ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 309, 2014-11-04 09:45

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: יום שלישי, י"א בחשוון, יום פטירתה של רחל אימנו, 4 בנובמבר 2014, יום שבו נרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה לפתוח את הדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהוא חלק מיום שלם שמובילים חבר הכנסת חיליק בר, חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס ואנוכי, שנוגע ביום המזון הבינלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: לפני ימים ספורים קיבלה פ' הצעת חוק שהנחנו, שמדברת על הנתונים הקשים שעולים שוב ושוב על מספרים בלתי נתפסים בחברה הישראלית, של משפחות שחיות בחוסר ביטחון תזונתי, חלקן בחוסר ביטחון תזונתי ניכר.

שולי מועלם-רפאלי: זה המילים שמשתמש בהן הסקר של הביטוח הלאומי, שהוא על נתונים של שנת 2011, שעל בסיסו בעצם החליטה ממשלת ישראל להקים את המועצה הארצית לביטחון תזונתי, שמונתה בספטמבר 2012.

שולי מועלם-רפאלי: בדיון שלנו בוועדה, אנחנו נשמע נתונים גם מפרופסור דב צ'רניחובסקי, מורי ורבי, בנושאים של כלכלת בריאות וכלכלה בכלל.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נשמע נתונים מהעמותות, שכל המשפחות האלה, שחיות בחוסר ביטחון תזונתי ובחוסר תזונתי ניכר – בעצם נעזרות בהן חדשות לבקרים.

שולי מועלם-רפאלי: רובנו שומעים עליהן בראש השנה ובפסח.

שולי מועלם-רפאלי: יש משפחות שחיות על סמך העזרה הזאת והאפשרות לקבל מזון מהעמותות האלה בכל השנה.

שולי מועלם-רפאלי: כל שבוע, כל שבת, כל חג.

שולי מועלם-רפאלי: בעצם המטרה שלנו היום היא לדבר גם על איך המועצה הארצית לביטחון תזונתי מתקדמת, מה קורה בחברה הישראלית, לאן הולכת החברה הישראלית בשאלה הזאת של אלפי אנשים בחברה שלנו שאין להם אוכל.

שולי מועלם-רפאלי: אין להם אוכל.

שולי מועלם-רפאלי: זו המשוואה של חוסר ביטחון תזונתי.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא איזה משהו תיאורטי.

שולי מועלם-רפאלי: כשהם מדברים על מקרר ריק – אז יש משפחות כאלה.

שולי מועלם-רפאלי: ביתי הצעירה השתחררה ממש בימים אלה מלהיות מש"קית ת"ש בגדוד 51 בגולני, מקום שיש עליו, על כל מקום שאפשר להיות בו, יש חמישה מתמודדים ובמשך שנתיים היא ראתה אין סוף מקררים ריקים בבתים של ילדים שנלחמו בצוק איתן, בשביל שאנחנו נוכל לקיים פה דיונים.

שולי מועלם-רפאלי: ואני שמה פה סימן שאלה לאן אנחנו הולכים.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו – חברי הכנסת, אנחנו – ממשלת ישראל, אנחנו – החברה הישראלית, שאחת מאוישיות האתוסים שלנו זה הנושא של ערבות הדדית והמחויבות שלנו לחלש.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מקווה שאנחנו נשמע גם על פעילות המועצה, נשאל גם כמה שאלות לא פשוטות מה קרה מאז מינוי המועצה ועד היום, נתבסס קצת על דברי דו"ח מבקר המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: נשמע מהעמותות ובעצם אנחנו מבקשים לצאת בקריאה שהחוק שהנחנו, שמדבר על הצלת מזון, שיש פה במדינת ישראל טונות של מזון שהולך לזבל, שנזרק לפח, כשיש אנשים שאין להם מה לאכול.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מבקשת בשלב הראשון מחברתי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לפתוח את הדיון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך גברתי יושבת ראש וחברתי ליום המיוחד הזה, יום המזון הבינלאומי בכנסת, יחד כמובן עם חברנו חיליק בר.

אורלי לוי אבקסיס: לא סתם אנחנו מכמה מפלגות, שיתוף פעולה בין האופוזיציה לקואליציה, זה משהו שצריך להיות באמת לא רק חוצה מפלגות ודעות, זו החברה שלנו, זה פני החברה שלנו וזו המראה שמראה את הפרצוף האמיתי של החברה בישראל בשנת 2014.

אורלי לוי אבקסיס: כל יום אנחנו מתעוררים לסקר חדש.

אורלי לוי אבקסיס: כל יום אנחנו מתעוררים לנתונים חדשים שבאים ומנציחים את מה שאנחנו כבר יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שאנחנו לא מצליחים לעצור את התופעה, כדור השלג הזה ממשיך להתגלגל וממשיך לתפוח.

אורלי לוי אבקסיס: שני מיליון בני אדם במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט 900,000 ילדים במדינה הזו מוגדרים כילדים רעבים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אנחנו יכולים להתמקד בנושא בגלל שהיום זה יום המזון הבינלאומי, ביחד עם לקט ישראל, שעושים עבודה מצוינת, שהם מעבירים ל-140 עמותות ברחבי הארץ, או 170 עמותות ברחבי הארץ, כ-140,000 מנות, כדי להאכיל את אותו ציבור, שדרך אגב קל מאד לומר – מי שעובד יש לו את הכרטיס ליציאה מהמקום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הנתונים של הביטוח הלאומי – בעצם באים ומחזקים – ישנן משפחות של שני הורים עובדים – שנמצאות מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה אומר עלינו כחברה?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להרחיב פה לרגע ולהסביר לכם כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, רעב בקרב ילדים הוא לא רק רעב פיזי לאוכל.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן זה הבסיס של הבסיס.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו ילדים רעבים במדינת ישראל, אבל לא ימותו פה מרעב, כי יכולים לחיות גם על פרוסת לחם עם איזה שהוא ממרח או מרגרינה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תבינו את הנזק הבריאותי של אותו ילד, שלא מקבל את אבות המזון, שלא מקבל את הסיבים התזונתיים שכל כך חשובים להתפתחות שלו.

