ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 396, 2014-11-03 12:00

מירי רגב: שלום לכולם, צהרים טובים.

מירי רגב: חבר הכנסת צור ימשיך לנהל פה את הדיון בסוגיית רצח נשים בכלל ורצח נשים במגזר הערבי בפרט.

מירי רגב: הנושא הזה עולה מידי פעם בפעם בדיונים מהירים כאלה ואחרים בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

מירי רגב: אין זה סוד שפנו אלי נשים בדואיות בעקבות הדיונים שערכנו בסוגיות הבדואיות וביקשו לדבר גם על סוגיית הפוליגמיה, על נושא ריבוי נשים, ביקשו שנטפל גם בסוגיה הזאת.

מירי רגב: אבל זה לא הנושא כעת.

מירי רגב: נדבר על כך בנפרד ונקיים על כך דיונים בנפרד.

מירי רגב: אני מעריכה את זה שנשים באו והצהירו באופן חד וברור:

מירי רגב: אנחנו לא רוצות להיות אישה שנייה או אישה שלישית וגם לא אישה רביעית.

באסל גטאס: מה הקשר?

באסל גטאס: למה את מערבבת?

באסל גטאס: פה מדובר על רצח.

מירי רגב: אני מדברת על נשים בכלל.

מירי רגב: הדיון היום עוסק ברצח נשים בכלל בחברה הערבית, ובלוד ורמלה בפרט.

מירי רגב: זה דיון מהיר שהגישו שלושה חברי כנסת: מיכל רוזין, ג'מאל זחאלקה ומסעוד גנאים.

מירי רגב: חשבתי שנכון לקיים את הדיון מהר ככל הניתן, לא להמתין עם הדיון הזה בגלל שהכנסת הולכת עכשיו לחודש צפוף מאוד עם חוק התקציב וחוק ההסדרים.

מירי רגב: חבר הכנסת צור, אני כבר אומרת, הדיון הזה מבחינתי הוא לא דיון ראשון ואחרון.

מירי רגב: הוא דיון ראשון ואמורה להיות לו המשכיות.

מירי רגב: קרי, אם אתה מרגיש מתשובות שאתה מקבל מהמשטרה, מבתי-המשפט, מהשלטון המקומי, ובואו נראה גם מה הם עושים בעניין הזה, ממשרד הפנים, ונראה מה הם עושים בעניין הזה, שיש צורך להמשיך ולקיים מספר דיונים כדי להגיע או לענישה חמורה יותר או להעברת מסרים כאלה ואחרים, יכול להיות שנצרף גם את הסוגיה הזאת לפגישה שלנו עם ההנהגה הערבית.

מירי רגב: יש לנו פגישה עם ההנהגה הערבית על שני נושאים: על איסוף הנשק מהמגזר הערבי ועל המואזין, כדי שנבוא איתם בתיאום, כך ביקשו חלק מחברי הכנסת שדיברו איתי.

מירי רגב: יכול להיות שנצטרך לדבר איתם גם על הסוגיה הזאת, אני לא יודעת.

מירי רגב: אם תחליט שזה נכון אני מוכנה להוסיף את זה כנושא נוסף בסדר היום של הפגישה שלנו עם ההנהגה הערבית.

מירי רגב: בקיצור, הדיון הזה חשוב.

מירי רגב: אני מודה לחברי הכנסת המציעים.

מירי רגב: אני חושבת שזה דיון חשוב ודיון נכון.

מירי רגב: התפקיד שלנו למנוע אלימות בכלל בחברה הישראלית, ולא משנה אם זה יהודים, אם זה ערבים, אם זה גברים או אם זה נשים, אבל בוודאי אותן נשים שהן חסרות ישע, אותם קטינים, אותם קשישים שאנחנו לפעמים רואים אותם חסרי אונים, התפקיד שלנו כרשות מפקחת לוודא שהרשות המבצעת מקיימת את תפקידה כראוי, עומדת מקרוב אחר אותן תופעות שהכנסת מביאה לטיפול של הרשות המבצעת.

מירי רגב: בעניין שלפנינו זה בעצם משטרת ישראל, המשרד לביטחון פנים ומערכת בתי-המשפט.

מירי רגב: תודה רבה לכם על הדיון.

מירי רגב: חבר הכנסת צור, אתה תמשיך כעת, ואנחנו נמשיך לעסוק בנושא לאחר מכן.

דוד צור: אם כך, מייד נפנה למציעים.

דוד צור: חברת הכנסת רוזין, בבקשה תפתחי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אנחנו דנים בנושא הזה בכנסת לא בפעם הראשונה, לא בנושא הכללי של אלימות כלפי נשים ובוודאי לא במקרים האלה, שאנחנו מכירים אותם שנים ברמלה ולוד.

מיכל רוזין: אנחנו בעצם אומרים כל הזמן "הכתובת היתה על הקיר".

מיכל רוזין: פה כבר הכתובת לא על הקיר, פה כבר זה חקוק באבן, בסלע.

מיכל רוזין: זה לא רק רשום בכתב באיזה טוש.

מיכל רוזין: יש פה סוגיה, שהיא חלק מסוגיית המאבק בנושא האלימות כלפי נשים, אבל בעניין הזה אני חושבת, וגם המשטרה כבר הבינה לפני שנים, עוד בתפקידי הקודמים השתתפתי בדיונים בכנסת עם המשטרה והבינו שעד שלא יקצו את המשאבים המתאימים וישתפו פעולה עם הרווחה ועם הרשות המקומית ביחד ויתנו באמת את המענים הנכונים נקודתית לאותן משפחות, לאותן נשים, שם זה לא ייפסק, זה לא ייגמר.

מיכל רוזין: מדובר פה על נשים שחיות בפחד.

מיכל רוזין: הן חיות בפחד על זמן שאול.

מיכל רוזין: הן לא יודעות כמה זמן הן עוד יחיו.

מיכל רוזין: עוד דבר שחשוב שנדע, כאשר מציגים לנו בכנסת נתונים על אלימות במשפחה, על רצח נשים, הנשים האלה לא פעם לא נכללות בסטטיסטיקות הללו כי כאשר מדברים על אלימות בתוך המשפחה מדובר על מי שנרצחו על-ידי בני זוג ואז הסטטיסטיקה מחסירה את הנשים הללו כי הן נרצחו אולי על-ידי בן דוד או דוד או מישהו יותר רחוק במשפחה ולכן הן לא נכללות בסטטיסטיקה כרצח בתוך המשפחה.

מיכל רוזין: לא שזה משנה – רצח הוא רצח, הוא רצח.

מיכל רוזין: כל ההגדרות של "רצח על כבוד המשפחה", "על רקע אלימות במשפחה", "על רקע רומנטי", כל מיני הגדרות נורא יפות שבצורה מסוימת אפילו נותנות איזו הצדקה – אפילו שאין כוונה של רוב האנשים להצדיק רצח זה נותן הצדקה, כלומר נותן הסבר: "הן נרצחו כי".

מיכל רוזין: אין "כי" אחרי "נרצחו".

מיכל רוזין: זו נקודה חשובה ביותר.

מיכל רוזין: בעבר המשטרה בנתה מודל נכון לדעתי, ואשמח לשמוע מה קרה אתו, מודל שבו נתנו הגנה, גם מצד אחד נתנו יותר משאבים לאכיפה באותו אזור, גם הרווחה היתה שותפה.

מיכל רוזין: היה פה מענה על הדקה.

מיכל רוזין: לא חיכו שעובדת סוציאלית תחזור בעוד שבוע או בעוד שנה לטפל במצוקה אלא נתנו מענה מיידי, דבר שעזר מאוד, כפי ששמעתי, באזור.

מיכל רוזין: משום מה הדברים האלה הופחתו.

מיכל רוזין: כנראה תקציבים עוברים, מחליטים פתאום שזה פחות חשוב והאכיפה והפיקוח שם הופחתו.

מיכל רוזין: אחת הטענות שנשמעות, וזו עוד נקודה חשובה, היא כל הזמן כלפי הנשים: הן לא משתפות פעולה, הן לא רוצות ללכת למקלטים, הן לא עוזרות לנו לעזור להן – כל מיני אמירות מעין אלה.

מיכל רוזין: הפתרון הוא לא לכלוא את הנשים.

מיכל רוזין: אני בעד מקלטים לנשים מוכות.

מיכל רוזין: לצערי הרב זה פתרון קצה, מה שנקרא.

מיכל רוזין: לא ייתכן לפתור את הסוגיה הזאת רק בכך שנכניס את כל הנשים הללו למעונות לנשים מוכות.

מיכל רוזין: זה לא הפתרון.

מיכל רוזין: אנחנו לא נפתור את הסוגיה באופן הזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שצריך להתייחס לזה.

מיכל רוזין: עוד נקודה אחת חשובה, כל המודלים להתמודדות עם התופעה חייבים לקחת בחשבון בסופו של דבר את הנגישות של אותן נשים לרשויות.

מיכל רוזין: אם אין בתחנות המשטרה שוטרות שמדברות ערבית, אם אישה צריכה לבוא ליומנאי – ואנחנו אומרות את זה בכל-כך הרבה מקרים – ולהתחיל להסביר לו מי ומה ואין לה כתובת שאליו היא פונה אוטומטית ויודעים מי היא ומה היא ועל מה היא מדברת ומה היא הסוגיה, אם היא צריכה בכל פעם "בראשית ברא", להתחיל להסביר את כל העניין וחלק מהנגישות הזאת לא קיימת, מבחינתה אין לה כתובת.

מיכל רוזין: זה לא רק המשטרה.

מיכל רוזין: יש כאן משטרה, ורווחה ורשות מקומית.

מיכל רוזין: מן הראוי לקחת את זה כפרויקט ולטפל בסוגיה הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

דוד צור: תודה.

דוד צור: ברשות המציעים, אולי נעשה ריץ'-רץ': ניתן לחלק מן האורחים לדבר ואז נחזור למציעים.

דוד צור: הייתי רוצה לשמוע מארגוני הנשים שנמצאים פה.

דוד צור: יש כאן מספר ארגונים: עמותת "נשים נגד אלימות", תנועת "צדק חברתי".

דוד צור: מכיוון שהנושא מתרכז במרכז הארץ אולי אתן קודם את רשות הדיבור לעובדת הסוציאלית סמאח סלאימה אגבאריה מנע"ם – נשים ערביות במרכז, בבקשה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אשמח אם הנושא יוצג באופן כללי.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יש כאן נציגות, גם נבילה אספניולי וגם עאידה תומא-סלימאן עובדות באופן ארצי ואני חושבת שהראייה שלהן מאוד-מאוד חשובה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אשמח אם נשמע אותן קודם.

דוד צור: בבקשה.

<עאידה תומא-סלימאן: אני מנכ"לית עמותת "נשים נגד אלימות".

<עאידה תומא-סלימאן: גם חילקנו נייר עמדה שנמצא בידיכם.

<עאידה תומא-סלימאן: ניסינו לכלול בתוכו גם את התמונה הכללית וגם את הבעייתיות שקיימת.

<עאידה תומא-סלימאן: ברצוני בהתחלה להדגיש את העובדה שמאז 1991, השנה שבה מדינת ישראל חתמה על האמנה לביעור כל סוגי האפליה נגד נשים, ועד היום נרצחו יותר מ-137 נשים ערביות.

<עאידה תומא-סלימאן: למה אני אומרת את זה?

<עאידה תומא-סלימאן: כי אני חושבת שחייבים להסתכל על הנושא בכללותו כחלק מן הנושא של אלימות נגד נשים, כאחת הצורות הכי קשות של האלימות, ולהסתכל על זה גם בממד המגדרי הרחב ולא רק בנושא של רצח נשים ערביות, על אף שכמובן יש לו ייחודיות.

<עאידה תומא-סלימאן: בשנים האחרונות אנחנו רואות שיש שינוי מהותי מאוד, שהרשויות וכל גורמי הטיפול חייבים לשים לב אליו, ואנחנו מנסות כל הזמן לדבר עליו, שינוי בתפיסה על איזה רקע קורים מקרי הרצח.

<עאידה תומא-סלימאן: אני שמחה מאוד שעד עכשיו, 10 דקות עברו ועוד לא הוזכר המושג "רצח על רקע, מה שנקרא, חילול כבוד המשפחה", שאני מציעה מאוד שירד בכלל מן הלקסיקון של הטיפול בנושא הזה.

<עאידה תומא-סלימאן: צריך לדבר רק על רצח נשים בהיותן נשים, ורצח נשים ערביות בהיותן נשים.

<עאידה תומא-סלימאן: למה אני אומרת את זה?

<עאידה תומא-סלימאן: לא רק בגלל שאני רוצה שירד כאילו כתם מסוים שקיים.

<עאידה תומא-סלימאן: בשבילי העיקר הוא שיפסיק הרצח ולא רק שינוי המושג.

<עאידה תומא-סלימאן: אבל כן חשוב לדבר על המושג כי אם לא מבינים שזה לא הרקע האמיתי ושזה לא הצורה לטפל אנחנו נופלים בשלוש שאלות רציניות מאוד וגורמים הטעיה: על מתי חיי האישה בסכנה, מי מסכן את החיים שלה, ומה הפתרון שיכול להיות באותו מקרה ואילו רשויות אמורות להיות מעורבות.

<עאידה תומא-סלימאן: אם לא נשאל את השאלות הנכונות לא נוכל לעזור לנשים ולהציל אותן.

<עאידה תומא-סלימאן: אם נישאר עם הגישה המאוד מקובעת, שמדברת על רצח על רקע חילול כבוד המשפחה אז תמיד נחשוב שמקור הסכנה הוא במשפחה המקורית, באח או בדוד.

<עאידה תומא-סלימאן: לפי הסקירה שאנחנו ערכנו זה לא המצב, לפחות בשנים האחרונות.

<עאידה תומא-סלימאן: גם בחברה שלנו חלות תמורות חשובות מאוד שכדאי לשים לב אליהן.

<עאידה תומא-סלימאן: בשנת 2010 נרצחו 10 נשים, 5 מתוכן נרצחו על-ידי בני זוגן.

<עאידה תומא-סלימאן: בשנת 2011 נרצחו 10 נשים, גם 5 מתוכן נרצחו על-ידי בני זוגן, דבר שלא קרה בעבר.

<עאידה תומא-סלימאן: לפני 15 שנים לא ראינו את התופעה הזו אלא אז רוב הרציחות הללו בוצעו על-ידי המשפחה המקורית.

<עאידה תומא-סלימאן: היום אנחנו בכיוון של רצח על-ידי בני זוג.

דוד צור: איך זה ביחס לרצח בתוך המשפחה בארץ בכלל?

דוד צור: יש לך נתונים?

<מאיר דב ברקוביץ: אני יכול להגיד נתונים על רצח על-ידי בני זוג.

דוד צור: כן, על זה אני מדבר.

מיכל רוזין: הם עושים הפרדה במשטרה.

מיכל רוזין: זה חלק מן הבעיה.

דוד צור: אני רוצה לשמוע אם באמת עושים הפרדה.

דוד צור: לדעתי לא עושים, אבל בואו נשמע.

<מאיר דב ברקוביץ: הנתון הברור במעקב אחר מקרה-מקרה הוא על רצח בין בני זוג.

ג'מאל זחאלקה: שנקרא "על רקע רומנטי".

ג'מאל זחאלקה: כך הם קוראים לזה.

