתפקיד, החריצות הבלתי רגילה, המעורבות העמוקה שלו – כשמשלבים את כל אלה ביחד, זה מאוד מאתגר וזה גם מאוד-מאוד מהנה, כי זה מביא לתוצאות יפות ביותר.

<אתי בנדלר: אני באופן אישי מאוד נהניתי מהעבודה המשותפת, ואני משוכנעת, בהכירי אותך, גלעד, שהדרך שלך – ואמרתי לך את זה לפני שנים רבות כבר – סלולה קדימה והלאה, ואני משוכנעת שכולנו נהנה מכישוריך, מיכולותיך הרבות, בתפקידים בכירים ביותר הלאה והלאה.

<אתי בנדלר: המון-המון הצלחה.

אבישי ברוורמן: לאה, את רוצה להגיד משהו?

<לאה ורון: לא, אני עומדת מאחורי הדברים של כולם.

אבישי ברוורמן: אני נותן את זכות התגובה לגלעד.

אבישי ברוורמן: כמו שאמרנו, ישראל במשבר תקופה ארוכה, והסיבה היא, כמו שנאמר, שכל אחד רץ לאג'נדה הקטנה שלו.

אבישי ברוורמן: היה פעם סרט בריטי "כל אחד לעצמו ואלוהים לאף אחד".

אבישי ברוורמן: ולכן יש פה בלגן טוטלי.

אבישי ברוורמן: אנחנו זקוקים למשרתי ציבור שייקחו אג'נדה ציבורית ויקדמו אותה, בלי חישובים קטנים.

אבישי ברוורמן: וגלעד – אתה כזה.

אבישי ברוורמן: ואני מכבד אותך על זה.

אבישי ברוורמן: בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שאני קצת הייתי נבוך מכל המחמאות.

גלעד ארדן: הרעיון היה קודם כול של לאה, שהיא שקטה היום במיוחד - - -

אבישי ברוורמן: מעשיה מדברים.

<אתי בנדלר: היא עצובה.

<לאה ורון: אני חושבת בראש אילו דברי חקיקה של משרד הפנים אפשר להעביר לוועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: זה נכון שבאופן עקרוני לא היה צורך בפרידה, כי לפחות כל עוד העם ומתפקדי הליכוד יחליטו אחרת, אין לי שום כוונה ללכת לעשות לביתי או שום דבר אחר.

גלעד ארדן: אבל זה נכון שמאז שנכנסתי לכנסת, לפני 12 שנה, תמיד הייתה לי אחיזה בוועדת הכלכלה, בין כחבר כנסת בקואליציה, באופוזיציה, בוועדת משנה, כיו"ר הוועדה, כשר להגנת הסביבה, שתמיד היו לו פה חוקים, ואם לא היו אז דאגתי שיהיו כאן, וגם כשר תקשורת.

גלעד ארדן: ועכשיו פעם ראשונה אני מאבד איזשהו קשר עם ועדת הכלכלה, אבל צריך לבדוק, אולי יש חוקים שאפשר להעביר לכאן.

גלעד ארדן: אז לי זה יום שמח מצד אחד, אבל מצד שני זה יום קצת עצוב, כי ועדת הכלכלה באמת – וחברת הכנסת רוזין ציינה את זה, וכבר כשהיא התחילה לציין עם הרמזים, כבר התחילו לצוץ חילוקי הדעות.

גלעד ארדן: ואין ספק שברוב הוועדות הרבה פעמים חילוקי הדעות באים בגלל הרקע הפוליטי וההשתייכות הפוליטית, אבל אם יש מקום אחד בכנסת הזאת שבאמת מנצנץ – ובשנים האחרונות בלי קשר אליי, ובגלל זה ציינתי את העובדה שאני גאה בכך שדווקא הרוב המכריע כאן הם חברי כנסת מהאופוזיציה, כי זה מה שמייחד את הוועדה הזאת: שמדובר באנשים שעושים את המיטב שלהם למען הציבור ולמען שיפור איכות החיים שלו ואיכות השירות שהוא מקבל והוזלת המחירים שהוא משלם.

גלעד ארדן: לצערנו לא תמיד זה בא לידי ביטוי, כי, מה לעשות, התקשורת לא תמיד אוהבת לספר את הדברים הטובים והמובנים, אלא יותר את ה"אדם נשך כלב".

גלעד ארדן: אבל אני לא רואה בעצמי כמשהו שונה מכל אחד ואחד מכם.

גלעד ארדן: אז אמנם בקונסטלציה הפוליטית לי יש את ההזדמנות כשר להביא את הדברים לכאן, אבל אולי מחר זה יהיה כל אחד ואחד מכם.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להתחיל עכשיו לעבור אחד-אחד ולהסתכן בכך שאני אפספס משהו ברזומה המפואר של כל אחד מכם, אבל אני באמת מודה באופן אישי.

גלעד ארדן: אנחנו קידמנו כאן, גם בקדנציה הזו, הרבה מאוד צעדים חקיקתיים, לפעמים בחוק ההסדרים, כי היה צורך מהיר יותר לאפשר למשל את המכרזים של עידן פלוס, או את השוק הסיטונאי, שאולי היום אני אקבל לגביו החלטות לפני שבלילה אני אחזור להיות דלעת, וחבילת היסוד והחוק של איחוד המועצות, שאני מקווה שאדוני ישלים אותו במהרה בימינו, והנושא של הניטרליות ברשת, שגם אושר בקדנציה הזאת, והנה, אפילו הנשיא אובמה עוסק בו – פה אתם כבר אישרתם את החוק הזה, שיש לו חשיבות אדירה לגבי התחרות העתידית באינטרנט.

גלעד ארדן: לצערי הרב, בגלל העומס של הוועדה, לא הצלחנו לגמרי עם השידור הציבורי, אבל צוות הוועדה, בחלקו, סייע לנו – או הצוות ממש או הצוות שהוכשר על ידי לאה.

גלעד ארדן: אני מכל עומק הלב רק יכול להגיד תודה.

גלעד ארדן: אני אמשיך תמיד להיות קשוב ולעשות כמיטב יכולתי למען האינטרסים הציבוריים ולמען עם ישראל כולו, באופן ממלכתי.

גלעד ארדן: ותודה מיוחדת לעובדי משרד התקשורת, שגם נמצאים כאן.

גלעד ארדן: איך אמרת?

גלעד ארדן: מאתגר?

גלעד ארדן: אני מקווה שגם הם יגידו את האמירה הזאת בקונטקסט חיובי, כי לפעמים אני מרגיש אחרת בפידבקים.

גלעד ארדן: אבל אם פגעתי במישהו בלהט הקרב שלי והרצון לקדם דברים, אז אני רק יכול להתנצל ולבקש סליחה.

גלעד ארדן: זה נעשה מתוך כוונות טובות, ועם השנים זה גם מתמתן.

גלעד ארדן: פעם זה היה יותר גרוע – לאה תספר לכם.

גלעד ארדן: אז לפחות תדעו שמה שאתם חווים היום זה ה - - -

נחמן שי: הגרסה המרוככת.

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: ואנחנו מקווים שזה ישתפר, אנחנו עובדים על זה.

גלעד ארדן: ושוב, תודה רבה.

גלעד ארדן: נתראה בהמשך, תודה.

אבישי ברוורמן: גלעד, בהצלחה.