אורלי לוי אבקסיס: ילד רעב גם לא יכול ללמוד, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: ילד רעב יהיה גם Troublemaker בכיתה.

אורלי לוי אבקסיס: ילד רעב יראה את החברים שלו אוכלים ומה ירגיש?

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לספר לכם על משהו שהגיע אלי מאחת המורות בבתי הספר, של הבנות שלי.

אורלי לוי אבקסיס: ני רוצה לספר לכם על משהו שהגיע אלי מאחת המורות בבתי הספר, של הבנות שלי, שסיפרה לי שישנם ילדים אצלה בכיתה, שאומרים שהם לא רוצים את ההזנה כי יש השתתפות עצמית וההשתתפות העצמית היא מאות שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בהתחלה הטענה של אותם ילדים היא שלא, הם לא אוהבים את האוכל המתועש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הלכה למעשה היא אומרת שבסוף היום היא אוספת את מה שנשאר מאותו אוכל מתועש ומעבירה אותו למשפחות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה אסור לה, אבל היא עושה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: כי היא יודעת שאם זה לא יהיה – הילד כנראה לא יאכל מנה חמה, הוא לא יאכל את מנת הבשר או את מנת העוף או מה שלא יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: וזו המציאות.

אורלי לוי אבקסיס: אם 35% מקרב ילדי מדינת ישראל חיים בעוני, תחשבו בממוצע בכיתה.

אורלי לוי אבקסיס: תסתכלו על הכיתה של הילדים שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: כל ילד שלישי רעב במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הרעב הזה הוא לא רק רעב לאוכל.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם הרעב לתרבות?

אורלי לוי אבקסיס: מה הוא הרעש לספורט?

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים שאפילו תיאטראות, אם אתה רוצה ללכת, במיוחד אם אתה חי בפריפריה, אתה צריך חתיכת סכום לשים בצד, אם זה על תחבורה, על דלק, על כניסה למקומות, גם לדאוג לארוחות.

אורלי לוי אבקסיס: זה בכלל כבר מותרות.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו לראות גן חיות, שתבינו, ילד לא יכול לראות, כי זה דורש המון כסף.

אורלי לוי אבקסיס: זו המציאות של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: זו המציאות של ילדים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היום יש גם רעיון שאולי הוא טוב מבחינה טכנולוגית, אני לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמה את זה רגע בצד – להכניס טאבלטים לבתי הספר וההשתתפות העצמית של ההורים 1,400 שקלים לטאבלט.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אתם תגידו לי – כמה ילדים מתוך ה-35%, הרעבים האלה, יוכלו לרכוש את הטאבלטים האלה?

אורלי לוי אבקסיס: כמה מהם יוכלו לשבת בכיתה כשלחברים שלהם יש את זה והניכור – למה זה גורם לכל כך הרבה קוטביות בחברה הישראלית.

אורלי לוי אבקסיס: דיור ציבורי כמעט ואין בנמצא.

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על היכולת לשכור דירה בשוק החופשי כשהסבסוד הוא אפילו לא ריאלי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו העברנו חוק רק בקריאה טרומית, אני מקווה מאד שהוא יתגבש לכדי חוק כמה שיותר מהר, בנושא של שכר דירה ריאלי לזכאי דיור ציבורי, שיש להם תעודה ביד, אבל אין דירות, שזה אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה לא משקיעה מספיק במקומות האלה, איפה שהיא כן צריכה להשקיע.

אורלי לוי אבקסיס: מפעלים נסגרים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: ישנם רעיונות נורא מעניינים, יצירתיים, להעביר ממפעל אחר בפריפריה למקום אחר ואז ליצור מובטלים חדשים במקום חדש, אבל כביכול פתרנו.

אורלי לוי אבקסיס: הטלאים האלה זה משהו שמזעזע אותי.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אנחנו שומעים שוועדת הכספים העבירה 50 מיליון שקלים מהקרן לעידוד תעסוקה לבעיית הפליטים.

אורלי לוי אבקסיס: זה נכון, זה חשוב, זה ראוי – בעיית הפליטים, אבל זה בדיוק מה שנעשה עם הכסף הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: מכרו דירות ציבוריות – 2.7 מיליארד – ולקחו אותם לכל מיני מקומות אחרים, רק לא למה שהתכוון המשורר או המחוקק, כשכתב את החוק שהכספים האלה היו אמורים להיות צבועים לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אתם תגידו לי, אותה משפחה שצריכה לשכור דירה בשוק החופשי, המטורף, שעולה כל הזמן, וחברי חיליק בר הוא גם יושב ראש משותף בנושא של שוק שכירות הדירות במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: 64% עלה שכר הדירה ב-7 שנים.

אורלי לוי אבקסיס: בתל אביב לבד זה 80 ומשהו אחוז.

אורלי לוי אבקסיס: הם צריכים את הכסף לשם, כדי שתהיה קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: כמה נשאר לילדים?

אורלי לוי אבקסיס: שלא לדבר על המיסים, על החשמל, על התזונה, על תשלומי בית ספר, שזה לא בדיוק חינוך חינם.

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו אומרים?

אורלי לוי אבקסיס: מה אנחנו מצהירים?

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, שמנו הצעת חוק מאד חשובה ביחד עם לקט ישראל, שעושים עבודה מצוינת, על הצלת מזון שנזרק לפח.

אורלי לוי אבקסיס: כואב הלב, במיוחד אם הוא מזון ראוי וצריך לבדוק שהוא יהיה מזון ראוי וצריך לבדוק שהוא יהיה בצורה איכותית ויועבר בצורה איכותית.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בהעדר אוכל בכלל – זה פתרון אחד מיני רבים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כמדינה, ומדינה זה לא הקרקע-ארץ, מדינה זה הממשלה - מדינה זה הריבון – צריכים לחשוב מה אנחנו עושים, איך אנחנו עושים.

אורלי לוי אבקסיס: ועדות קמות, מסיקות מסקנות, מגישות המלצות ועולם כמנהגו נוהג.