<מאיר דב ברקוביץ: לא, אני לא מדבר על רקע רומנטי.

דוד צור: המשטרה מזמן לא קוראת לזה כך.

דוד צור: אתן לך לדבר יותר מאוחר, אבל תגיד לי רק לגבי היחס.

דוד צור: אני מדבר על המקרים המובהקים שבהם ידוע לכם שבני הזוג רצחו.

<מאיר דב ברקוביץ: מ-2009 – שהם הנתונים שיכולנו לאסוף בצורה מסודרת – ועד אוקטובר 2014 נרצחו על-ידי בני זוגן בסך הכול 82 נשים, מתוכן 21 הן ערביות.

<מאיר דב ברקוביץ: בקרב אתיופיות וישראליות זה פחות או יותר אותו דבר.

מיכל רוזין: וכמה נרצחו על-ידי בני משפחה?

באסל גטאס: קצת יותר מאשר בתקציבים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה מטעה, זה נתון לא נכון.

דוד צור: אני מבין מה הוא אומר.

דוד צור: הוא מדבר על המקרים המובהקים.

דוד צור: ברור שיש הרבה מאוד מקרים שלא מפוענחים, כמו במקרים שמוזכרים פה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: הבעיה היא לא המקרים הלא מפוענחים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: במשפט אחד, 82 נשים בישראל נרצחו על-ידי בני זוג.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו אומרים שנשים ערביות נרצחות לא רק על-ידי בני זוג ולכן הן לא נכנסות לקטגוריה הזאת.

דוד צור: אני מבין.

דוד צור: לכן אמרתי את האבחנה הזאת לגבי רצח על-ידי בני זוג.

<סמאח סלאימה אגבאריה: 20 נשים בישראל נרצחות מידי שנה בארץ, לא משנה על-ידי מי, 20 נשים ערביות ויהודיות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: חצי מהן, 50% ממקרי הרצח של נשים במדינה הזאת הן של נשים ערביות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אומר שזה פי 4 מהשיעור שלהן באוכלוסייה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה הנתון.

<עאידה תומא-סלימאן: התייחסתי לכך שיש גידול במספר הנשים שנרצחות על-ידי בני זוגן וחשוב מאוד לשים לב לזה.

<עאידה תומא-סלימאן: הדבר שני, שהייתי רוצה מאוד להדגיש, שאי אפשר לטפל בנושא הזה בלי טיפול מערכתי שלם.

<עאידה תומא-סלימאן: כלומר, שהמשטרה כן תעשה את העבודה שלה.

<עאידה תומא-סלימאן: אנחנו רואים שיש – אני לא רוצה לתת כותרות, אבל ברור, אי אפשר להתעלם מן העובדה ששיעור פיענוח מקרי הרצח של נשים ערביות נמוך בהרבה משיעור פיענוח מקרי הרצח של נשים יהודיות או של מקרי רצח באופן כללי.

<עאידה תומא-סלימאן: דבר נוסף, המשטרה במקרים רבים ידעה על הסכנה שבה נתונה האישה, או דרך זה שהיא התלוננה או דרך זה שהיה לה מידע מודיעיני שהאישה נמצאת בסכנה, והיו מקרים שאמרו לאישה שחייה נמצאים בסכנה.

<עאידה תומא-סלימאן: השאלה האם באמת המשטרה ביצעה את כל מה שהיא יכולה לעשות כדי להגן על חיי האישה הזאת, כדי לא להוסיף אותה לסטטיסטיקה?

<עאידה תומא-סלימאן: דבר שני הוא תחום הרווחה.

<עאידה תומא-סלימאן: על המשטרה אפשר להגיד עוד כמה דברים, אבל אני רואה שהזמן שנתת לי עומד להסתיים.

יפעת קריב: כן חשוב לשמוע ממך, אולי תוכלי להגיד, זה הדבר הכי משמעותי, מה הלאה, אילו פתרונות את חושבת שהם הפתרונות הנכונים עכשיו?

יפעת קריב: אם מקלט הוא לא הפתרון אז מה הפתרונות שאתן מציעות?

<עאידה תומא-סלימאן: מקלט הוא אחד הפתרונות, ולנו בעמותה יש מקלט שמארח כ-80 נשים.

יפעת קריב: הנשים נכנסות למקלטים כאל עוד סוג של כלא.

יפעת קריב: מה אתן מציעות לעשות?

<עאידה תומא-סלימאן: המקלטים הם חלק מן הפתרון, הם אחד מן הפתרונות.

<עאידה תומא-סלימאן: אבל בנוסף לכך, קודם כול המשטרה צריכה לתפקד בצורה אחרת, המשטרה צריכה לטפל בנושאים אחרת.

<עאידה תומא-סלימאן: אי אפשר להסתמך על 6 חוקרות ערביות בכל הארץ שאמורות לקבל את תלונות הנשים ולטפל בהן.

<עאידה תומא-סלימאן: נכון שבאלמ"ב (אלימות במשפחה) בדרך כלל גם יכול להיות חוקר גבר אבל אני חושבת שצריכה להיות חוקרת אישה שתטפל בתלונות.

<עאידה תומא-סלימאן: דבר שני, המשטרה צריכה לקחת על עצמה יותר אחריות על חיי הנשים, או אלה שמתלוננות או אלה שמעידות על מקרי רצח.

<עאידה תומא-סלימאן: אנחנו מכירות מקרים שבהן נשים קיבלו אומץ והעידו על מקרי רצח, במיוחד ברמלה ובלוד, ולאחר שהעידו וסיימו את התפקיד שלהן כעדוֹת אף אחד לא היה אחראי על שלומן והן היו בסכנת חיים.

<עאידה תומא-סלימאן: אחר-כך שואלים במשטרה למה אף אחד לא רוצה לשתף פעולה איתם ולתת מידע.

<עאידה תומא-סלימאן: דבר נוסף, בעניין הרווחה, אי אפשר להמשיך במצב כזה שכל עובד סוציאלי בכפרים ובערים הערביים מטפל במספר כפול של אנשים מאשר המספר בו מטפל עובד סוציאלי בכלל מדינת ישראל.

<עאידה תומא-סלימאן: בטיפול בנערות במצוקה יש רק כ-30 תקנים בכל הארץ לנערות ערביות.

<עאידה תומא-סלימאן: זה על קצה המזלג.

דוד צור: את צודקת.

דוד צור: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: תודה, כבוד היושב-ראש.

ג'מאל זחאלקה: הפשע המזעזע של רצח האישה בלוד העלה שוב את השאלה הקשה, והעלה שוב את השאלה על טיפול המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: כאן בוועדת הפנים והגנת הסביבה נתמקד בטיפול המשטרתי בעניין ויש דיון נוסף שייערך בוועדה לקידום מעמד האישה, שם נטפל גם בדברים האחרים.

ג'מאל זחאלקה: לכן, ברשותך, נתמקד בעניין המשטרתי, אם כי אתייחס גם פה ושם לשאלות אחרות.

ג'מאל זחאלקה: כמה הערות בעניין.

ג'מאל זחאלקה: יש פער גדול מאוד בין פיענוח תיקים במגזר היהודי ובמגזר הערבי.

ג'מאל זחאלקה: הפער אדיר.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מוסרת אינפורמציה מדויקת בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: בוועדות הכנסת, כבוד היושב-ראש, ביקשו, אני ביקשתי מספר פעמים, ולא קיבלנו.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה.

ג'מאל זחאלקה: גם כשפנינו למרכז המחקר והמידע של הכנסת גם הם נתקלו בבעיה של חוסר שקיפות בעניין פיענוח מקרי רצח כאלה ואחרים.

ג'מאל זחאלקה: קודם כול, האגדה שמסופרת, שזה עניין בקונצנזוס בחברה הערבית, שזה קוד תרבותי בחברה הערבית, איך אומרים, זה הדמיון הפורה של כל מיני אנשים מזרחנים שחיים בצ'יזבטים של הפלמ"ח.

ג'מאל זחאלקה: הם חושבים שהחברה הערבית לא עברה שינויים.

ג'מאל זחאלקה: הם לא רואים את החברה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: לא רואים היום למשל שהרוב, 60% מהסטודנטים הם סטודנטיות.

ג'מאל זחאלקה: אז יש דברים שצריך לעקור מהראש לפני שמטפלים בעניין.

ג'מאל זחאלקה: צריך שינוי גישה.

דוד צור: קודם כול, אני שמח שאתה אומר את זה בצורה ברורה.

דוד צור: אני אומר לך שזה לא דבר בעלמא.

דוד צור: זאת אומרת, אני אומר בכאב, אבל יש מעין הקלת ראש בכך שהרצח המתועב הזה מתבצע.

ג'מאל זחאלקה: הבנתי.

ג'מאל זחאלקה: דווקא ממך לשמוע את זה?

ג'מאל זחאלקה: כי אתה בא מן המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: מה שאתה אומר עכשיו – כך חושבים במשטרה.

ג'מאל זחאלקה: באה אישה ערבייה להתלונן- - -

דוד צור: מכיוון שאני לא חושב כך, אני אומר שאני שמח לשמוע ממך, וזה חשוב.

דוד צור: אין קול גינוי חזק או קול שנשמע מספיק מתוך המנהיגות הערבית – מנהיגות מבחינתי זה גם אתם וגם אנשי דת וגם אנשי חברה – שמגנים את התופעה הזאת.

מיכל רוזין: לכן הם פה.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש.

דוד צור: לא שומעים אותם מספיק חזק.

<עאידה תומא-סלימאן: השאלה מה התקשורת מחפשת לשמוע.

ג'מאל זחאלקה: מדובר לא רק בפושעים רעים אלא במנוולים.

מיכל רוזין: אני מוכרחה להגיד לך שהדיון הזה הופיע באתר הראשי הערבי באינטרנט, עם כל המידע על הדיון שעומד להתקיים היום, כידיעה הראשית באתר, כך שזה בהחלט חשוב מאוד.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אנחנו לא רק מגנים, לא רק יוצאים נגד, אלא פועלים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדות הכנסת העלינו את הנושא הזה עשרות פעמים בהצעות חוק, בשאילתות לשר, בעבודה בשטח.

ג'מאל זחאלקה: ואתה יודע מה, אנחנו לא עושים מספיק, צריך עוד ועוד ועוד.

ג'מאל זחאלקה: העניין הזה הוא לא רק הבעת עמדה אלא נעשית פעולה.

ג'מאל זחאלקה: למשל, אנחנו הפנינו ביקורת וטענות ברמת המיקרו ברמלה, לוד ועכו.

ג'מאל זחאלקה: המצב של הטיפול המשטרתי קשה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: הכתובת היתה על הקיר.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע, כבוד היושב-ראש, שרוב תיקי האלימות במשפחה נסגרים בגלל חוסר עדויות והרוב נסגר בלי פיענוח.

ג'מאל זחאלקה: לפחות בעניין הזה אנחנו רוצים לשמוע מהמשטרה מה יש לה להגיד.

ג'מאל זחאלקה: הטענה של המשטרה, שנשמעת שוב ושוב, ונשמע אותה שוב היום, אני מניח ומקווה שלא, היא שאין שיתוף פעולה של העדים, של המשפחה, של הנשים המאוימות.

ג'מאל זחאלקה: זו טענה שמופנית כלפי המשטרה, שהיא לא מגנה על הנשים.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה יודעת להוציא מידע כשאנשים מפחדים למסור מידע, יש להם שיטות, כך הם נלחמו בפשע.

ג'מאל זחאלקה: מי היה מוכן לעמוד על דוכן העדים ולהעיד נגד הפושעים בנתניה?

ג'מאל זחאלקה: אף אחד לא מוכן כי הוא יודע שהוא יחוסל למחרת היום.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מגנה על תושב טייבה שיעיד נגד פושעים בטייבה אז אנשים מפחדים.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה צריכה לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: לאזרח הפשוט אין פתרון לחוסר הביטחון.

ג'מאל זחאלקה: רק ל-20%-30% – יכול להיות שעאידה תומא-סלימאן ואחרות יתקנו אותי – מהנשים המאוימות יש מסגרת בכלל.

ג'מאל זחאלקה: לרוב אין.

ג'מאל זחאלקה: גם לא הכול מסגרת חוץ-ביתית, לפעמים מחפשים דברים מותאמים יותר לצרכים של החברה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: זה גם צריך לעבור שינוי.

ג'מאל זחאלקה: על מחסור בעובדות סוציאליות אין מה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: אציג מספרים לפי מחקרים שנעשו לאחרונה.

ג'מאל זחאלקה: 40 עובדות סוציאליות – לא כל העבודה שלהן היא עם נערות במצוקה אלא הן עוסקות גם בנושא הזה – מטפלות ב-4,000 נשים.

<קריאה: אפילו פחות.

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות, בסדר, 30-40, זה המספר.

ג'מאל זחאלקה: יש היום 4,000 נשים בטיפול.

ג'מאל זחאלקה: יש 15,000 נשים בסיכון.

ג'מאל זחאלקה: 11,000 מתוכן בכלל בלי טיפול, אנחנו לא רואים אותן, הן בחשיכה.

ג'מאל זחאלקה: ברוב המקרים – וזה נתון חשוב מאוד – רוב הנשים שנרצחו התלוננו קודם.

ג'מאל זחאלקה: המשטרה ידעה שיש מצב מסוכן שם.

ג'מאל זחאלקה: הכתובת היתה לא רק על הקיר אלא היתה במחברת ביומן של המשטרה.

ג'מאל זחאלקה: הם ידעו על זה ובכל זאת לא נעשה הנדרש.

באסל גטאס: כולל במקרה האחרון.

ג'מאל זחאלקה: אופן טיפול המשטרה והמשקל שהיא נותנת לעניין הזה, הרי בתחנות המשטרה אין חוקר מוסמך לעניין הזה ואם אין חוקר מוסמך נוצרת בעיה, ואם אין חוקר שדובר ערבית או חוקרת דוברת ערבית, מישהו שיוכלו להתלונן בפניו בנוחות, זה בעייתי.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים צריך לרוץ ממקום למקום כי אין באותה תחנה חוקר מוסמך והאישה מתחילה לחפש את התחנה שבה היא יכולה להתלונן בפני חוקר מוסמך ואז היא מוותרת.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני חושב שהמצב קשה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים – אני מבקשת שהוועדה תפנה- - -

דוד צור: ההשפעה של מרב מיכאלי עליך ניכרת.

דוד צור: ..

מיכל רוזין: על כולנו.

ג'מאל זחאלקה: תיכף תבינו.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקשת למלא את החלטות הוועדות, ועדת הפנים והגנת הסביבה, הוועדה לקידום מעמד האישה וגם ועדת העבודה הרווחה והבריאות.

ג'מאל זחאלקה: תמיד נתקבלו החלטות שלפחות תהיה שקיפות מלאה בעבודת המשטרה, שיגידו בדיוק, יתנו דוח מלא בכמה ממקרי הרצח התלוננו קודם במשטרה, כמה תיקים פוענחו, כמה נסגרו.

ג'מאל זחאלקה: הרי סוגרים תיקים כאלה, בעבר סגרו אותם.

דוד צור: בואו נשמע אותם.

ג'מאל זחאלקה: היתה לי שאילתה עוד כשדיכטר היה שר.

ג'מאל זחאלקה: הוא אמר: סגרנו את רוב התיקים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אני לא יודע אם ממשיכים בנוהג הזה, לסגור את התיק.

ג'מאל זחאלקה: זה גם דבר שצריך לטפל בו.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, דיברתי בשמה של חברת הכנסת חנין זועבי שנבצר ממנה להיות כאן בגלל החלטה אנטי דמוקרטית של הכנסת למנוע ממנה להשתתף בדיוני הוועדות ובדיוני הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: בשמה אני אומר, היו אחד-עשר דיונים בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדת הפנים והגנת הסביבה שהיא יזמה, שלושה מפגשים עם מבקר המדינה בנושא הזה, ארבע פגישות עם השרים, סיור של ועדה, פרט לשאילתות ודיונים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חברי הכנסת הערבים – עכשיו אני מדבר בשם כולם, ושהמשטרה תשמע – ההנהגה הערבית, בניגוד למה שאתה אומר, גם ועדת המעקב, גם ועדת ראשי המועצות, גם חברי הכנסת הערבים, אנחנו מוכנים להתגייס בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מוכנים לתרום את חלקנו בנושא הזה- -

דוד צור: זאת בשורה חשובה.

ג'מאל זחאלקה: - -רק כדי לצמצם ולמנוע, אבל המשטרה לא יכולה.

יפעת קריב: מבלי לתקוף שוטרים.

ג'מאל זחאלקה: לא שמעתי, אני מתעלם ממה שאת אומרת.

דוד צור: יש מספיק בעיות.

דוד צור: בואו לא נערבב עוד.

דוד צור: זו בשורה חשובה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים לתרום, לעבוד כדי לשנות את המצב, אבל תנו לנו כלים.

ג'מאל זחאלקה: אם לראש מועצה אין עובדות סוציאליות איך הוא יכול להילחם?

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לבוא אליו בטענות.

ג'מאל זחאלקה: אם אין מספיק עובדים סוציאליים – זאת בעיה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהמשטרה צריכה לשנות פאזה בטיפול שלה ולעבור לטיפול אמיתי ורציני בבעיה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: שוב אני אומר, וזו הערה ממני, ג'מאל זחאלקה, ולא מחנין זועבי – כל מה שאמרתי קודם היה מפיה של חנין זועבי – אני חושב שהבעיה היא של הגברים, לא בעיה של הנשים, הבעיה של האתוס הגברי המזויף של כוחנות.

ג'מאל זחאלקה: אלה לא גברים.

ג'מאל זחאלקה: אלה מנוולים, מי שעושים את הדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לחפש גבריות חדשה נטולת אלימות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

דוד צור: יפה מאוד.

דוד צור: משטרת ישראל, יש פה כמה טענות שהופנו כלפיכם.

דוד צור: אני מבקש שתחלקו ביניכם את הדברים בצורה תמציתית.

דוד צור: ראשית, לטענה שאתם לא שקופים.

עפו אגבאריה: אבל הם עוד לא שמעו את כל הטענות כלפי המשטרה.

עפו אגבאריה: למה נתת את רשות הדיבור למשטרה קודם?

יפעת קריב: גם לנו יש עוד טענות.

דוד צור: יש לי עדיין את הפריבילגיה, של 10 הדקות שאני מנהל את הדיון, לנהל אותו, בכל הכבוד.

דוד צור: קודם כול אתן למשטרת ישראל, אחרי כן למסעוד גנאים.

עפו אגבאריה: הרי רוב הטענות מופנות כלפי המשטרה.

עפו אגבאריה: עדיף שיענו לכולם.

דוד צור: לכן אני רוצה שנתקדם בדיון.

דוד צור: עם כל זה שרוב הטענות מופנות למשטרה אני כן חייב לומר בפתיח שלי, לפני שהמשטרה מדברת, נוח גם לזרוק הכול לפתחה של המשטרה.

דוד צור: אין לי ספק שלמשטרה יש תפקיד חשוב מאוד במניעה, ובטח תפקיד כמעט בלעדי, אם לא באופן מלא, בפיענוח של הפשעים האלה.

דוד צור: לכן בעניין המניעה אני מוצא לעצמי בכל זאת זכות כיושב-ראש הוועדה המנהל אותה כרגע לומר שזה עבודה קלה לזרוק הכול לפתחה של המשטרה בתחום המניעה, למרות שגם למשטרה יש תפקיד חשוב בעניין הזה.

דוד צור: לכן אני מפנה אליכם את השאלה, בעיקר על האחריות הטוטלית שיש לכם בפיענוח הפשעים האלה.

דוד צור: אז קודם כול, נאמרו פה מספר דברים.

דוד צור: הטענה הראשונה, אמרה פה חברת הכנסת רוזין שמודלים שהיו קיימים, ואנחנו מכירים אותם, אני מכיר אותם במיוחד במחוז מרכז, התבטלו או צומצמו או לא קיימים עקב בעיית תקציב.

דוד צור: האם זה נכון או לא נכון?

דוד צור: אם זה נכון – למה, ואם לא נכון גם תגידו מה עושים.

דוד צור: הטענה השנייה שעלתה בדבריו של חבר הכנסת זחאלקה, שאתם לא שקופים בנתונים, שרמת הפיענוחים שואפת לאפס.

דוד צור: אם יש לכם בשורות אחרות תגידו לנו בבקשה, ותדברו בכלל לגבי התופעה הזאת.

דוד צור: בבקשה, ב-5-7 דקות.

דוד צור: אנא תדבר למיקרופון ותאמר מי אתה, תציג את עצמך לוועדה.

<מאיר דב ברקוביץ: אני ראש מדור נפגעי עבירה.

<מאיר דב ברקוביץ: אתייחס יותר ברמה הכללית המשטרתית.

<מאיר דב ברקוביץ: נמצא פה גם ראש ענף חקירות של מחוז מרכז והוא יתייחס יותר נקודתית לאזורים שמדברים עליהם.

<מאיר דב ברקוביץ: אתחיל מהסוף.

<מאיר דב ברקוביץ: בשורה התחתונה מבחינתנו, גם כחברה, גם כמשטרה, אם נשים ממשיכות להירצח אז לא עשינו מספיק, זאת לא שאלה.

<מאיר דב ברקוביץ: אני חושב שכל מי שמבין דבר או שניים בתחום הטיפול באלימות במשפחה או בתופעות חברתיות, באלימות של קטינים, בכל התופעות שאנחנו מכירים מכל מיני מגזרים, לאו דווקא מהמגזר הערבי, יודע שאין שום דרך להתמודד עם התופעה הזאת על-ידי גורם אחד או ארגון אחד.

<מאיר דב ברקוביץ: זה לעולם יחייב שיתוף פעולה בין מערכת האכיפה לרווחה, לגורמי הקהילה, שיש להם תפקיד חשוב מאין כמוהו, שהם לא הרשויות הרשמיות אבל הם עושים עבודה מאוד-מאוד חשובה ואתייחס גם לשיתוף הפעולה איתם.

<מאיר דב ברקוביץ: אני חושב שאחד הנושאים ששוברים עליהם את הראש, אפשר להגיד, הרבה מאוד זה בדיוק התחום הזה, של האלימות במשפחה במובנים הרחבים שלה, איך לחפש פתרונות שיכולים לשפר את מה שאנחנו עושים היום לא מספיק טוב, עם כוונות טובות, עם מאמץ, עם חיפוש המודלים הנכונים, אבל כולנו מבינים שאנחנו צריכים לעשות יותר.

<מאיר דב ברקוביץ: שומעים רעיונות ודנים.

<מאיר דב ברקוביץ: אדבר על הדברים האלה עוד מעט.

<מאיר דב ברקוביץ: אגיד לכם מה כן עושים באופן כללי, אבל גם בהתייחס לחברה הערבית, שהם דברים שאנחנו מאמינים שכולם ביחד אמורים כן לייצר שינוי.

<מאיר דב ברקוביץ: אם רוצים להגיד ביושר – ושמעתי את זה גם מהארגונים שמטפלים בנושאים האלה – אז יש דברים רבים שהשתפרו בתחומים האלה.

<מאיר דב ברקוביץ: לא מספיק, אבל יש שינוי מהדפוסים של הטיפול המשטרתי בתחומים האלה לפני 10 שנים ולפני 15 שנים, אנחנו לא נמצאים באותו מקום.

עפו אגבאריה: אבל מה התוצאה?

עפו אגבאריה: עדיין נשים נהרגות.

<מאיר דב ברקוביץ: אמרתי, כל עוד נשים יירצחו סימן שלא עשינו מספיק.

<מאיר דב ברקוביץ: זה לא שאלה.

<מאיר דב ברקוביץ: המספר פוחת, אבל זה הטעיה.

מיכל רוזין: ב-2014 עד עכשיו נרצחו 3 נשים.

<מאיר דב ברקוביץ: אני יכול להציג לכם את הנתונים.

<קריאה: יש גם נעדרת.

דוד צור: תספר לנו גם מבחינת הפיענוחים.

דוד צור: למשל במשפחת אבו גאנם מישהו נעצר?

<מאיר דב ברקוביץ: אתייחס לזה.

<מאיר דב ברקוביץ: המספרים פוחתים, אבל אני רוצה להגיד דווקא פה בכנסת, שתמיד אנחנו כך מסתמכים על המספרים.

<מאיר דב ברקוביץ: הרי אנחנו מודדים את הגידול בהיקף רצח נשים ואת הקיטון בהיקף רצח נשים, אבל בסוף הבעיה היא התופעה של אלימות נגד נשים.

<מאיר דב ברקוביץ: זה הדבר שמעניין אותנו והוא הרבה יותר רחב ולא תמיד הוא משתקף בנתונים שקל לדברר אותם.

<מאיר דב ברקוביץ: זה שתהיה ירידה מ-18 נשים שנרצחו בשנה אחת ל-9 נשים שנרצחו בשנה שלאחריה לא אומר שהיקף התופעה של אלימות נגד נשים גדל או הצטמצם.

<מאיר דב ברקוביץ: זה מה שצריך להטריד אותנו.

<מאיר דב ברקוביץ: כך אנחנו מסתכלים על זה.

ג'מאל זחאלקה: תן לנו נתונים גם על זה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: מעניין, כי בשנת 2012 לא נרצחו נשים בלוד ועשיתם מסיבת עיתונאים על זה.

<מאיר דב ברקוביץ: אני לא עשיתי מסיבת עיתונאים.

מיכל רוזין: זה היה בעקבות הפיילוט שהופסק.

<סמאח סלאימה אגבאריה: דובר המשטרה עשה מסיבת עיתונאים.

<מאיר דב ברקוביץ: אגיד לכם אלו דברים נעשים.

<מאיר דב ברקוביץ: תפקידכם לבקר אותנו ולהגיד מה עוד צריך לעשות.

<מאיר דב ברקוביץ: אפשר לחשוב על זה, אבל בואו קודם כול נדע מה הדברים שעושים.

<מאיר דב ברקוביץ: הדבר הראשון שהוא בסיסי מאוד, הוא עלה תמיד בוועדות, קודם כול בכל תחנה יש היום חוקרים שההתמחות שלהם היא חקירות אלמ"ב (אלימות במשפחה).

דוד צור: גם בערבית?

<מאיר דב ברקוביץ: בערבית יש בחלק מן התחנות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: לא בכל התחנות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יש אחת שמכסה מהמשולש הדרומי ועד המרכז, שהיא ניידת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: שלחתי אישה לתחנה בלוד והיא חיכתה 4 שעות לחוקרת.

<מאיר דב ברקוביץ: זה לא מספיק.

דוד צור: היתה חוקרת אלמ"ב בדואית בתחנת לוד.

<עאידה תומא-סלימאן: לא רק זה, לפעמים דורשים מהאישה לחזור ביום אחר.

דוד צור: אין חוקרות בערבית בתחנת לוד ורמלה?

דוד צור: אין לכם חוקרות בערבית?

<סמאח סלאימה אגבאריה: לא.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני עובדת בלוד-רמלה ואומרת לך שאין.

דוד צור: למה לא? לא מצליחים לגייס?

<עאידה תומא-סלימאן: השאלה אם מדובר בחוקרות של ערבים או בחוקרות ערביות.

<יעקב אבקין: אנחנו מוכנים לקבל כל מועמדת לגיוס שתגיע, כל מועמד לגיוס דובר ערבית שיגיע.

דב חנין: אנא תנו לענות בצורה מסודרת.

דוד צור: אני מבקש לא להתערב.

דוד צור: רענ"ח מרכז, אנא תדבר למיקרופון.

דוד צור: למה אין חוקרות ערביות?

<יעקב אבקין: אנחנו מדברים גם על חוקרים דוברי ערבית שחסרים לנו בכל מקום.

דב חנין: למה חסרים?

<יעקב אבקין: לכן כל מועמד לגיוס שאתם מפנים או שכל גורם אחר מפנה למשטרה יש סיכוי טוב שהוא יגויס במהירות רבה וישתלב במערך של משטרת ישראל.

<יעקב אבקין: הבעיה היא כלל ארצית.

<יעקב אבקין: הבעיה מוכרת מאוד והיא תלויה בשיתוף פעולה עם האוכלוסייה, שלא תמיד רוצה להתגייס למשטרה.

דוד צור: אנחנו מדברים על תחנות מסוימות מאוד.

עפו אגבאריה: זה בעירבון מוגבל.

דוד צור: אני כבר לא במשטרה זמן רב יחסית.

דוד צור: במרחב השפלה הייתי עד שנת 1999.

דוד צור: אנחנו גייסנו אז חוקרות ערביות.

דוד צור: יש אזורים, בעיקר בערים המעורבות, שם חובה להחזיק דוברי ערבית בתחנות.

יפעת קריב: בכל מדינת ישראל זה חשוב, לא רק בערים מסוימות.

דוד צור: כפי שעשינו באזורים מסוימים שבהם יש דוברי רוסית ודוברי אמהרית.

דוד צור: אני לא אומר בכל המקומות כי קשה להשיג, אני מבין אותו.

דוד צור: יפעת קריב, יפה להגיד, אבל אני אומר שצריך עדיין לעשות סדרי עדיפויות מכיוון שיש קושי בגיוס של נשים חוקרות ערביות, זה נכון, כי לא כולן מגיעות, לא כולן עומדות בקריטריונים או מתגייסות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: עד שנחכה לאותו חוקר ערבי שיתגייס צריך למצוא פתרונות.

דוד צור: לכן בסדרי העדיפויות הפנימיים של המשרד לביטחון פנים ומשטרת ישראל אני אומר לפני שאני הולך מפה תיכף, הוועדה עומדת על כך ואנחנו נערוך דיון מעקב.

דוד צור: אני חושב שאתם עושים הנחות לעצמכם.

דוד צור: גם אם צריך להוריד טיפה בקריטריונים הפורמליים, כאשר לפעמים הקריטריונים הפורמליים האלה נקבעו כך שאולי גם אני היום לא הייתי עובר אותם, אז בקריטריונים הפורמליים האלה אפשר להקל כדי שתהיה חוקרת דוברת ערבית בערים המעורבות.

דוד צור: שיהיה בכל הארץ – זה נהדר, יפעת קריב, אבל זה לא יקרה.

דוד צור: לכן אני אומר, בסדרי העדיפויות שימו את החוקרים הערבים במקומות שבהם יש ריכוזי אוכלוסין גדולים.

דב חנין: יש מצב חירום כרגע.

דב חנין: צריך להסתכל על הדברים כפי שהם.

דב חנין: יש מצב חירום בלתי אפשרי.