אורלי לוי אבקסיס: אז הייתה ועדה, היו כותרות, מה אנחנו עושים איתן?

אורלי לוי אבקסיס: מנכ"ל הביטוח הלאומי מזהיר שבדו"ח הבא יהיו יותר ילדים רעבים, ואני שואלת – זה מתסכל להיות, כן, חברים בקואליציה, שדרך אגב קואליציה אחר קואליציה עושה את אותו דבר.

אורלי לוי אבקסיס: בסופו של דבר מי שעומד על השאלטר זה זה שצריך להחליט איזה תקציבים ראויים ולאן.

אורלי לוי אבקסיס: וזה התפקיד שלנו חברים, כי יכול להיות שהיום אנחנו בקואליציה, מחר אנחנו יכולים להיות באופוזיציה, לא יודעים מה, אבל שיתופי הפעולה האלה חייבים להמשיך, חבר הכנסת מרגי, השר לשעבר.

יעקב מרגי: המדינה זה העם, זה אותו עם ואותה מדינה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת מדינה אני מתכוונת לריבון, לזה שמחליט מה חשוב יותר ומה חשוב פחות, וזו ועדה שעושה פה דברים נהדרים, נפלאים, אבל לעתים גם הוועדה קצרה ידה מלהושיע, וגם אם אנחנו מתקנים תיקונים קטנים, זה בהחלט לא ברמה שבה נדרש.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עושים היום ועדות בכל ועדות הכנסת, התחלנו בוועדת הכלכלה, המשכנו בוועדת העבודה והרווחה, לאחר מכן הוועדה לזכויות הילד, ועדת חוץ וביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אמשיך לתת את זכות הדיבור לחברנו.

שולי מועלם-רפאלי: כן, חבר הכנסת חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: טוב, תודה רבה אורלי.

יחיאל חיליק בר: אורלי, אין מה לעשות, הלהט שלה - - -

יעקב מרגי: לדבר אחרי אורלי זה אתגר.

יחיאל חיליק בר: בדיוק, הלהט שלה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה קודם כל להתנצל, אנחנו צריכים תוך רבע שעה להיות בוועדת הפנים של מירי רגב, ומי שמכיר את העניינים – לא כדאי לאחר למירי רגב.

יעקב מרגי: ועדת הפנים זה של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נכון, של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה להתמקד באמת בקצרה בסיפור האמיתי שאנחנו פה מארחים היום בכנסת וזה יום המזון, הצלת מזון, וקודם כל להודות גם לגידי כרוך שהגיע לפה, מנכ"ל לקט ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: גידי ידבר מיד אחריך.

יחיאל חיליק בר: נכון, ולסטיבן פרוביזור, לענת, אושרת, שי, פול, כל הצוות של לקט ישראל וכמובן להודות לכן, שולי ואורלי, על זה שאתן מובילות יחד ואני מוביל יחד אתכן ואתן מובילות יחד איתי את הסיפור הזה.

יחיאל חיליק בר: שבוע שעבר דו"ח העוני של קרן האו"ם אמר שהמשבר הגדול של שנת 2008 חשף שעלה שיעור הילדים בישראל שנמצא מתחת לקו העוני, ליותר משליש.

יחיאל חיליק בר: נמצא פה ראש עיריית יקנעם, שמעון אלפסי, אם לא ראש העיר הכי טוב בארץ, אז אחד הטובים בוודאי, שיודע מה זה ילדים במצוקה ויודע מה זה רווחה או אי טיפול ברווחה, ושולי ציינה בצדק שהיום ה-4 בנובמבר, אנחנו זוכרים את יצחק רבין, שחוץ מהדברים הגדולים, שהוא היה גנרל ולוחם גדול לשלום, היה איכפת לו משני נושאים שזה חינוך ורווחה ושלא יהיו ילדים רעבים.

יחיאל חיליק בר: זה היה ראש ממשלה עם חמלה.

יחיאל חיליק בר: וכשאנחנו שומעים ש-35.

יחיאל חיליק בר: 6% מהילדים בארץ רעבים במדינה הקטנה כל כך הזאת שלנו, עם הכלכלה החזקה שאנחנו מתפארים בה, זה דבר שאי אפשר לחשוב אפילו שלא להילחם בו.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו לא רוצים לעשות תכניות גדולות מדי אלא לנסות לעשות דברים קטנים, ופה החוק שאנחנו מקדמים, חוק מודל הצלת המזון ביחד עם לקט ישראל, שאני הייתי עד למפעל הזה, שהוא לא פחות ממפעל קדוש, שלוקח טונות של מזון ומעביר אותן בעלות של שקל אחד, קודם כל לילדים רעבים אבל גם לאנשים אחרים שהם רעבים, אבל ילד רעב זה יותר מסתם אדם רעב.

יחיאל חיליק בר: כשבן אדם מקבל לצלחת שלו בסוף ארוחה בשווי של 10-12 שקלים בהשקעה של שקל אחד, דבר שהמדינה לא מספיק מבינה שהיא צריכה לעשות, ולא במקום לקט, אלא לסייע ללקט ישראל ובוודאי גם במקום לקט.

יחיאל חיליק בר: אבל כשהמדינה לפעמים לא נכנסת למקומות – נכנסים ארגונים פרטיים, ואני באמת רוצה להצדיע לארגון הזה, שעושה הרבה פרויקטים גדולים, כולל פרויקט הכריכים, שהוא פשוט מרגש, שאני ראיתי אותו ואני גדלתי גם כן בשכונה קשה ואני יודע מה זה ילדים שלא באים עם סנדביץ' עם פסטרמה או עם דברים אחרים, או עם דברים שילדים אוהבים ומסתכלים, כמו שאת אמרת, בקנאה.

יחיאל חיליק בר: ולקט ישראל לוקח את אותם סנדביצ'ים ונותן להם אותם בשקט, בסודיות, בלי שיידעו שהם נזקקים או נתרמים, וזה באמת דבר שהוא גם מחמם את הלב וגם אנחנו בכנסת מחויבים לעזור לו.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שביישום של החוק הזה אנחנו גם נצליח להוזיל את מחירי המזון לכלל האוכלוסייה.