דוד צור: אני רוצה לתת למשטרה לסיים את הדברים.

דוד צור: אתה יכול להתייחס לפיענוחים?

מיכל רוזין: הוא לא ענה עדיין על הפיילוט.

<מאיר דב ברקוביץ: עדיין לא התייחסתי לכלום ממה ששאלתם.

<מאיר דב ברקוביץ: לגבי החוקרים או החוקרות דוברי ערבית, כמו הרבה התאמות שצריך לעשות, יש עניין של חוקרים וחוקרות אתיופים כי גם שם צריכה להיות נגישות.

דוד צור: אתה שם אותם בריכוזי אוכלוסין שבהם יש צורך.

<מאיר דב ברקוביץ: אנחנו לא הגורמים שעוסקים בדבר הזה ישירות, אבל אם אתה אומר שייערך איזה דיון שיעסוק בנושא הזה אז יש גורמים במשטרה שעוסקים בחיפוש איך לנסות להתאים את הגיוס למשטרה לאוכלוסיות מיוחדות, איך להתאים גם את המבחנים לגיוס.

מיכל רוזין: הנה הבעיה של אי-ראייה הוליסטית.

מיכל רוזין: אתם באתם לענות על הסוגיה הזאת ואתה אומר: זה שייך להוא.

מיכל רוזין: כאשר נדבר על דבר אחר, למשל על פיענוחים, תגיד: זה ההוא.

מיכל רוזין: אי אפשר.

מיכל רוזין: אתם באים לכאן לייצג את המשטרה.

מיכל רוזין: אני יודעת שזה לא תמיד נעים וצועקים עליכם את כל הטענות על המשטרה אבל אתם מייצגים את הגוף הזה.

<מאיר דב ברקוביץ: אנחנו מייצגים.

<מאיר דב ברקוביץ: אנחנו אומרים לכם שנעשים מאמצים.

<מאיר דב ברקוביץ: אתם חושבים שהם לא נעשים – הם לא נעשים מספיק.

באסל גטאס: כמה תיקים פוענחו?

מיכל רוזין: השורה התחתונה, שאין, אין חוקרות ערביות ברמלה-לוד.

<מאיר דב ברקוביץ: אין מספיק חוקרות דוברות ערבית.

<מאיר דב ברקוביץ: אמרנו את זה בצורה הכי גלויה, לא הסתרנו.

דוד צור: נבקש דיווח בעניין הזה מן המשרד לביטחון פנים.

דוד צור: אנחנו חושבים שאתם צריכים לעשות יותר כדי שיהיו יותר חוקרים וחוקרות ערבים בתחנות, בעיקר באזורים שבהם יש אוכלוסייה ערבית גדולה.

דב חנין: וגם עד שמגייסים את החוקרים להשתמש באמצעים אחרים, שאפשר לשמוע עליהם וגם המשטרה יודעת לעשות אותם.

דוד צור: חבר הכנסת חנין, הגעת לפה באמצע.

דוד צור: חברי כנסת ממתינים לתורם.

דב חנין: זאת היתה רק קריאת ביניים, אדוני.

דוד צור: בגלל זה נתתי לך לסיים אותה.

<מאיר דב ברקוביץ: אגיד רק בכותרות כי אני לא מצליח לפרוט פה את כל הדברים.

<מאיר דב ברקוביץ: לגבי העניין הזה, בכל המקומות שאין מישהו שדובר את השפה מקרב המשטרה היחידות יכולות, ממומנות, אין בעיה של תקציב בהקשר הזה, להיעזר בשירותי תרגום.

<מאיר דב ברקוביץ: אנשים שמתרגמים זה לא מספיק אבל זה עדיף על פני שלא יהיה מענה.

מיכל רוזין: זה השלב השני.

מיכל רוזין: השלב הראשון, מי שאת רואה כשאת באה לתחנה – זה קריטי.

מיכל רוזין: לכן אנחנו מדברים כל הזמן על הכשרת יומנאים, שלא תבוא אישה שנאנסה והוא יגיד בקול "יש פה אחת עם אונס, לאן להעביר אותה?

מיכל רוזין: " הייתי בסיטואציה כזאת.

מיכל רוזין: זה אבסורד.

מיכל רוזין: וכמה אנחנו מדברים על זה.

מיכל רוזין: מדברים ומדברים כבר שנים.

מיכל רוזין: כלום.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש מנציג המשטרה, נשאלת שאלה ברורה על שיעור הפיענוח.

חמד עמאר: אני רוצה לקבל עכשיו נתון על פיענוח.

חמד עמאר: אחרי כן אפנה לחברי הכנסת ולמוזמנים ובסוף אשמע שוב את נציגי המשטרה.

<מאיר דב ברקוביץ: עדיין לא התייחסנו לשום דבר ממה שנתבקשנו.

מיכל רוזין: מה עם הפיילוט?

חמד עמאר: נתייחס גם לפיילוט.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע על שיעורי הפיענוח, זו השאלה המרכזית.

חמד עמאר: כמה נרצחו ב-10 השנים האחרונות?

חמד עמאר: כמה מקרי פיענוח היו שם?

חמד עמאר: איפה אנחנו עומדים?

חמד עמאר: זה מה שאני רוצה.

חמד עמאר: סליחה, אני מנהל את הדיון עכשיו ואני רוצה תשובות.

<מאיר דב ברקוביץ: אגיד לך מה הנתון שאני יודע להציג על הפיענוח.

<מאיר דב ברקוביץ: פיענוח זה נתון מורכב יותר, אבל יש נתון.

<מאיר דב ברקוביץ: פשוט בגלל שהוזמנו לדיון מאתמול להיום אז כן השתמשתי בנתונים- - -

חמד עמאר: הדיון הזה זומן כבר בשבוע שעבר.

חמד עמאר: קראתי עליו באתר הכנסת.

מיכל רוזין: ככה זה דיון מהיר בכנסת.

<מאיר דב ברקוביץ: אין בעיה, לכן אנחנו משתמשים בבדיקה שכבר נעשתה.

<מאיר דב ברקוביץ: נעשתה בדיקה על השנים 2011-2013, על כל אירועי הרצח.

חמד עמאר: כמה מקרי רצח היו בשנים הללו?

<מאיר דב ברקוביץ: רק רגע.

<מאיר דב ברקוביץ: בדקנו את כל אירועי הרצח, מתוכם כמה אירועי רצח היו במגזר הערבי, וכן שיעור הפיענוח הכללי ושיעור הפיענוח רק במגזר הערבי.

<מאיר דב ברקוביץ: זה עונה חלקית.

<מאיר דב ברקוביץ: זה רק על 3 שנים.

<מאיר דב ברקוביץ: זה לא מספיק.

<מאיר דב ברקוביץ: הממוצע של 3 השנים האלה בפיענוח היה 62% בכללי ו-52% במגזר הערבי.

<מאיר דב ברקוביץ: נכון שזה נמוך יותר ב-10% אבל זה לא ההבדלים שמדברים עליהם של שיעור פיענוח אפסי.

מסעוד גנאים: זה נתון לגבי רצח נשים או בכלל?

<מאיר דב ברקוביץ: זה בכלל.

<מאיר דב ברקוביץ: אמרתי, זה מה שאפשר לדווח כעת.

<מאיר דב ברקוביץ: אם אתם רוצים לקבל את הנתון, זה לא בעיה.

<מאיר דב ברקוביץ: לא מסתירים פה שום דבר.

חמד עמאר: היית אמור להיות מוכן משום שזאת השאלה הבסיסית.

<מאיר דב ברקוביץ: בדיון מהיר אני לא יכול.

מיכל רוזין: זה נשלף בלחיצת כפתור.

מיכל רוזין: עכשיו אצטרך להגיש שאילתה לשר.

<מאיר דב ברקוביץ: זה לא נתון שניתן לשלוף בלחיצת כפתור.

<מאיר דב ברקוביץ: יש נתונים שאני יכול להגיד לכם בלחיצת כפתור, שבהם אין בעיה.

<מאיר דב ברקוביץ: את הנתונים שאתם רוצים, של שיעורי פיענוח, לא ניתן למצוא בלחיצת כפתור.

<מאיר דב ברקוביץ: השאלה מה מגדירים כפיענוח.

מיכל רוזין: מגדירים אלימות במשפחה.

<מאיר דב ברקוביץ: מה המשמעות כשיש לך חשוד.

חמד עמאר: כאשר אתה מגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה אתה צריך להציג נתונים.

חמד עמאר: ידעת שהשאלה הראשונה שתישאל היא על היקף הפיענוח של מקרי רצח נשים כי זה נושא הדיון.

חמד עמאר: לכן אני לא מקבל את הטענה שלך שזה לא בלחיצת כפתור.

<מאיר דב ברקוביץ: - - -

חמד עמאר: אתה קוטע אותי.

חמד עמאר: אני מנהל את הדיון עכשיו.

חמד עמאר: אל תקטע אותי בבקשה.

חמד עמאר: יכול להיות שאתה לא צריך ללחוץ על כפתור אחד, אתה יכול ללחוץ על 5 כפתורים ולמצוא את הנתונים.

חמד עמאר: אני לא מקבל את התשובה שלך.

חמד עמאר: לכן אני עכשיו מפסיק את הדיווח של המשטרה.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת מסעוד גנאים שהוא אחד המציעים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: לא אאריך בדברי מאחר ואלה שקדמו לי הטיבו להציג את הבעיה, שהיא לא רק בעיה, היא טרגדיה.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על חיי אדם.

מסעוד גנאים: כנציגים, כחברי כנסת המשימה הראשונה שלנו היא להציל חיי אדם, מה עוד שאנחנו מדברים, בתחילה הדיון בא בעקבות רציחתה של בוסיינה (ביסאן) אבו גאנם לפני כשבוע, שאחותה נרצחה לפני כן ואִימה אולי גם נרצחה לפני זה.

מסעוד גנאים: לפי הסטטיסטיקה 20 נשים נרצחו בין השנים 2000-2014 בלוד ורמלה.

מסעוד גנאים: זו היתה אמורה להיות השאלה הבסיסית, נציגי המשטרה, שאנחנו רוצים לשאול.

מסעוד גנאים: מה פוענח?

מסעוד גנאים: האם הוגשו כתבי אישום?

מסעוד גנאים: האם נתפסו פושעים?

מסעוד גנאים: זאת השאלה הבסיסית והמרכזית.

מסעוד גנאים: אני גם מצטרף לאלה שאומרים – דוד צור הלך, הוא אולי לא שמע את החדשות שאנחנו כנציגים של החברה הערבית, עם הנציגים הפוליטיים או הדתיים אפילו, מזמן עברנו משלב הגינוי לשלב הפעולה בקשר לרצח נשים משום שאנחנו חושבים שזו שאלה שנוגעת לנו, לחיי אדם שלנו, של החברה שלנו.

מסעוד גנאים: בסוף מוציאים שם רע למשפחה ולבית.

מסעוד גנאים: המשפחה שאמורה להיות סמל של הביטחון, של האהבה, נהפכה לסמל של הרג ושל דם.

מסעוד גנאים: לכן הבעיה הזאת חשובה מאוד לנו ובאנו באמת לשמוע.

מסעוד גנאים: נכון, אין פתרון בלי שילוב של כל הגורמים: גם אנחנו כחברה הערבית, גם הרווחה, הרשות המקומית והמשטרה.

מסעוד גנאים: אבל תמיד אנחנו אומרים שאי-פיענוח הרצח של היום הוא אור ירוק לרצח שיבוא מחר.

מסעוד גנאים: בכל הכתבות שקראתי, ומי שבשטח יודע, כל הנשים מרגישות מאוימות בלוד וברמלה.

מסעוד גנאים: מה אתם עושים כדי להחזיר להן את הביטחון?

מסעוד גנאים: מה אתם עושים כדי למנוע את הרצח של מחר?

מסעוד גנאים: זו השאלה שלנו ועל זה רוצים לשמוע תשובות.

מסעוד גנאים: הייתי גם מוסיף, אילו הנתונים האלה והתופעה הזאת היו נוגעים לנשים במגזר היהודי מזמן היתה מוקמת ועדת חקירה נגד המשטרה כדי לחקור את ההתנהלות שלה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נציג משרד הרווחה, בבקשה.

<חגי מויאל: ביקשתי לדבר בעניין כוח אדם, שזה מציאות כואבת גם במשרד שלנו, מן הבחינה של גיוס דוברי ערבית בתחום הטיפולי.

<חגי מויאל: יש עובדים סוציאליים מוכשרים במגזר הערבי, יש היקף גדול של עובדים סוציאליים שהאקדמיה מכשירה, אבל משום מה בתחומים מסוימים הם לא מוכנים להשתלב, במיוחד כשהם בוגרי הקהילה של אותו מקום שהם צריכים לתת בו שירות.

<חגי מויאל: אנחנו מוצאים גם בערים מעורבות וגם ביישובים ערביים עובדים שלא מוכנים לעבוד בתחום של אלימות במשפחה בגלל הקושי שלהם כנראה להתמודד עם המקרים.

<חגי מויאל: יש מאמץ גדול מאוד וניסיון גדול מאוד, במיוחד ביישובים המעורבים, לגייס עובדים ערבים דוברי ערבית שיוכלו לעבוד בתחום של אלמ"ב וזה לא מצליח, כך שהבעיה שמוצגת במשטרה קיימת גם במערכת שלנו.

<חגי מויאל: זה דבר אחד.

<חגי מויאל: דבר שני, לגבי הנושא של טיפול במגזר הערבי באלמ"ב, אני מדבר עכשיו על הרווחה, אנחנו מדברים על 88 מרכזים לטיפול באלימות בכלל הארץ, בכל המגזרים ובכל הקהילות, מתוכם יש לנו 20 מרכזים במגזר הערבי או בערים המעורבות, בשניהם יחד, בנושא של טיפול באלימות.

חמד עמאר: מתוך הנשים שבטיפול שלכם כמה הן מהמגזר הלא יהודי, במספרים או באחוזים?

<חגי מויאל: תן לי כמה דקות ואשתדל להציג נתון מדויק.

<חגי מויאל: אני לא רוצה להציג נתון מוטעה.

<חגי מויאל: הדבר השלישי שרציתי להתייחס אליו הוא נושא המקלטים.

<חגי מויאל: עוד דבר שחשוב לקחת בחשבון, שהמקלטים לא נכונים לכל מקרה ומקרה.

<חגי מויאל: לפעמים השמה של אישה בתוך מקלט במגזרים מסוימים ובחברה מסוימת עשויה להעצים ולהגביר את הסיכון שלה אחרי שהיא תצא מן המקלט.

<חגי מויאל: היא תהיה מוגנת במקלט אבל עצם כניסתה למקלט עשוי להוות גזר דין מסוים לגבי האלימות שהיא עשויה להיחשף אליה לאחר מכן.

<חגי מויאל: לכן זה צריך להילקח בחשבון בשיקול הדעת בהחלטה על השמה במקלט, כן או לא, במגזר הערבי, במגזר הבדואי בדרום וגם במגזר היהודי במקרים מסוימים.

<חגי מויאל: זה לא פשוט.

חמד עמאר: אם אתם לא שמים אותה במקלט, עם מי אתם משתפים פעולה כדי לשמור על אותה אישה?

חמד עמאר: אני מכיר את זה מהמגזר הדרוזי, שם ההנהגה מעורבת בנושא.