יחיאל חיליק בר: גם לא לזרוק אוכל לפח, גם לעזור לאיכות הסביבה.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה בעצם יקל על מנגנון התרומה.

יחיאל חיליק בר: היום מנגנון התרומה מסובך, בלתי אפשרי גם חוקית.

יחיאל חיליק בר: אנשים יש להם גם כל מיני פחדים, והחוק הזה יעודד ארגונים ומוסדות לתרום לפי החוק ובחסות החוק ובעידוד החוק.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה קיים במספר מדינות בעולם, יש אפילו בארצות הברית חוק פדראלי בסיפור הזה, רק אנחנו נשרכים אחורה.

אורלי לוי אבקסיס: חוק השומרוני הטוב.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: והצעת החוק הזה בעצם באה לסייע לעמותות להרחיב את היקף הצלת המזון.

שולי מועלם-רפאלי: ותדעו, אני רק אגיד מילה, שארצות הברית היא אולי המדינה שהכי הרבה תובעת את עצמה לדעת, ואיך שהוא בחוק הזה אנחנו לא מצאנו תביעות כמעט.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת יש דרך לעשות את זה, להצליח לעשות חוק נכון, שימנע את כל החששות שעלולים להיות נלווים מצד הארגונים שיכולים לתרום את המזון.

יחיאל חיליק בר: שולי, אני אסיים כדי לתת את ארבע הדקות ללקט ישראל, אבל מפה אנחנו עוברים לעוד ועדות.

יחיאל חיליק בר: בשעה 13:30 יהיה אירוע גדול באולם גליל, באולם שפרינצק, ואני מזמין את כולם לבוא ולהיות חלק מהאירוע הזה וכמובן נשמח לשמוע בדקות שנותרו מגידי, כמה מילים על הארגון.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, חיליק.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נעשה כאן ניסיון לשמוע כמה שיותר אנשים, בתוכם כמובן את חברי הכנסת הנוספים שנמצאים כאן.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו נתחיל ממנכ"ל לקט ישראל, גידי כרוך, ואחר כך מי שמבקש לדבר פשוט לפנות למנהלת הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אני רק אומר שאחרי שגידי ידבר, אנחנו - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן.

שולי מועלם-רפאלי: בכלל, אני אתנצל בראש בשם חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל חברי הכנסת לא מצליחים להישאר, לצערנו, עד הסוף בדיון, כיוון שאנחנו חברים במספר ועדות שמתנהלות במקביל.

שולי מועלם-רפאלי: אז זה לא כי הנושא לא חשוב, אלא כי יש דברים חשובים נוספים, שאנחנו, כמו שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה אותו נושא, רק מנקודות נוספות.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: הנושא הזה הוא מה שמוביל את היום בכל ועדות הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, גידי.

<גידי כרוך: קודם כל תודה רבה לכם על ההזדמנות, תודה רבה לכם על האפשרות להציג בוועדה.

<גידי כרוך: האמת שהכנתי מצגת של בערך שעה, אבל אני אנסה לצמצם אותה לארבע דקות.

שולי מועלם-רפאלי: אתה יכול גם חמש.

<גידי כרוך: יש כמה דברים שאני רוצה לעמוד עליהם.

<גידי כרוך: קודם כל יום המזון הבינלאומי במילה, אחר כך האתגרים – למה בעצם אנחנו עושים מה שאנחנו עושים, אספר בכמה מילים על לקט ישראל ואדבר על הפתרונות.

<גידי כרוך: אז יום המזון הבינלאומי זה בעצם יום שהוא ביוזמת האו"ם – ה-FAO – ה-Food and Agriculture Organization of the UN, והמטרה שלו זה להעלות את המודעות לנושא של בעיות בכל מה שקשור לנושא של מזון בעולם.

<גידי כרוך: אנחנו מציינים אותו זו השנה השנייה.

<גידי כרוך: שנה ראשונה עשינו פעילות של קטיף בכמה מוקדים בכל הארץ, מאד מוצלח, והשנה החלטנו לעשות יום חשיפה כדי להעלות את המודעות לנושא של הצלת מזון.

<גידי כרוך: לגבי לקט ישראל, כמה מילים לגבי הפעילות שלנו, וכבר ציינו חברי הכנסת לפני ואני רק אחזק את הדברים.

<גידי כרוך: הכריכים שאנחנו מספקים לילדים – מספקים כ-8,500 כריכים כל יום בלמעלה מ-30 רשויות בכל הארץ.

<גידי כרוך: זה כריכים שמכינים בדרך כלל בבתי הספר בעצמם.

<גידי כרוך: אנחנו לא יודעים מי הילדים, זה מגיע בשקיות שקופות.

<גידי כרוך: אנחנו גם לא רוצים לדעת מי הילדים.

<גידי כרוך: לא חושפים אותם בשום צורה.

<גידי כרוך: מנסים להביא את זה כמה שיותר לרמה שהכריך נראה כאילו שהוא הגיע מהבית.

<גידי כרוך: אנחנו עובדים מול 180 עמותות בכל הארץ, מהצפון עד הדרום.

<גידי כרוך: אנחנו פתחנו גם פעילות באילת, אז באמת אנחנו נמצאים מקריית שמונה ועד אילת וזה לא מליצי, זה באמת - - -

אורלי לוי אבקסיס: נשאלת פה שאלה גם על ידי מנהלת הוועדה, אם תוכל להסביר לנו איך אתם מחלקים את זה תוך כדי שמירה על אנונימיות?

אורלי לוי אבקסיס: איך הוא ניגש ולוקח כריך.

<גידי כרוך: הפעילות שלנו היא בהחלט מול בית הספר.

<גידי כרוך: אנחנו בעצם מביאים מוצרים לבתי הספר ובבתי הספר יש התארגנות מי מכין את זה.

<גידי כרוך: זה יכול להיות מתנדבים שלנו, זה יכול להיות אב הבית, יכולה להיות מזכירה שמכינה את זה, אנחנו לא יודעים.

<גידי כרוך: ובסופו של דבר הילד יודע לאן להגיע לקחת את זה.

<גידי כרוך: אני רק אספר סיפור אישי על זה.

<גידי כרוך: לפני כמה שנים הבן שלי, לפני שהוא התגייס, עשיתי איתו סיבוב של חלוקה של כריכים.

<גידי כרוך: באותו זמן גם הכנו כריכים בעצמנו.

<גידי כרוך: זה היה בהרצלייה והבן שלי יצא עם שקית של כריכים מוכנה ופגש את השומר בשער, והאמת שקצת איחרנו, כי אני לא עושה את זה בדרך כלל, אז קצת איחרנו, הגענו ב-20 דקות לפני 10 לבית הספר והשומר לקח את השקית המלאה, החליף אותה בריקה.

<גידי כרוך: כשהוא נכנס לבית הספר אז כבר היו ילדים עם ידיים מושטות.

<גידי כרוך: ואני מדבר אתכם על ישראל שנת 2010.

<גידי כרוך: זה היה מחזה נוראי בעיני.

<גידי כרוך: פשוט נוראי.

<גידי כרוך: ילדים עם ידיים מושטות לאותו כריך, שהשומר הכניס.

<גידי כרוך: אז אנחנו לא יודעים מי הילדים.

<גידי כרוך: בית הספר פונה אלינו, יש את מנהלת הפרויקט, זרה פרוביזור, היא בודקת, היא מאתרת, היא בודקת שהכל מבחינת בית הספר בסדר, היא מדברת גם עם - - -

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת המורה מעבירה את זה בסוג של - - -

<גידי כרוך: זה אפילו לא ברמת המורה, זה ברמה השכבתית ועם המנהלת, עם היועצת, עם העובדת הסוציאלית לפעמים של הרשות, תלוי עם איזו רשות אנחנו עובדים שם.

<גידי כרוך: אנחנו מקבלים בסופו של דבר מספר, מספקים את הכמויות לפי המספר הזה ובית הספר דואג.

<גידי כרוך: הילד יודע איך לבוא ולקחת.

שולי מועלם-רפאלי: כמה בתי ספר יש לכם ברשימת המתנה לכריכים כאלה?

<גידי כרוך: קשה לי להגיד לך כמה בתי ספר.

<גידי כרוך: אני יכול להגיד לך שיש מעל 2,000.

אורלי לוי אבקסיס: יש דיון שלם אצלי בוועדה.

<גידי כרוך: מעל 2,000 כרגע.

<גידי כרוך: עוד כמה מילים לגבי הארגון: יש לנו 10 משאיות.

<גידי כרוך: בעיקרון צריך להבין שזו פעילות לוגיסטית.

<גידי כרוך: שני מרכזים לוגיסטיים – אחד בנשר ואחד שרוף ברעננה, אבל כבר בסיוע של הרבה אנשים טובים אנחנו הצלחנו להפעיל את הפעילות מיידית.

<גידי כרוך: יש לנו 90 עובדים ולמעלה מ-55,000 מתנדבים בשנה, וזה כמויות מאד גדולות.

<גידי כרוך: הצלת המזון שלנו היא 1.5 מיליון ארוחות חמות.

<גידי כרוך: באחרונה אספנו פעילות באילת, שאנחנו אוספים מרשת בתי מלון באילת, אוספים את המזון המבושל שלא הוגש, שלא יצא מהמטבח ומעבירים אותו לעמותות בדימונה ובבאר שבע.

<גידי כרוך: במהלך סוכות אפילו הצלחנו איתו עד תל אביב.

<גידי כרוך: אני רוצה להגיד שהכל נעשה בתנאי בטיחות מזון מאד מאד קפדניים.

<גידי כרוך: יש לנו חברה שמייעצת לנו בתחום הזה ואנחנו מבקרים את הפעילות הזאת כל הזמן.

<גידי כרוך: 9,500 טונות של פירות וירקות, זה בעיקר הפעילות שלנו, ועוד 800 טונות מהתעשייה; ויש לנו גם פעילות של גידול עצמי של תוצרת חקלאית.

<גידי כרוך: בעצם האתגרים שאנחנו עומדים בפניהם, ואני רוצה לגעת בשני אתגרים כרגע בלבד, אפשר לדבר על הרבה יותר, זה מה שדובר קודם.

<גידי כרוך: יש כ-1.8 מיליון אנשים שחיים מתחת לקו העוני, נמצאים באי ביטחון תזונתי בישראל, כ-900,000 ילדים.

<גידי כרוך: הבסיס של לקט ישראל זה לטפל באותם נזקקים, כאשר הביצוע שלנו הוא שונה מאשר עמותות אחרות, בעצם בתחום של הצלת מזון.

<גידי כרוך: אנחנו לא קונים מזון כארגון בכלל, אלא מספקים כבר מה שנמצא.

<גידי כרוך: האתגר השני הוא כמובן כל הנושא של השמדת ובזבוז מזון.

<גידי כרוך: אנחנו לא שונים ממדינות המערב, יש לנו 40% מהמזון שנוצר בישראל נזרק בסופו של דבר לפח.

<גידי כרוך: זה בזבוז מזעזע.

<גידי כרוך: רק תסתכלו ברמה הביתית כמה אתם זורקים, תבינו, תשוו את זה לרמה הקהילתית, אחר כך לרמה של כל המדינה הלאומית ותבינו שיש פה בזבוז מזון מזעזע במדינה, שאפשר לטפל בו.

<גידי כרוך: לקט ישראל הוא בעצם אחד הפתרונות לנושא הזה.

<גידי כרוך: אם מסתכלים עלינו מגובה של 40,000 רגל, אנחנו בעצם ארגון לוגיסטי שיודע להעביר בצורה מאד מאד יעילה ממקום אחד, ממקום של שפע, למקום של מחסור, ובזה אני באמת חייב לפרגן לכל עובדי הארגון שלנו בנושא הזה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מרגי.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו שומעים מספרים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מופתעים לצערנו הרב.