חמד עמאר: אם יש מקרה של אישה מאוימת – אני עצמי אפילו מעורב, ראש העירייה הדרוזית מעורב, כולנו מעורבים בנושא.

חמד עמאר: במגזר הערבי מי מעורב בנושא?

חמד עמאר: אתה מחליט לא להכניס אישה למקלט כי אתה רוצה לשמור עליה, אבל מי שומר עליה באמת?

<חגי מויאל: אני יכול לספר לך על מודלים שקיימים אצלנו והם פועלים לא תמיד בהצלחה מרובה.

<חגי מויאל: אקח את המגזר הבדואי בדרום.

<חגי מויאל: אנחנו משימים נשים אצל שייח'ים בדרום ששם הן מקבלות מטרייה.

<עאידה תומא-סלימאן: לפעמים זה מסתיים באסונות כשמכריחים את האישה לחזור לאותו מצב.

<עאידה תומא-סלימאן: כאשר מערבים את הפטריארכיה בכבודה לפתרון בעיות של נשים כך קורה.

מיכל רוזין: אצלנו היהודים קוראים לזה "שלום בית".

מיכל רוזין: מרוב שלום בית...

חמד עמאר: אני מציע לא לפסול את השיטה.

חמד עמאר: השיטה הזאת עובדת טוב מאוד במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני לא יודע מה קורה במגזרים אחרים.

חמד עמאר: אם יש שיתוף פעולה טוב עם ההנהגה זה יכול לעזור מאוד ולשמור על האישה.

<חגי מויאל: יש היום בחינה גם במגזר הדרוזי בצפון אפשרות לבצע פעולות מניעה.

מיכל רוזין: אם זה לא מסתיים בכך שמכריחים אותה לחזור לבית האלים.

חמד עמאר: במגזר הדרוזי אף פעם לא מכריחים.

<נבילה אספניולי: יש גם ידע בעולם לגבי פתרונות.

<נבילה אספניולי: צריך לקחת גם את זה בחשבון.

<חגי מויאל: לגבי הנתון – אשתדל מאוד לתת אותו.

חמד עמאר: אני מבקש לקבל את הנתון.

חמד עמאר: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.

יפעת קריב: קודם כול, אני לא רוצה לחזור על דברים שכבר אמרו, אבל אין ספק שאנחנו נמצאים פה באיזו סיטואציה שאנחנו צריכים להסתכל עליה בפנים ולא לפחד.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה קל נורא לקחת את הקורבן ולהכניס אותו אל תוך מקלט, להגיד: בואו ניתן לקורבן טיפול, בואו ניקח את הקורבן ונעביר אותו ממקום למקום.

יפעת קריב: אני חושבת שהחברה, גם הישראלית וגם הערבית, צריכה להגיד: זה לא הסיפור.

יפעת קריב: הסיפור הוא לא אנשים שצריך לקחת אותם ולהעביר אותם ממקום למקום.

יפעת קריב: זה חשוב וצריך לדאוג להם, אבל הסיפור הוא האלימות בצד של הגברים.

יפעת קריב: אני חושבת שהענישה והאכיפה צריכה להיות חריפה בכל צורה שהיא.

יפעת קריב: אנחנו נמצאים בסיטואציה, ואני באמת שואלת, ואני שואלת מתוך מידע בדוק, האם בבית של הרוצח ובבתים הקרובים – אני מבקשת מהמשטרה תשובות – נעשה חיפוש נוסף אחר נשק?

יפעת קריב: האם נמצא נשק נוסף בבית של הרוצח ובני משפחתו?

יפעת קריב: האם בכלל המשטרה מכוונת את העשייה שלה כלפי אותם אנשים שמסתובבים עם נשק ברחובות ויכולים פשוט לשלוף אקדח באמצע הרחוב ולירות על אישה שממתינה לילדים שלה, אמא ל-6 ילדים בהריון, אישה בת 31?

יפעת קריב: איפה ההגנה ברחובות של רמלה, לוד ועוד אזורים בארץ מהנשק החופשי שמסתובב שם?

יפעת קריב: הלא אפשר לשבת פה ולהשיח על המקום המאוד-מאוד קשה, ואני יושבת פה מתוך דאגה אמיתית לנשים בחברה הערבית כי באמת פעמים רבות נשים בחברה היהודית – ואנחנו כשתי חברות כנסת יכולות להגיד שאנחנו מתקדמות, יש לנו שוויון מגדרי, אנחנו מגיעות לתפקידים של עמדות מפתח והשפעה, אנחנו חברות מועצת עיר, ראשות ערים, אנו שותפות בפוליטיקה ובמגזר העסקי, אבל פעמים רבות בחברה הערבית נשים נמצאות במקום שהן לא יכולות לצאת מן הבית.

יפעת קריב: אז ברור שזאת סוגיה משמעותית מאוד שצריך לטפל בה.

יפעת קריב: אבל יותר מזה, צריך להוציא את הנשק מהרחובות.

יפעת קריב: המשטרה צריכה פשוט לא לוותר, לא לפחד, לא להסתתר רק מאחורי נושאים של רווחה ולהגיד אם יש או אין עובדים סוציאליים.

יפעת קריב: אני עובדת סוציאלית.

יפעת קריב: למדו איתי נשים רבות שדוברות את השפה הערבית.

יפעת קריב: אם יש בעיה בקרב אנשי מקצוע, גם שוטרים וגם עובדים סוציאליים שלא יודעים ערבית, אז תיקח יהודים ותכריח אותם ללמוד ערבית.

יפעת קריב: אני מאמינה, ואני אומרת את זה בכל מקום, גם בוועדת החינוך, שחובה לדבר ערבית.

יפעת קריב: לא יכול להיות שאנחנו נמצאים בחברה ישראלית יהודית וערבית שאנחנו לא מדברים בה ערבית.

<חגי מויאל: העניין הוא לא רק השפה.

יפעת קריב: זה דבר שבכלל אסור שיישמע.

יפעת קריב: זו מדינה שמדברים בה גם עברית וגם ערבית וכל אנשי המקצוע צריכים לדבר גם את השפה הזאת.

יפעת קריב: אני בטוחה שיש אנשים שמחפשים עבודה ורוצים לעבוד, והם אנשי מקצוע ואפשר למצוא אותם.

יפעת קריב: תנו לזה העדפה, תמצאו עובדים דוברי השפה הערבית באופן מיידי, גם נשים וגם גברים, גם במשטרה וגם ברווחה.

<קריאה: גם ערבים וערביות, לא רק דוברי השפה הערבית.

יפעת קריב: כמובן.

יפעת קריב: אני רוצה לחזור לנושא הנשק ועם זה לסיים.

יפעת קריב: אני רוצה לדעת איך המשטרה מתמודדת עם הנשק החופשי שנמצא אצל אנשים פרטיים.

יפעת קריב: מה אתם עושים?

יפעת קריב: אתם נכנסים לבתים?

יפעת קריב: אתם מפחדים להיכנס לבתים האלה?

יפעת קריב: אתם מתמודדים עם זה?

יפעת קריב: צריך לנקות את התופעה הזאת, שאפשר להשתמש בנשק פרטי על-ידי אנשים ברחובות של רמלה ולוד וכמובן בעוד מקומות בארץ.

יפעת קריב: אני יודעת שלא נעשה חיפוש של נשק בבית של מי שאולי הוא הרוצח.

חמד עמאר: דווקא בנקודה הזאת של הנשק, אנחנו יודעים שבהוראת השר לביטחון פנים בנושא של נשק ונשק לא חוקי נעשית עבודה שלא נעשתה שנים רבות.

חמד עמאר: אני מקווה שהעבודה הזאת תימשך ונגיע לתוצאות.

עפו אגבאריה: זה קצה הקרחון.

יפעת קריב: לא לפחד.

חמד עמאר: אני יודע על ישובים שהמשטרה לא נכנסה אליהם בכלל, כמו מג'ד אל כרום ודיר אל אסד, והיום המשטרה נכנסת לשם ועושה חיפושים, הכול בזכות השר לביטחון פנים.

חמד עמאר: זה קיבל עדיפות.

חמד עמאר: אני מקווה שיצליחו להגיע לכל נקודה ונקודה ולתפוס נשק לא חוקי.

יפעת קריב: איזה חיים יש לששת היתומים שיודעים שהם חיים בחברה שיש בה הרבה מאוד טרור ושאמא שלהם נרצחה?

יפעת קריב: אם יש שם ילדות, מה מחכה להן בחיים?

יפעת קריב: מי יגן עליהן?

יפעת קריב: מי ישמור עליהן?

חמד עמאר: מי ידבר מטעם ארגוני הנשים?

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני מנהלת את נע"ם – נשים ערביות במרכז, עמותת נשים שמשרתת את הנשים והצעירות ברמלה, לוד ויפו.

<סמאח סלאימה אגבאריה: עמותת נע"ם הוקמה בעקבות גל של רציחות ב-2007 ומאז, ועוד לפני כן, אנחנו עוקבים אחרי כל מקרה של רצח אישה בערים האלה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: ביקשתם פה הרבה נתונים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: מאחר ולמשטרה אין כנראה ב"שְלוֹף" ובלחיצת כפתור, אני עוקבת ואני בקשר עם כל משפחה של נרצחת בשתי הערים הללו.

<סמאח סלאימה אגבאריה: ב-15 השנים האחרונות נרצחו 37 נשים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: המשטרה אומרת 39 כי יש שתי נעדרות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: נמצאת מולכם רשימה של 20 מקרים, מתוכם פוענחו ארבעה: שניים ממשפחת אבו גאנם, המקרה של חמדה אבו גאנם והמקרה של רים אבו גאנם, אלה שני המקרים היחידים שפוענחו, ושני מקרים שפוענחו לאחרונה, של רצח יאסמין אבו סעלוק וליליאן מסעוד.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אלה המספרים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו מדברים על 20% פיענוח מקרי רצח.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כפמיניסטית וחוקרת מגדר אני עוקבת גם אחרי רצח נשים בכלל בחברה הישראלית.

<סמאח סלאימה אגבאריה: נרצחות בחברה הזאת 20 נשים, 10 מהן ערביות ו-10 מהן יהודיות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני יכולה להגיד לכם באחריות שאין מקרה אחד של אישה יהודייה שנרצחה שהרוצח שלה לא יושב מאחורי סורג ובריח, אין דבר כזה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: עיתונאית אחת אמרה לי: יש, אני מכירה אישה יהודייה אחת שנרצחה והרוצח שלה לא נאסר.

<סמאח סלאימה אגבאריה: בדקתי את המקרה – היא נשואה לגבר ערבי.

<סמאח סלאימה אגבאריה: איך זה קורה במדינה הזאת?

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה המצב.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אלה הנתונים, רבותי, אני לא ממציאה את זה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יש לי אפילו שמות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה מזעזע.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כאישה ערבייה אני משלמת מסים, אני עובדת סוציאלית ועושה הכול.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יושבות פה נשים רבות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כל הזמן דיברו על מודעוּת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: נשים ערביות התקדמו שנות אור ב-60 השנים האחרונות, הן משכילות יותר.

מיכל רוזין: המשטרה לא מתקדמת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: נכון.

<סמאח סלאימה אגבאריה: הן משכילות יותר, עובדות יותר, משתלבות יותר, ורוצחים אותן יותר.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני יכולה להתנות לילדה או לצעירה, או לבוסיינה אבו גאנם?

<סמאח סלאימה אגבאריה: היא למדה, היא סיימה 12 שנות לימוד, עמדה ללמוד במכללה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: מה היא יכולה לעשות עם התעודה שלה מול אקדח?

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני לא יודעת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יש לי מאסטר ואני לא יכולה מול רוצח.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אין.

<סמאח סלאימה אגבאריה: התעודה, המודעות וכל התיאוריות המהוללות על העצמת נשים ערביות פשוט יקרסו מול כל אקדח, מול כל מקום שיש בו נשק חם.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אפילו סיכון.

יפעת קריב: צריך לטפל בנשק, להעיף את הנשק.

<סמאח סלאימה אגבאריה: הדבר הזה לא יכול להימשך.

<סמאח סלאימה אגבאריה: דיברו פה על לוד.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אחרי שצעקנו בשנת 2010 בלוד – לא סתם המשטרה נותנת לך סטטיסטיקה מ-2011-2012, כי ב-2010 נרצחו בעיר אחת, בעיר לוד, אפילו לא ביחד לוד ורמלה, 7 נשים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כמה מן המקרים הללו פוענחו?

<סמאח סלאימה אגבאריה: אחד.

<סמאח סלאימה אגבאריה: לכן הן לא נכנסות לסטטיסטיקה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: ב-2011 נכנסה תוכנית פעולה של ממשלת ישראל להחזרת הביטחון האישי של הנשים הערביות בלוד.

<סמאח סלאימה אגבאריה: פתאום היו הישגים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: בשנת 2012 היתה מסיבת עיתונאים, כולם חגגו – שנה אחת ללא רצח נשים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כל הכבוד, אני מאוד שמחה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: התוכנית הזאת הופסקה בשל סיבות רבות שאני לא מעורבת בהן שכנראה קשורות לתקציב.

יפעת קריב: בואו נדרוש מהשר תשובה למה זה לא נעשה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני מבקשת שהפיילוט הזה יועבר היום לכל מקום שיש בו רצח של נשים ערביות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אמרתם שאת הפיילוט המשטרה בנתה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: לא, המשטרה לא בנתה את זה לבד, המשטרה בנתה את זה עם ארגוני נשים, עם הרווחה, עם החינוך.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זו היתה תוכנית כוללת וכך צריך לחשוב.

מיכל רוזין: לכן זה היה נכון.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אי אפשר להרצות על טיפול הוליסטי בנשים ערביות ולעשות בזה פילוח: אני מטפל בזה, ההוא מטפל בזה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אותה אישה, ריבונו של עולם, ולכן התוכנית צריכה להיות בהתאם.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני אומרת לסיכום, הקמנו ועדה שיש בה 13 ארגוני נשים ערביות שנאבקות רק בתופעה הזאת של רצח נשים, מהצפון ועד הדרום.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני חושבת שאנחנו מתקדמות.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אני פה רק מבקשת שהתוכנה של הממסד, התוכנה של הרשויות, של הרווחה ובמיוחד התוכנה של המשטרה תעבור לעידן הדיגיטלי.

<סמאח סלאימה אגבאריה: ריבונו של עולם, תתקדמו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.

עפו אגבאריה: אני מסכים עם כל מה שנאמר עד כה.

עפו אגבאריה: דברים רבים כבר נאמרו ולא אחזור עליהם.

עפו אגבאריה: אבל אני חושב שמכל הגורמים שצריכים לטפל בעניינים האלה, אם זה מעונות ואם זה ארגונים ואם זה ארגוני נשים ואם זה מנהיגות במגזר הערבי או אם זה עובדים סוציאליים, אני חושב שכולם זקוקים לאיזו הגנה.

עפו אגבאריה: אני מסכים מאוד עם מה שאמר נציג משרד הרווחה, שאפילו אנשים שהם עובדים סוציאליים לא מסכימים לעסוק בזה, לא בגלל שהם לא מתאימים אלא בגלל שהם פוחדים, זה נכון.

עפו אגבאריה: אבל למה פוחדים?

<קריאה: יש להם ממה לפחד.

עפו אגבאריה: למה פוחדים?

עפו אגבאריה: כי יש אנשים שיכולים לאיים עליהם.