יעקב מרגי: אנחנו מעודכנים תדיר בדו"ח כזה ובדו"ח אחר.

יעקב מרגי: אלף אני רוצה להודות ליוזמה הברוכה, למובילים את היום הזה בכנסת, לחברות הכנסת שולי מועלם, אורלי לוי ולחבר הכנסת חיליק בר שיצא.

יעקב מרגי: גידי, אנחנו באנו באמת, אני משתתף בדיון הזה אלף כדי לומר לכם תודה, אבל מעבר לזה יום כזה מגביר את המודעות.

יעקב מרגי: יכול להיות שבנקודות שאני אגע בהן, חשבתם עליהן, הן נתונות לפתרון ויכול להיות שאף אתם עושים אותם.

יעקב מרגי: היה לי ביקור ואני סתם זורק את זה כרעיון בעקבות הסקירה שלך.

יעקב מרגי: חשבתי לפני כן לומר דברים אחרים.

יעקב מרגי: ביקור באיזה יישוב קהילתי מסוים, אני לא אפרט.

יעקב מרגי: זה היה בשעות הערב.

יעקב מרגי: הייתי צריך להיפגש עם מי שהזמין אותי לסיור, אז הוא אומר לי בוא, הם נמצאים בארוחת ערב.

יעקב מרגי: הלכתי, מה זה ארוחת ערב?

יעקב מרגי: ראש היישוב הקהילתי הזה מארגן כל יום חמישי בלילה ארוחת ערב לנזקקים, אבל אין מצב כזה, הוא מחייב את כל חברי הקהילה לאכול בארוחת הערב, גם אלה שאין להם ואלה שיש להם.

יעקב מרגי: אני חושב, במחשבה, היינו ילדים והיינו בבתי ספר כאלה וראינו מה זה מחסור ואנחנו יודעים מה זה מחסור, יודעים מה זה עיניים כלות של ילד.

יעקב מרגי: עדיין קשה לילד, רעב אפילו, ככל שיהיה רעב, ללכת למקום שהוא מתויג, או לקחת משהו מתויג.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לחשוב איך אתם עושים את זה, בבתי הספר שהכמויות שאתם כן יכולים לעמוד בהם, שבית הספר ינהיג את זה.

יעקב מרגי: לדוגמא, אם זו לא כמות גדולה, כמות שאפשר לאפשר את זה ברמה לא תחת הכותרת של ילד רעב ולא בכותרת של נזקקים בפס רחב.

יעקב מרגי: צריך לחשוב, כי אני חושב שהרבה ילדים, למרות הקושי, יהיו כאלה שייקחו וייקחו גם לאחים שלהם ויהיו כאלה שיבחרו להתייבש עד השעה שלוש בלי אוכל ולא ייקחו את זה.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה לחץ חברתי, סטיגמה.

יעקב מרגי: ואני חושב שצריך לעשות גם את הרגולציה.

יעקב מרגי: אני חס ושלום לא מטיל דופי ולא קונספירטור.

יעקב מרגי: יהיו מוסדות, תבדקו אם אין מוסדות, בתי ספר שלוקחים איזו השתתפות כזו או אחרת, גם על הפעולות הברוכות שאתם עושים.

יעקב מרגי: בשטחים חקלאים, אני לא יודע אם החוק נותן מענה כזה, אני מודע לזה, אני בן מושב, ואני מודע לזה שלפעמים חקלאי משקיע את מיטב כספו ואת מיטב הידע שלו, ובסוף הוא בא לשוק, הוא רואה שלא כדאי לו אפילו ללכת לקטוף את הכרובית, והוא מביא איזה מחרשה וחורש את השטח על כל התוצרת.

יעקב מרגי: מותר לו.

יעקב מרגי: יכול להיות שאפילו בעידוד של גורמים כלכליים או בהסתכלות מקרו כלכלית.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם החוק נותן מענה כזה, צריך לחשוב, כי הכמויות הן גדולות ואפשר.

יעקב מרגי: ושוב, תבורכו.

יעקב מרגי: אני חושב שתחום ההתנדבות עם המדינה, כפי שאמרתי לך טרום הדיון לפרוטוקול, אני מקווה שאנחנו לא נפריע לך כמדינה, עם הרגולציה ועם המגבלות.

יעקב מרגי: ופה התפקיד שלנו, אם יש איזה מגבלות כאלה ואחרות, חוקיות - - -

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מרגי, צריך להגיד שבדיון שניהלתי מול הייעוץ המשפטי של הכנסת, די קיבלתי דלי מים קרים על הצעת החוק הזאת.

יעקב מרגי: ברור, ברור.

שולי מועלם-רפאלי: אמירות היו שזה צפוי וניסינו, וטוב – נאפשר לכם לקבל פ', אבל תדעו שאין סיכוי שתצליחו להעביר את זה ואני חושבת שאם נצליח לגייס חברים שלנו מכל סיעות הבית, לעשות את זה בדרך הנכונה, אז נצליח באמת להוציא לא רק אמירות משמעויות מהדיון היום, אלא גם התקדמות חוקתית.

יעקב מרגי: רק משפט אחרון.

יעקב מרגי: אין ספק שהיא תשמע והמחוקקים ואנחנו נשמע על כלכלה חופשית, היצע וביקוש, מחיר שוק, מחיר מטרה, אבל לא ראיתי את הקנאות הזו באותן אגודות ששולטות על כל התחום החקלאי, ואני לא בא לפגוע באף אחד.

יעקב מרגי: צריך באמת להיכנס באומץ לסוגיה זאת וניתן לעשות הרבה מעבר למה שמאפשרים לכם לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני אבקש עכשיו מפרופסור דב צ'רניחובסקי לומר את דברו.

שולי מועלם-רפאלי: תציג את עצמך בשביל הפרוטוקול.

<דב צ'רניחובסקי: פרופסור דב צ'רניחובסקי, יושב ראש המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.

<דב צ'רניחובסקי: אני גם אשתדל לקצר, בפרט בהעדר המצגת.