עפו אגבאריה: מי מכל הגורמים האלה יכול להרתיע את הגורם הראשי שהורג?

עפו אגבאריה: זה רק המשטרה.

עפו אגבאריה: הרי עובד סוציאלי לא יכול להרתיע אותם, מנהיג במגזר לא יכול להרתיע אותם, ארגון נשים לא יכול להרתיע אותם.

עפו אגבאריה: הוא יכול לדבר איתם, הוא יכול לדבר עם המשפחה, הוא יכול אולי לערוך הרצאה, הוא יכול לגייס אנשים כדי לעשות את זה, אבל מי באמת המרתיע?

עפו אגבאריה: זה המשטרה.

עפו אגבאריה: למה אנחנו באים בטענות למשטרה?

עפו אגבאריה: כי היא הגורם היחיד שיכול להרתיע את האנשים האלה, שיש בצדה את החוק, יש לה את הכוח לבוא ולחפש אותם ולבדוק אם באמת יש להם נשק או אין להם נשק ואם הם באמת הולכים לעשות את זה.

עפו אגבאריה: החוק בידיכם ולא בידי האנשים האחרים.

עפו אגבאריה: לכן כל הטענות הן כלפי המשטרה ולא כלפי מישהו אחר.

עפו אגבאריה: בגלל זה אנחנו גם דורשים מן המשטרה להיות יותר מעורבת בעניינים האלה.

עפו אגבאריה: אני זוכר מקרים רבים שאפילו היינו מתקשרים למשטרה ואומרים שיורים באיזה מקום.

עפו אגבאריה: עד שהמשטרה הגיעה לא היה כבר זכר לדברים האלה.

עפו אגבאריה: כל הטיפול המשטרתי בעניינים האלה מאוד-מאוד לוקה בחסר.

עפו אגבאריה: אזכיר רק כמה מקרים, שנוגעים לא רק לרצח נשים אלא לרצח בכלל במגזר הערבי.

עפו אגבאריה: אתם זוכרים לפני 3 או 4 שנים היה רצח של שלושה, משפחה אחת, אב ושני ילדיו, והביאו את זה לכנסת.

עפו אגבאריה: ראש הממשלה, ביחד עם השר לביטחון פנים וביחד עם מפכ"ל המשטרה אמרו לאישה: אנחנו נמצא את הרוצחים.

עפו אגבאריה: עד היום הרוצחים לא נמצאו.

עפו אגבאריה: היו עוד כמה מקרים.

עפו אגבאריה: באותו שבוע שבו נרצח מנהל בית-ספר בטייבה, ומצאו את הרוצח, היו 5-6 רציחות ואף אחד מן הרוצחים לא נמצא.

עפו אגבאריה: יכול להיות שבגלל שבמקרה הספציפי של רצח המנהל – וטוב שמצאו את הרוצח – היה לחץ חברתי חזק יותר, אולי לחץ ממשלתי, כי הגיע לשם גם נשיא המדינה וגם יושבת-ראש ועדת הפנים, אבל מצאו את הרוצח.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, כאשר רוצים אז מוצאים.

מיכל רוזין: כשגברים רוצים – הם נמצאים.

עפו אגבאריה: הם נמצאים, זה ידוע.

עפו אגבאריה: הדבר האחרון שאני רוצה לומר לתשומת לב המשטרה, הרי אתם יודעים שלא בהכרח האנשים מאותה משפחה לחצו על ההדק ואתם יודעים שהיום יש אולי קבלני משנה.

מיכל רוזין: כאילו לא מהמשפחה, זה לא נכנס לסטטיסטיקה, אבל זה כן.

עפו אגבאריה: כאילו לא מהמשפחה.

עפו אגבאריה: משלמים להם והם הורגים.

עפו אגבאריה: את זה אתם יודעים מהניסיון בערים היהודיות, מן המאפיה שהיתה בנתניה, בתל-אביב, בחולון.

עפו אגבאריה: אז עצרו את זה.

עפו אגבאריה: זאת אומרת, אפשר לעשות את זה.

חמד עמאר: תודה רבה חבר הכנסת אגבאריה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: יש לי הערה בקשר לנתון שקצין המשטרה הציג על כך שיש 62% פיענוח כללי ו-52% פיענוח תיקי רצח במגזר הערבי.

ג'מאל זחאלקה: במתמטיקה פשוטה, בחישוב פשוט, אפילו אין לי נתונים, אבל אנחנו ביקשנו השוואה בין המגזר היהודי והערבי, לא בין הכללי ובין הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אם הנרצחים הערבים מהווים 50% מכלל הנרצחים אז זה פער לא של 10% אלא של 20%.

ג'מאל זחאלקה: שיעור הפיענוח במגזר היהודי הרבה יותר גבוה מ-62%.

ג'מאל זחאלקה: אם הממוצע הוא 62% ביחד עם שיעור הפיענוח במגזר הערבי שהוא נמוך יותר זה מתמטיקה פשוטה.

ג'מאל זחאלקה: לכן הפער הוא לא של 10% אלא של 20%.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה, ואחריו נציגי עיריית רמלה-לוד.

באסל גטאס: אני רוצה לקראת סוף הדיון הזה להתמקד במקרה של בוסיינה אבו גאנם.

באסל גטאס: אמנם יש תופעה, יש רצח, יש מספרים.

באסל גטאס: בסוף יש אישה שנהרגה, נרצחה בשבוע שעבר אחרי שהיא התלוננה והיתה אצלכם והיתה במקלט.

באסל גטאס: אני שואל, דמה בראש של מי?

באסל גטאס: דמה בראש שלכם.

באסל גטאס: אתם יכולתם להגן עליה.

באסל גטאס: אני אומר את זה מתוך כאב כי יש עוד אישה אחת כרגע בעוד אנחנו מדברים שנמצאת בסכנת חיים ולא זוכה לשום הגנה.

באסל גטאס: היא פנתה אלי ואני אפילו לא יכול להגיד מי היא.

באסל גטאס: היא עלולה להיהרג בכל רגע.

באסל גטאס: אם אתם לא יכולים לספק להן את ההגנה, מי יכול?

באסל גטאס: מדברים על פתרון הוליסטי והכול טוב ויפה, אבל מקלט לנשים לא יעזור ופסיכולוגים לא יעזרו וההנהגה לא תעזור, כפי שאמרה סמאח סלאימה אגבאריה, כשהאקדוחן מחליט לירות.

באסל גטאס: זו עוד נקודה, אני רוצה גם להבדיל בין מה שקורה ברמלה עם משפחת אבו גאנם לבין כל מה שקורה בארץ.

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: מישהו יכול לספק הסבר למה שקורה?

באסל גטאס: זאת משפחה עם די-אן-אי שונה, עם גנים מעולם אחר?

באסל גטאס: מה קורה כאן?

באסל גטאס: איך יכול להיות דבר כזה?

באסל גטאס: יש לי רק הסבר אחד.

באסל גטאס: פה יש חוליית טרור.

באסל גטאס: זה לא הרג על רקע רומנטי, זה לא על רקע כבוד המשפחה, זה לא.

באסל גטאס: שטויות כל האבחונים האחרים.

באסל גטאס: פה יש חוליית טרור שהחליטה להשליט במשפחה הזו סדר מסוים.

באסל גטאס: אתם מכירים אותם.

באסל גטאס: אני טוען שאתם מכירים אותם אחד-אחד ואני מאשים אתכם שאתם מכירים אותם ולא עושים מספיק, אפילו לאור מה שנעשה באותו לילה בשביל להביא את מועתז, הבחור שנטען שהרג או שניסה להרוג.

מיכל רוזין: והמחיר הוא קל – הורגים נשים.

מיכל רוזין: זה המחיר לשיתוף הפעולה, לרב-תרבותיות.

באסל גטאס: אני חושב שצריך למקד.

באסל גטאס: אתם צריכים ממש לקחת את העניין בצורה דרסטית, כאילו זה אס-או-אס, זה מקרה חירום.

באסל גטאס: להכריז על האזור, על העניין הזה כמקרה חירום ולהציל את הנשים שאתם יודעים היטב שסכנת מוות מרחפת מעליהן.

<עאידה תומא-סלימאן: במקרה הזה דווקא האשימו את האחיות במקום לעצור את הגברים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: נציגת עיריית רמלה, בבקשה.

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נציגות מחלקת הרווחה של עיריית רמלה.

<סיגל מאור גוטמן: לא אחזור על דברים רבים שנאמרו פה.

מיכל רוזין: מה נעשה "תכלס"?

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נציגות גם של המרכז למניעת אלימות ואני גם נציגה של השירות לנערות וצעירות.

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מקדישים תשומת לב רבה לעבודת מניעה ולליווי וטיפול של נערות צעירות ונשים, הרבה בתוך הקהילה וגם מחוץ לקהילה.

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נעזרים כמובן בשירותי המקלטים ובשיתוף פעולה עם המשטרה כשאנחנו יכולים.

<סיגל מאור גוטמן: עדיין אנחנו מרגישים שיש הרבה מאוד עבודה שצריכה להיעשות.

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מצטרפים להרגשה שצריך להיות מענה הוליסטי שיתייחס לכל המרכיבים, גם המשטרתיים, גם החינוכיים, גם הרווחתיים, הקהילתיים, הדתיים, הכול.

<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מצטרפים להרגשה שצריך להגביר את האכיפה ואת העדיפות לחיפוש אשמים ברצח ומיצוי הדין עם הרוצחים.

<סיגל מאור גוטמן: אני מצטרפת מאוד לנציג משרד הרווחה שאמר שקודם כול היצע ההגנה שמשרד הרווחה יכול להציע הוא מוגבל ופעמים רבות הוא גם לא מתאים ולא נכון ויש השלכות קשות ומורכבות להחלטה על הוצאת נערות מתוך הקהילה.

<סיגל מאור גוטמן: לא תמיד יש דרך חזרה לקהילה ויש לזה משמעות קשה ומורכבת.

<סיגל מאור גוטמן: דובר פה על הנושא של עובדים דוברי ערבית.

<סיגל מאור גוטמן: יש במחלקה עובדים דוברי ערבית, אבל לא מספיק.

<סיגל מאור גוטמן: יש קושי גדול מאוד-מאוד בגיוס עובדים סוציאליים.

מיכל רוזין: יש נשים עובדות סוציאליות?

<סיגל מאור גוטמן: יש נשים, זה מקצוע נשי.

<סיגל מאור גוטמן: יש לנו עובדות סוציאליות.

עפו אגבאריה: אפשר להכשיר.

עפו אגבאריה: את יודעת כמה דורשי עבודה יש במגזר הערבי?

<ז'נה אבאיב: הן לא מוכנות לעבוד בתחום אלימות במשפחה.

<ז'נה אבאיב: אני מנהלת מרכז לטיפול ומניעת אלימות במשפחה.

<ז'נה אבאיב: הם לא מוכנים לעבוד בזה.

<ז'נה אבאיב: אי אפשר גם להכריח בכוח.

<ז'נה אבאיב: ב-5 השנים האחרונות אני מכריזה כל הזמן שאנחנו זקוקים לכוח אדם ערבי בתחום אלימות במשפחה.

<עאידה תומא-סלימאן: כשיש יותר מ-30 רוצחים שמסתובבים בתוך הקהילה גם אני לא ארצה להיות עובדת סוציאלית.

מיכל רוזין: פחד אלוהים.

<ז'נה אבאיב: נכון, אני מסכימה.

חמד עמאר: בואו ניתן לנציגה של העירייה לסיים.

<ז'נה אבאיב: כאשר הרוצחים מקבלים תמיכה מהמשטרה אז לא רוצים לעסוק בזה.

באסל גטאס: קורס הדרכה במיומנות הלחימה.

חמד עמאר: זה לא יעזור.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כשמדינת ישראל התנתה העברת כסף למחלקת הרווחה בלוד בהעסקת עובדים סוציאליים ערבים בתוך 4 חודשים גויסו 6 אנשים למשל מג'לג'וליה ומטייבה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: יש שם עובדים סוציאליים מובטלים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כשרוצים, אפשר.

<ז'נה אבאיב: אני לא יודעת אם את יודעת את זה, דיברתי על זה מיליון פעמים.

<ז'נה אבאיב: אמרתי שכאשר אני נוגעת במשפחת אבו גאנם חותכים לי את הגלגלים באוטו וגם אני מאוימת, ובכל זאת אני מטפלת במשפחה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה משהו אחר.

<סמאח סלאימה אגבאריה: כולנו באותו מצב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לגבי הדברים שהעלית כאן

חמד עמאר: נצטרך לשמוע מהמשטרה מה הם עושים.

חמד עמאר: תודה רבה.

<סיגל מאור גוטמן: אגיד רק שאירוע כפי שקרה במוצאי השבת שעברה- - -

חמד עמאר: אתם ידעתם על הבחורה האחרונה שנרצחה?

<סיגל מאור גוטמן: בוודאי.

חמד עמאר: וגם המשטרה ידעה שהיא מאוימת, נכון?

<נבילה אספניולי: כן.

<נבילה אספניולי: היה טיפול הוליסטי במקרה.

חמד עמאר: אם שירותי הרווחה ידעו בטוח גם המשטרה ידעה.

<נבילה אספניולי: היה טיפול הוליסטי והיה יִידוע הוליסטי.

<נבילה אספניולי: כולם ידעו.

<ז'נה אבאיב: המשטרה לא עשתה שום דבר.

<ז'נה אבאיב: האישה שנרצחה היתה בקשר יומיומי עם יגאל עזרא.

חמד עמאר: נציגת יוזמות קרן אברהם, בבקשה.

חמד עמאר: אנא תקצרו כי אנחנו צריכים לסיים את הדיון עד שעה 1:30.

<אנוואר אלשיכה: אנחנו רוצים להציג תוכנית הכשרה שיוזמות קרן אברהם מקיימת ברמלה לטיפול בנושא האלימות, תוכנית שמשלבת את כל הגורמים הרלוונטיים להתערבות ולטיפול בתופעה הזאת, בין אם זה מהחינוך, מהרווחה, מהמשטרה, אנשי דת ומנהיגים מהקהילה.

<אנוואר אלשיכה: בעצם המטרה להציג ולהציף את כל האתגרים והמענים הכלל מערכתיים שצריכים לטיפול בתופעה הזאת.

<רות וינשנק-ונר: הבעיה כל-כך חמורה שבטוח שצריך פה פתרונות יצירתיים, ופתרונות יצירתיים חייבים לבוא ביחד מכולם.

חמד עמאר: ראינו שכאשר המשרד לביטחון פנים נכנס לתמונה נאמר כאן שבשנת 2012 לא היו רציחות נשים, לכן אחד הדברים שנקרא להם כוועדה הוא להחזיר לשם את התוכנית.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה לצערנו נערך לא בפעם הראשונה.

אברהם מיכאלי: ערכנו אפילו ביקור ועדה בשטח, ברמלה ולוד, ודיברנו עם מפקד המשטרה בתחנה.

אברהם מיכאלי: על המקרה שקרה לצערנו השבוע ידענו כבר שהוא עלול לקרות, ידענו והמשטרה ידעה.

אברהם מיכאלי: התרענו אפילו בשם, אמרנו שהמשפחה הזאת מאוימת.

אברהם מיכאלי: יש לי תחושה של מגיפה, שכאילו מרימים ידיים ולא יכולים לפתור אותה.

<שבתאי גרברצ'יק: זה ממש לא נכון, חבר הכנסת מיכאלי.