<דב צ'רניחובסקי: אז אני רוצה ביום הזה לברך ולהצטרף לברכות לארגון לקט ישראל, אני בהחלט מאלה שחושבים שהם עושים עבודת קודש.

<דב צ'רניחובסקי: לגבי המועצה, שחלק ניכר מהאנשים שלפחות אני מכיר פה כבר מכירים את עבודתה והם משתתפים בה באופן פעיל, יש כאלה שוודאי אינם מכירים אותה.

<דב צ'רניחובסקי: המועצה הוקמה מתוקף חוק מסוף שנת 2011 ולאט לאט מתחילה לקרום עור וגידים במקומותינו.

<דב צ'רניחובסקי: שנתיים שלוש זה אולי לטעמי יותר מדי זמן, אבל זה המצב.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה להתייחס לכמה הערות שעלו פה, לגבי קודם כל הגדרת ביטחון תזונתי.

<דב צ'רניחובסקי: אלף חשוב לזכור שאנחנו קושרים בצדק רב ביטחון תזונתי לעוני, אבל חוסר ביטחון תזונתי הוא לא קשור רק לעוני, בפרט אם אנחנו גם מתייחסים לאיכות המזון.

<דב צ'רניחובסקי: ובהקשר הזה אני רוצה להוסיף על מה שכבר נאמר, ושזה שעניים לא רק שאין להם מה לאכול לפעמים, אלא גם כשיש להם מה לאכול – הם אוכלים רע.

<דב צ'רניחובסקי: זה אחד הדברים שעולים מהמחקר שבוצע כנראה על ידי מרכז טאוב.

<דב צ'רניחובסקי: זאת אומרת גם איכות המזון וגם הערך התזונתי שלו הוא בעייתי מאד, ובהקשר הרחב יותר, וזה מקום לדיון אחר, התזונה הלקויה הופכת להיות בעצם אפידמיה של המדינה הזאת, כמו הרבה מדינות אחרות, אבל על זה נדבר בנפרד.

<דב צ'רניחובסקי: חשוב להעיר בהקשר של הדיון היום שעניים חשופים לזה יותר, לבעיות תזונה, לא רק בגלל חוסר במזון אלא גם בגלל איכותו.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו לגבי היקף הבעיה.

<דב צ'רניחובסקי: נאמרו פה הרבה מספרים על היקף האנשים שמדווחים על זה שהם חסרי מזון בצורה כזו או אחרת.

<דב צ'רניחובסקי: אנחנו חילקנו דו"ח, היות והמצגת לא מתאפשרת ואתם מוזמנים לקבל אותו, מי שיבקש.

<דב צ'רניחובסקי: יש דו"ח של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי שיוגש לממשלה בקרוב, שהוא בעצם מציג תכנית לאומית לביטחון תזונתי בישראל.

<דב צ'רניחובסקי: אני ארחיב על זה, ברשות יושבת הראש, אחר כך, אבל אנחנו ניסינו להציג בדיוק מה היקף הבעיה לא רק על פי סקר טלפוני, אלא נניח שאנחנו רוצים באמת לתת תשובה ממשית לבעיה.

<דב צ'רניחובסקי: אז מבחינת האומדנים שלנו, שמתבססים על סקרי הוצאות משפחה וכדומה, אנחנו צריכים לספק סיוע במזון ל-110,000 בתי אב בישראל, לפי חישובים שלנו וזה צריך לעלות כחצי מיליארד שקלים.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא מתקרב לשום נתון שפגשתי בשום סקר, כולל הסקר של המוסד לביטוח לאומי, אז איך הפערים האלה?

<דב צ'רניחובסקי: את רוצה שאני אענה?

שולי מועלם-רפאלי: ברור, בגלל זה אני שואלת.

<דב צ'רניחובסקי: בשמחה.

<דב צ'רניחובסקי: אני לא רוצה לפתוח פה דיון אקדמי.

<דב צ'רניחובסקי: הסקר של הביטוח הלאומי, ואני מבקש לפרוטוקול לפחות לא להמעיט בערכו, זה סקר שמבוסס על סקר טלפוני ועל הצהרה סובייקטיבית.

<דב צ'רניחובסקי: יש לעומת זאת סקרי הוצאות משפחה שמדווחים כמה הוצאות המשפחות ממש מוציאות.

<דב צ'רניחובסקי: מרכז טאוב עוד מעט יציג נתונים, מה שאנחנו עושים, אנחנו עושים איזה שהוא חישוב על בסיס ההכנסות וההוצאות של המשפחה, כמה נשאר להם למזון ואנחנו רוצים למלא את החלל הזה.

<דב צ'רניחובסקי: לכן בכל תכנית רווחה יש פער בין מה שאנשים יציגו בצורה סובייקטיבית כתחושה שלהם, לבין מה שמדינה יכולה וצריכה לתת.

<דב צ'רניחובסקי: אני שוב לא רוצה להמעיט בגודל הבעיה, אבל אנחנו מנסים להניח בפני הממשלה תכנית קונקרטית, שניתנת לביצוע ואלה המספרים שעולים אצלנו.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו, מה מקור הבעיה, אני חושב שהתייחסו.

<דב צ'רניחובסקי: אחת הבעיות ש - - -

שולי מועלם-רפאלי: רגע, הזכרת קודם משהו שנראה לי שפספסת את סוף המשפט.

שולי מועלם-רפאלי: דיברת על המספר של בתי האב - - -

<דב צ'רניחובסקי: שאם יפעילו תכנית לסיוע במזון - - -

שולי מועלם-רפאלי: לסיוע, ואמרת שהעלות היא?

<דב צ'רניחובסקי: העלות תהיה כחצי מיליארד שקלים לשנה.

שולי מועלם-רפאלי: וזה תקציב שיש למועצה?

<דב צ'רניחובסקי: זה תקציב שאין עוד באף מקום, אבל אני אתייחס עוד מעט, בסדר?

<דב צ'רניחובסקי: זהו.