חמד עמאר: אני אתן למשטרה להגיב.

חמד עמאר: נאמרו דברים חמורים על המשטרה.

חמד עמאר: ניתן למשטרה להגיב בסוף ואז אסכם את הדיון.

אברהם מיכאלי: התחושה הזאת, כביכול אי אפשר לטפל בבעיה הזאת, במיוחד בערים הבעייתיות האלה, שלצערנו הופכות להיות ערים בעייתיות כי שם קורים הדברים האלה בצורה חריגה יותר מאשר במקומות אחרים – אני מבין את התסכול שיש לאותם תושבים שלפעמים באים למשטרה וכביכול המשטרה משדרת להם: אנחנו יכולים ולא יכולים.

אברהם מיכאלי: זאת בעיה.

אברהם מיכאלי: גם הרווחה, שגם איתם דיברנו בעבר, הבטיחה לנו טיפול יצירתי כפי שעכשיו מבקשים, טיפול מיוחד וממוקד איך להגן על הנשים האלה.

אברהם מיכאלי: מה הם מבקשים בסך הכול?

אברהם מיכאלי: להישאר בחיים.

אברהם מיכאלי: פה התחושה היא שאנחנו חוזרים על הדיון הזה מידי שנה-שנתיים, רצח חדש קורה ואז מתעוררים מחדש.

אברהם מיכאלי: לכן לנו כוועדה אסור חלילה לאפשר לדבר הזה להתגלגל לעוד רצח ועוד רצח אלא צריכים פה כל הגורמים ביחד להתגייס.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אינסאף אבו שארב, בבקשה.

<אינסאף אבו שארב: אני מעמותת "איתך מעכי".

<אינסאף אבו שארב: חקרתי את התופעה הספציפית בנגב אצל הנשים הבדואיות והוצאנו דוח.

<אינסאף אבו שארב: אני לא רוצה לחזור על כל הבעיה של השפה, של התקשורת, החסם הזה, היעדר של חוקרות ערביות בנגב בכל תחנות המשטרה.

<אינסאף אבו שארב: מערך התרגומים, שהוא שיפור מבחינת המשטרה, לפני שנתיים הם החלו לשכור שירותיה של חברת תרגומים אבל עדיין מערך התרגומים לקוי ולא זמין.

<אינסאף אבו שארב: יש בו קשיים שבסופו של יום אנחנו רואים ששיעור גדול מהתיקים, 50%-80% מהתיקים נסגרים כי יש קשיים לשוניים גם בחקירה ובתקשורת שבין החוקרת לבין האישה.

<אינסאף אבו שארב: עלה בעבר התפקיד של היועצת לענייני נשים בתוך המשטרה, תפקיד שצריך אותו, שלא נמצא היום.

<אינסאף אבו שארב: אם אנחנו מדברים על קצינת נפגעי עבירה, יש לנו קצינת נפגעי עבירה יהודייה ואין לנו קצינת נפגעי עבירה ערבייה.

<אינסאף אבו שארב: היא גם לא דוברת את השפה הערבית ובמקרה של סכנה של ממש שמגיעה לאוזניהם אז גם שם הם מרימים ידיים וצריך לחפש מי שיתרגם ויעשה.

<אינסאף אבו שארב: זה צריך להיות בתוך הגוף של המשטרה.

<אינסאף אבו שארב: את הזכות להליך הוגן צריכות לקבל נשים שמגיעות להתלונן במשטרה וזה חלק מהותי בשאלה אם בסופו של יום אנחנו רואים כתב אישום או לא רואים כתב אישום.

<אינסאף אבו שארב: זה חשוב מאוד.

<אינסאף אבו שארב: מערכת מנ"ע (מערכת נפגעי עבירה) נמצאת רק בשפה העברית.

<אינסאף אבו שארב: נשים ערביות לא יכולות לעשות בה שימוש.

<אינסאף אבו שארב: זה דבר שצריך לשפר אותו ולעבוד עליו בתוך המשטרה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אנחנו חייבים לסיים ב-1:30.

חמד עמאר: אני רוצה לשמוע את המשטרה כי הועלו טענות קשות מאוד נגד המשטרה.

<נבילה אספניולי: אני מבקשת לומר שתי מילים.

<נבילה אספניולי: אני חייבת לומר שתי מילים.

חמד עמאר: אם את חייבת, אתן לך להגיד שתי מילים.

<נבילה אספניולי: נשמע כאן: טיפול הוליסטי, טיפול הוליסטי.

<נבילה אספניולי: אני פעילה אקטיביסטית מ-1987.

<נבילה אספניולי: אנחנו נאבקות בתופעה מ-1987.

<נבילה אספניולי: שמענו את כל התירוצים שנאמרו: עניין של תרבות, עניין של המנהיגות.

<נבילה אספניולי: הנה, היום יושבת כאן המנהיגות מכל הסיעות והמנהיגים מוקיעים את התופעה וכך גם ארגוני הנשים וארגוני השטח שטיפלו בעניינים מזה שנים.

<נבילה אספניולי: אם לא היה טיפול של הארגונים האלה היינו במצב הרבה יותר גרוע.

<נבילה אספניולי: לכן אני רוצה להגיד, טיפול הוליסטי כן צריך לעשות, אבל אסור שטיפול הוליסטי יהפוך לדבר שמכסה על אחריות.

<נבילה אספניולי: טיפול הוליסטי הוא פזל של אחריות וכל אחד צריך להתייחס לחלק שלו ולהגיד: אני לוקח את האחריות.

<נבילה אספניולי: אנחנו מזמן לקחנו את האחריות על הבעיות שלנו.

<נבילה אספניולי: אני צריכה להגיד, אני מאוד שמחה היום שהגענו לתמימות דעים בנושא.

<נבילה אספניולי: היו זמנים שלא היינו במצב הזה.

<נבילה אספניולי: אבל זה כתוצאה מפעילות פוליטית של אנשים בתוך החברה, וצריך להודות על התפקיד שהנשים עשו.

<נבילה אספניולי: חברת הכנסת יפעת קריב, שאמרה שנשים יהודיות התקדמו, כבר יצאה.

<נבילה אספניולי: בוקר טוב, גם נשים ערביות התקדמו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני פונה למשטרה.

חמד עמאר: נאמרו טענות קשות מאוד.

אברהם מיכאלי: נמצאת פה יועצת ראש הממשלה, אולי נשמע אותה גם, היא אמונה על התחום.

חמד עמאר: היא לא ביקשה.

<ורד סוויד פאר: נרשמתי, שלחתי פתק.

חמד עמאר: את לא מופיעה אצלי, לא רשומה.

חמד עמאר: אתן לך להגיד כמה משפטים בהמשך.

חמד עמאר: להגיע כאן לוועדה, ואנחנו מדברים על רצח נשים, כאשר אין לנו את הנתון הבסיסי על שיעור פיענוח מקרי רצח של נשים במגזר הערבי, זה לא יכול להתקבל בוועדה.

חמד עמאר: לכן אחד הדברים שאני קורא למשטרה- - -

<מאיר דב ברקוביץ: אבל לא נתת עדיין לדבר למי שצריך לדבר על נושא הדיון, שהוא רמלה ולוד, משפחת אבו גאנם וכן הלאה.

<מאיר דב ברקוביץ: בזה תהיה התייחסות גם לפיענוח ולכול.

באסל גטאס: תקבל זמן עכשיו.

חמד עמאר: עכשיו תקבל זמן.

חמד עמאר: אני רוצה לקבל תשובות באשר לפיענוח.

חמד עמאר: הוועדה דורשת לקבל את זה, כל מה שקורה בקשר ל-20 הנשים שנרצחו.

חמד עמאר: אם ארגון נשים יכול לתת לי נתון כאן והמשטרה לא יכולה לתת לי נתון בסיסי כזה, זה מדליק אצלי נורה אדומה בקשר למשטרה.

חמד עמאר: הנושא השני, באשר למקרה האחרון שזעזע את כולם.

חמד עמאר: שמעתי כאן את נציגת עיריית רמלה שאמרה שהמקרה היה ידוע מראש.

חמד עמאר: כפי שאומרים, רצח ידוע מראש.

חמד עמאר: מה נעשה במשטרה על מנת לשמור על אותה בחורה שנרצחה?

חמד עמאר: מה נעשה?

<נבילה אספניולי: ועל כל האקטיביסטיות.

<נבילה אספניולי: היום צריך לשמור על כל האקטיביסטיות.

<שבתאי גרברצ'יק: מי שיגיב כאן הוא נציג מחוז המרכז.

<שבתאי גרברצ'יק: אני מדוברות המשטרה ואני מלווה את נציגי המשטרה בוועדות.

<שבתאי גרברצ'יק: כאיש משטרה אני רוצה להגיב.

<שבתאי גרברצ'יק: אני חושב שהדברים שחבר הכנסת גטאס המכובד אמר חמורים מאוד, בהאשמה ישירה שדמה של הנרצחת על אנשי המשטרה.

<שבתאי גרברצ'יק: אני מבקש למחות על הדבר הזה, לפרוטוקול.

<שבתאי גרברצ'יק: דבר נוסף לפני שידבר נציג מחוז המרכז, צריך לשים לב שמדובר בחקירה עדינה מאוד.

<שבתאי גרברצ'יק: הדיון הזה משודר ולכן אני מבקש ממנו לא לציין שמות ספציפיים אלא רק באופן כללי, רק בגלל הסיבה שזה נחשף פומבית.

חמד עמאר: אני רוצה לקבל תשובה, עם כל הכבוד, על הנושא הספציפי הזה.

<שבתאי גרברצ'יק: תקבל תשובה אבל רק בעדינות.

חמד עמאר: איזו עדינות?

חמד עמאר: האישה נהרגה.

חמד עמאר: אני שואל איך לא שמרו על אותה אישה שידעתם מראש שהיא מאוימת.

חמד עמאר: בבקשה, נציג המשטרה.

<יעקב אבקין: צהרים טובים.

<יעקב אבקין: אני ראש ענף חקירות במחוז מרכז.

<יעקב אבקין: כל אירוע רצח, כל אירוע חריג, כל אירוע רצח במשפחה הוא אירוע מזעזע ולכן, מבלי להתייחס לאחוזים, ההתייחסות המשטרתית לאירועי רצח היא התייחסות רצינית ביותר.

<יעקב אבקין: באשר לשאלה האם תיקי רצח נשים במגזר הערבי מקבלים התייחסות אחרת, התשובה היא שלילית, נהפוך הוא.

<יעקב אבקין: ככל שתיק רצח מורכב יותר, ולא חשוב אם זה במגזר הערבי או לא במגזר הערבי, הוא מקבל יחידה יותר מקצועית, יותר טובה.

<יעקב אבקין: לצורך העניין, אם יש לנו אירוע רצח במשפחה במגזר היהודי ויש הודאה של החשוד שרצח התיק יכול להיות מטופל במסגרת התחנה.

<יעקב אבקין: במקרים בהם שיתוף הפעולה בעייתי יותר ואיסוף חומר הראיות בעייתי יותר התיק יטופל ביחידה הטובה ביותר.

<יעקב אבקין: אני רוצה במספר משפטים להתייחס בבקשה למקרה הרצח האחרון.

<יעקב אבקין: בתיק הזה הוצא צו איסור פרסום.

<יעקב אבקין: התיק נמצא בעיצומה של חקירה ויש עצורים.

<יעקב אבקין: בתיק הזה האישה לא היתה מאוימת.

<יעקב אבקין: בתיק הזה היא לא היתה במקלט לנשים מוכות.

חמד עמאר: אם אתה אומר שהיא לא היתה מאוימת, והעירייה אומרת שהיא היתה מאוימת, אני יודע את זה גם מהעבודה שעשיתי, ברגע שידוע לעירייה דבר כזה הדבר הראשון שהעירייה אמורה לעשות הוא להודיע למשטרה.

חמד עמאר: אם העירייה לא הודיעה למשטרה אנחנו יכולים לפנות בטענות לעירייה, אבל הנציגה של עיריית רמלה אמרה שהאישה היתה מאוימת ושהיא העבירה את המידע הזה למשטרה.

<יעקב אבקין: היא היתה מוכרת למשטרה, זה הכול.

<יעקב אבקין: היא לא היתה במקלט ולא הגישה תלונות.

<קריאות: - - -

<יעקב אבקין: מייד אציג מספרים.

<נבילה אספניולי: מה, היא הגיע למשטרה לטיול?

<נבילה אספניולי: איך היא מוכרת?

<יעקב אבקין: באירוע האחרון נאמר שהיא היתה במקלט.

<יעקב אבקין: זה לא נכון.

<יעקב אבקין: באירוע האחרון נאמר שהיו תלונות, זה לא נכון.

<יעקב אבקין: לא היו תלונות.

<יעקב אבקין: התיק נמצא בחקירה.

<יעקב אבקין: אני חייב לספר לכם על משפחת אבו גאנם, כי שאלתם ואני רוצה להציג לכם מספרים.

<יעקב אבקין: המשפחה הזאת הגיעה בשנות השישים לאזור רמלה מבאר-שבע.

<יעקב אבקין: אירוע הרצח הראשון היה ב-1986.

<יעקב אבקין: מ-1986 ועד 2014, עד לאירוע הרצח האחרון, היו 13 מקרי רצח במשפחת אבו גאנם.

<יעקב אבקין: אני חייב להגיד שמשפחת אבו גאנם היא משפחה גדולה.

<יעקב אבקין: אנחנו מדברים על פלג מסוים במשפחה, שזה ממש לא מאפיין את כל משפחת אבו גאנם.

<יעקב אבקין: מהרצח הראשון ב-1986 ועד הרצח האחרון לפני כשבוע היו 13 מקרי רצח, כאשר 3 תיקי רצח פוענחו.

<יעקב אבקין: הרצח הנוכחי – אנחנו לא מדברים עליו כרגע, עוד לא נסגרו הדברים.

<יעקב אבקין: אירוע נוסף אנחנו מגדירים כרצח, של אישה שנעדרת במשך מספר שנים ואנחנו חושבים שמדובר בתיק רצח.

באסל גטאס: זה כלול ב-13 המקרים?

<יעקב אבקין: כן.

<יעקב אבקין: בסך הכול אנחנו מדברים על אירוע הרצח האחרון במשפחת גאנם שלא מפוענח מ-2005.

<יעקב אבקין: ב-2005 היה אירוע רצח לא מפוענח.

<יעקב אבקין: ב-2006 וב-2007 היו שני אירועי רצח חמורים מאוד ששניהם פוענחו, 4 אחים יושבים במאסר עולם וחשוד נוסף מ-2006 נמצא במאסר עולם.

<יעקב אבקין: אני רוצה להתייחס, לתת לכם מענה בנושא המודלים שמפעילים במחוז מרכז, בעיקר ברמלה ובלוד, כדי למנוע רצח נשים.

<יעקב אבקין: בשנים האחרונות, אפילו במשפחת אבו גאנם, אירועי רצח נשים היו במספר הרבה יותר קטן מאשר קודם.

<יעקב אבקין: מה קורה פה ולמה?

<יעקב אבקין: יש פה שלושה היבטים שאנחנו מדברים עליהם.

<יעקב אבקין: דבר ראשון, הרתעה.

<יעקב אבקין: דבר שני, מודל שנקרא "מודל לנשים מאוימות".

<יעקב אבקין: ודבר שלישי, שיתופי פעולה.

<יעקב אבקין: במשפט אחד: הרתעה, פיענוח תיקים.

<יעקב אבקין: בפיענוח תיקים אם אתה מצליח להביא חשוד לכתב אישום ולמאסר זה מרתיע.

<יעקב אבקין: האם יש לנו הצלחה גדולה מאוד?

<יעקב אבקין: יש הצלחה טובה יותר מאשר היתה קודם.

<יעקב אבקין: אנחנו עדיין לא מרוצים.

באסל גטאס: רק 3 תיקים מתוך 13 תיקים.

באסל גטאס: איזו הצלחה?

באסל גטאס: אתם צריכים להתבייש במספרים האלה.

באסל גטאס: כואב שאתם מפענחים רק 3 תיקים.

<יעקב אבקין: השאלה השנייה, דיברו על מודלים.

<יעקב אבקין: מזה כ-7 שנים מופעל במחוז מרכז מודל "נשים מאוימות".

<יעקב אבקין: מה הכוונה?

<יעקב אבקין: אנחנו מאתרים מידי חודש כ-4 נשים מאוימות, כ-50 בשנה, ברמלה ובלוד בלבד, שאנחנו חושבים שהן נשים שעלולות להירצח.

<יעקב אבקין: החומר הזה מגיע לגורמי משטרה ממקומות שונים, פעם מהרווחה, פעם מהעירייה, פעם מאירועים פליליים שלא קשורים לתיקי רצח, מאירועי אלימות ואירועים נוספים.

באסל גטאס: בוסיינה אבו גאנם לא היתה בתוך הארבע?

<יעקב אבקין: לא.

באסל גטאס: אז יש לכם בעיה.

<יעקב אבקין: ברגע שאנחנו מגדירים לעצמנו שאישה מאוימת אנחנו מתחילים לפעול.

<יעקב אבקין: איך פועלים?

<יעקב אבקין: פועלים בקהילה, זה דבר ראשון.

<יעקב אבקין: מול הרווחה, זה דבר שני.

<יעקב אבקין: ואני חייב להגיד לכם, המקלט נכון להיום הוא אחד הכלים החשובים שיש לנו, לצערי, כי צריך למנוע רצח באופן מיידי.

<יעקב אבקין: כדי למנוע רצח באופן מיידי אתה צריך הידברות.

<יעקב אבקין: כדי לקיים הידברות צריך להרחיק אותה ממוקד האש.

<יעקב אבקין: לכן מה שקורה, אנחנו עם הרווחה מוצאים את עצמנו בשיתוף פעולה מדהים, אבל אנחנו מוצאים את עצמנו בסיטואציה מאוד-מאוד לא פשוטה.

<יעקב אבקין: אני פונה אליכם ואומר שאין לנו סמכות, אין לבית-המשפט סמכות ואין לאף גורם סמכות לטפל באישה מאוימת.

<יעקב אבקין: אנחנו יכולים להרחיק אותה למקלט.

<יעקב אבקין: אנחנו מבקשים ממנה להתפנות, לאפשר לנו לקיים שיח, וזה לא קורה.

<יעקב אבקין: ואז גם אחרי שיתוף פעולה של אותה מאוימת היא חוזרת אחרי תקופה מסוימת.

<יעקב אבקין: לרוב, לפי המודל הזה, אנחנו מקיימים שיחות עם המשפחה שלה, המשפחה המורחבת שלה.

<יעקב אבקין: אני חייב להגיד לכם שיש שינוי אדיר בשנים האחרונות.

<יעקב אבקין: ברגע שאתה מביא משפחה, ברגע שאתה מאתר מכובדים ומקיים את השיח הזה אתה מחזיר אחרי המקלט את הנשים האלה למשפחה.

<יעקב אבקין: אני חייב להגיד לכם, לאחרונה התופעה הזאת מאפשרת לנו להחזיר יותר ויותר נשים מאוימות למשפחה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אבל המשפחה המורחבת הרי מעורבת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: המשפחה המורחבת היא שתוקפת.

<סמאח סלאימה אגבאריה: הרצחת וגם ירשת?

חמד עמאר: בואו נאפשר לקצין המשטרה לענות.

חמד עמאר: אני יודע שהדיון הזה רגיש.

באסל גטאס: צריך לעמוד על זה.

באסל גטאס: האישה הזאת היתה במקלט.

חמד עמאר: הוא אמר שלא.

באסל גטאס: הוא אמר שלא.

באסל גטאס: הם אומרים שהיא כן היתה במקלט.

<קריאה: יש אפשרות לפיקוח בתוך הקהילה.

<עאידה תומא-סלימאן: אני מציעה, אם יש צו איסור פרסום- - -

<סמאח סלאימה אגבאריה: אבל יש לזה הסבר.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אישה מוכה יכולה להגיע לתחנה ולא להגיש תלונה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אומר שהיא מוכרת, אבל לא מוכרת במספרים.

<סמאח סלאימה אגבאריה: זה לא אומר שהם לא מכירים אותה ולא מכירים את הסיפור.

<סמאח סלאימה אגבאריה: הסיפור של ביסאן אבו גאנם ידוע כולו מההיסטוריה של החיים שלה, כולם יודעים, כל המשפחה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: אם אנחנו מדברים על רישום פלילי זה משהו אחר.

<יעקב אבקין: והדבר האחרון, דיברנו על הרתעה, דיברנו על מודל ודיברנו על שיתופי פעולה.

<יעקב אבקין: אני חייב להגיד לכם שאם רצח מתוכנן בסלון בית ומבוצע בחצר הבית אז אין לי שוטר ואין לי עדים.

חמד עמאר: אני גם לא מצפה שיהיו לך.

<יעקב אבקין: אם אתה מגיע ומתאמים עדויות, ואם אתה מגיע ושוטפים לך את הזירה, להגיע לפיענוח בבית המשפט יהיה בלתי אפשרי.

<יעקב אבקין: לכן הצרה פה משותפת, בחלק הזה בלבד.

<יעקב אבקין: היא משותפת עם המנהיגות, עם שינויי חקיקה, עם חשיפה גדולה יותר של אותו מגזר לשיתופי פעולה ולתוצאה של שיתוף פעולה.

באסל גטאס: אתה משתמש במודיעין במקרים האלה?

באסל גטאס: תשתמש בזה למניעה.

מיכל רוזין: איזה שינוי חקיקה צריך?

<יעקב אבקין: באירוע הרצח האחרון של מנהל בית-הספר אנחנו רואים עדויות של אנשים ונשים מהמגזר הערבי שמשתפים פעולה, שמוסרים עדויות.

<יעקב אבקין: מגישים כתבי אישום ומגיעים להרתעה.

<יעקב אבקין: אני חושב שבסופו של דבר שלושת הדברים הללו יאפשרו לנו לקיים- - -

<נבילה אספניולי: בינתיים מי שמותקף זה האקטיביסטים.

חמד עמאר: דיברת על שינוי חקיקה.

חמד עמאר: אני חושב שהמשרד שלך יכול לקדם שינוי חקיקה.

חמד עמאר: השר לביטחון פנים הוא שר פעיל מאוד בתחום החקיקה.

חמד עמאר: לכן אם ההצעה הזאת תגיע אלינו אנחנו חברי הכנסת נתמוך בזה ונקדם אותה.

חמד עמאר: תביא את ההצעה לשינוי חקיקה.

חמד עמאר: לא שמעתי על איזה שינוי חקיקה.

חמד עמאר: לא נפתח את הדיון הזה על שינוי החקיקה.

<סמאח סלאימה אגבאריה: החוקים דווקא מצוינים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש לשמוע את נציגת משרד ראש הממשלה, גברת סוויד, בבקשה, ואחר-כך אסכם את הדיון.

<ורד סוויד פאר: קודם כול, אני רוצה לציין לשבח את הפעילות של הנשים האקטיביסטיות, שבאמת הודות להן המאבק נמצא בתודעה.

<ורד סוויד פאר: הן עושות עבודה מאוד-מאוד חשובה.

<ורד סוויד פאר: אני רוצה לברך על שיתוף הפעולה, שאתן רואות אותו רק בשנים האחרונות, גם עם המנהיגות בעניין הספציפי המקומי.

<ורד סוויד פאר: אני חושבת שההגדרה הטובה ביותר לזה היא טרור.

<ורד סוויד פאר: מי שרוצח אישה, ולא משנה מאיזה מגזר הוא, הוא טרוריסט.

<ורד סוויד פאר: אנחנו פנינו למנכ"ל מועצת העיתונות, אריק בכר, ולכל עורכי העיתונים והעיתונות ואמרנו שמי שכותב את המשפט "רצח על כבוד המשפחה" משתף פעולה עם התפיסה.

<ורד סוויד פאר: זה רצח, פשע נגד האנושות.

חמד עמאר: שמעתי את זה בכל כלי התקשורת, "רצח על רקע כבוד המשפחה".

<ורד סוויד פאר: פנינו בעקבות זה.

<ורד סוויד פאר: ביקשנו עכשיו ליזום דיון בעניין.

<ורד סוויד פאר: אני רוצה לשתף אתכם, הייתי בביקור בבית-ספר ברמלה וראיתי איזה מסע התמודדות צריכה לעבור מנהלת בית-ספר.

<ורד סוויד פאר: את הערת על עובדת סוציאלית שמתמודדת עם אִיוּם של ניקוב צמיגים.

<ורד סוויד פאר: הם עוברים איומים של הטמנת חומרים הרבה יותר משמעותיים מניקוב צמיגים.

<ורד סוויד פאר: אני חושבת שצריך להכניס לעיר, לטיפול נקודתי, יחידות מג"ב ולתת אבטחה לכל אישה מהמשפחה הזאת, ולא שנחכה שב-2018 יקרה אירוע ונגיד שהיו לנו 5 שנות שקט.

<ורד סוויד פאר: צריך לעשות reaching out, להגיע לאותן נשים, לראיין אותן בשקט ולדעת.

<ורד סוויד פאר: הרציחות האלה קורות בכל מקום.

<ורד סוויד פאר: במהלך השנה האחרונה אישה התלוננה על הסכנה שבעלה ירצח את בנותיה ואז נרצחו שתי האחיות.

<ורד סוויד פאר: אני יודעת שנעשים מאמצים לגייס חוקרות במגזר הערבי ואני יכולה להבין את הקושי.

<ורד סוויד פאר: ההתמודדות היא לא רק עם חיתוך צמיגים.

<ורד סוויד פאר: לכן אני חושבת שצריך לתת אבטחה למי שעוסק בתחום, להביא אותם מערים אחרות ולתת תגמול, עידוד לעסוק במקצוע הקשה הזה.

<ורד סוויד פאר: אנחנו מוציאות חומרי הסברה, גם בשפה הערבית, מידעונים, וגם קמפיין שנעשה וקורא לגברים לבוא ולקבל טיפול כאשר מתחילים קונפליקט או מתיחות בבית, לא לחכות ולהשאיר את זה.

<ורד סוויד פאר: אהיה מוכנה, אם יהיה רצון של המנהיגות ושלכם, להוציא קריאה עם שמות וחתימות של אנשים שמגנים את התופעה הזאת ולהוציא את זה כמודעה, לא פוליטית, של מנהיגות לא רק מהכנסת, אם תחליטו שזה נכון.

<קריאה: עשינו את זה כבר.

<ורד סוויד פאר: בסדר.

<ורד סוויד פאר: אבל אנחנו לא יכולים לצפות מהנשים האלה שיבואו להתלונן כי אישה ברגע שהיא מתלוננת הופכת להיות מטרה במשפחות שלא מכבדות שום ערכים של נורמות.

<ורד סוויד פאר: היום נודע לי שאפילו בחלק מן המקרים האלה לא יושבים שבעה, לא מקימים אוהל לנרצחת.

<ורד סוויד פאר: אני חושבת שצריך לגנות משפחה שעושה דבר כזה.

<ורד סוויד פאר: זה בניגוד לכל ערך אנושי וצריך להתאחד פה כולנו סביב זה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה לברך את כל מי שהגיע לדיון החשוב הזה ולברך את היוזמים של הדיון הזה.

חמד עמאר: צריך לברך את חברי הכנסת על הקריאה ועל העמידה נגד התופעה הזאת.

חמד עמאר: חברי הכנסת מביעים את זה זמן רב, ההנהגה הערבית מביעה את זה זמן רב.

חמד עמאר: אני חושב שכל ההנהגה הערבית נגד רצח נשים.

חמד עמאר: אני רוצה לפנות למשטרה ולבקש שבדיון הבא שנקיים, ובטוח יהיה עוד דיון בנושא האלימות במגזר הלא יהודי, תביא לנו מידע על פיענוח רצח נשים במגזר הערבי, ובמיוחד ברמלה ולוד.

חמד עמאר: הצלחנו לקבל את זה מארגון נשים ולא נוכל לקבל את זה מהמשטרה?

חמד עמאר: זה נשמע לא סביר.

<ורד סוויד פאר: זה לא קורה רק שם.

<ורד סוויד פאר: היה בדבוריה, היה השנה בכל מקום.

חמד עמאר: אנחנו מדברים באופן כללי, אנחנו מבקשים לקבל מידע על הפיענוחים.

חמד עמאר: אני קורא לשר לביטחון פנים לגייס דוברי ערבית לתחנות המשטרה.

חמד עמאר: הם יכולים לעזור.

חמד עמאר: הם מכירים את המנטליות ויכולים לקדם.

חמד עמאר: צריך לגייס את דוברי הערבית.

חמד עמאר: אני חושב שיש מספיק פונים מהמגזר הערבי שמבקשים להתגייס למשטרה וצריך לגייס אותם.

חמד עמאר: שמעתי על התוכנית שהריצו ברמלה ולוד והפסיקו אותה.

חמד עמאר: אני מבקש ופונה גם לשר לביטחון פנים.

<קריאה: היה פיילוט.

חמד עמאר: אני פונה גם למשרד ראש הממשלה, כי ראש הממשלה בעצמו הגיע ללוד, הוא מכיר את התופעה.

חמד עמאר: הייתי בדיון שהתקיים על רצח נשים ואלימות במגזר הערבי.

חמד עמאר: אני מבקש ממשרד ראש הממשלה להיכנס לתמונה.

חמד עמאר: אני קורא למשרד לביטחון פנים להחזיר את התוכנית לפעולה ברמלה ובלוד כי ראינו תוצאות, שבשנת 2012 לא היו שם רציחות.

חמד עמאר: אני קורא גם למשטרה להפסיק להגיד את המונח "רצח על רקע כבוד המשפחה", להפסיק להגיד את המונח הזה.

<מאיר דב ברקוביץ: אין יותר את הביטוי הזה לא בתקשורת ולא במשטרה.

<מאיר דב ברקוביץ: מ-2012 אין יותר את הביטוי הזה.

חמד עמאר: דבר שני, אני קורא לכלי התקשורת – שמעתי את זה בכלי התקשורת ברצח האחרון- - -

<מאיר דב ברקוביץ: לא מהמשטרה.

חמד עמאר: אני קורא לכל כלי התקשורת גם להפסיק להשתמש במונח הזה.

חמד עמאר: זה מונח מזעזע.

חמד עמאר: אין כבוד ברצח.

חמד עמאר: רצח הוא רצח.

חמד עמאר: צריך לתת את כל הטיפול הדרוש כדי למנוע רצח וצריך להפעיל את כל ההרתעה נגד רוצחים.

חמד עמאר: תודה רבה לכם.