<דב צ'רניחובסקי: גם המועצה היא לא גוף מבצע, היא גוף שממליץ על מדיניות וזה בדיוק מה שאנחנו עשינו.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו, מה מקור הבעיה, נאמר פה הרבה על הכנסות ועל אנשים שעובדים ואין להם איך לגמור את היום בצורה מסודרת.

<דב צ'רניחובסקי: אחד הדברים ששוב כנראה יוצגו פה היום על ידי מרכז טאוב, זה שיש לנו עליית מחירים, ואני יודע שאני אומר דבר שהוא ידוע וכדומה.

<דב צ'רניחובסקי: יש לנו עליית מחירי מזון, במיוחד בסוגי מזון מסוימים, שאין לה כמעט מקבילה בעולם, לפחות בעולם המפותח, וזו בעיה שנצטרך לתת עליה את הדעת.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו, בקצרה על כמה דברים שהם פעילות המועצה, שאני רוצה להעיר בהקשר של העניין.

<דב צ'רניחובסקי: קודם כל הזכרתי כבר נייר עמדה שאולי אני אציג אותו קצת יותר מאוחר, זו התכנית שמניחים בפני הממשלה.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה לומר שאנחנו עומדים להוציא נייר ממש בימים הקרובים על הזנה בבתי ספר.

<דב צ'רניחובסקי: לא רק תכנית ההזנה, אלא גם איכות המזון שתלמידים מקבלים בבתי הספר וכדומה, וכאן יש גם בעיות חמורות.

<דב צ'רניחובסקי: אנחנו נוציא נייר על תזונה של קשישים, בעיקר בעיתות חירום, זה הופך להיות בעיה; ואנחנו נוציא נייר מדיניות כללי על תכנית ביטחון תזונתי למדינת ישראל לעתיד, ויש לנו את גדולי האומה שנרתמו לנושא הזה.

<דב צ'רניחובסקי: ברגע שקרו ובכל זאת ... יש היבט חיובי על הדברים.

<דב צ'רניחובסקי: קודם כל אני רוצה לברך את הממשלה וצריך להגיד זכותם של אנשים איפה שהיא קיימת.

<דב צ'רניחובסקי: הממשלה הזו הקציבה 230 מיליון שקלים שמיועדים באופן ספציפי לנושא של ביטחון תזונתי.

<דב צ'רניחובסקי: אפשר להתווכח איך זה יוצא ועל הקצב וכדומה, אבל יש הקצבה כזו, וגברת יוכי אילוז, שהיא אגב גם חברת - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, אנחנו תיכף נשמע את יופי.

שולי מועלם-רפאלי: פרופסור צ'רניחובסקי, אתה יכול בדברים החיוביים שאתה הולך להגיד, לנסות לענות לי על דו"ח מבקר המדינה מאפריל 2014?

שולי מועלם-רפאלי: כי בעצם הוא מעלה שם שאלות על פעילות המועצה, על מחויבות הממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני שמחה על הדברים הטובים, אבל השאלה איך זה מתיישב.

<דב צ'רניחובסקי: כבוד יושבת הראש, אני חושב שהדיון היום הוא לא המועצה.

<דב צ'רניחובסקי: אנחנו נלחמים עדיין על תקציבנו, זה נכון, והתקציב הזה הוא נפרד מה-230 מיליון שקלים שהוזכרו פה.

<דב צ'רניחובסקי: יש לנו רוח גבית מאד חיובית, טובה מהמשרד ואני חושב שאפשר להשאיר את זה בצורה כזו ואנחנו עומדים גם בקשר עם מבקר המדינה על מה שקרה מאז.

<דב צ'רניחובסקי: הובטח לנו תקציב פעילות וזהו.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה לחזור לנושא של הדברים החיוביים שקורים בהקשר של פעילות המועצה.

<דב צ'רניחובסקי: אז קודם כל יש את ה-230 מיליון שקלים, שגברת יוכי אילוז תדבר עליהם.

<דב צ'רניחובסקי: יש מסמך שלדעתי קריטי שמופץ בימים אלה ויש היום קוד אתי לחלוקת מזון.

<דב צ'רניחובסקי: זה ועדה שישיבה על המדוכה כמעט שנתיים-שלוש, ברשות השופטת פרוקצ'יה, והיא דנה במכלול השלם של איך לחלק מזון בישראל.

<דב צ'רניחובסקי: החל בשמירת כבוד האדם ודברים שהוזכרו פה ואנחנו מתחילים לנסות להתניע ובאמת לחייב את העמותות, לפחות אלה שנהנות מסיוע ממשלתי, לאמץ את הקוד האתי כי הוא מאד חשוב – דובר כאן הרבה על כבוד האדם וכדומה.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו, לגבי התכנית שלנו, אם את רוצה אני אמשיך.

שולי מועלם-רפאלי: אני אשמח, אם אתה יכול רק בנקודות, כדי שנדע את המסגרת הכללית של התכנית.

<דב צ'רניחובסקי: היות ואני לא יכול להציג, אני אתבסס.

<דב צ'רניחובסקי: קודם כל התכנית מתבססת על זה שיש חובה בסיסית למדינה לסייע בנושא של ביטחון תזונתי, ואני רוצה להדגיש – מעבר לסיוע לפתרון בעיית העוני, כי הביטחון התזונתי, כמו שאמרתי, זו בעיה שהיא סוגיה אשר דורשת התייחסות הרבה יותר רחבה.

<דב צ'רניחובסקי: זה דבר אחד.

<דב צ'רניחובסקי: ושהמדינה צריכה לפעול באמצעות עמותות המזון, כאשר אחת המובילות שלהן, עמותות מזון מרכזיות, זה לקט שאחראית במידה רבה ליום הזה.

<דב צ'רניחובסקי: כדי לסבר את האוזן לאנשים, היות ואני לא יכול להראות כאן את הפרטים, הרעיון שלנו הוא לעבוד בעצם בדומה למערכת הבריאות.

<דב צ'רניחובסקי: קופות החולים הן עמותות לכל דבר, דרך אגב, ומה שהמדינה עשתה, יש לה תקציב בתוקף ביטוח בריאות ממלכתי, והיא מעבירה את התקציב הזה לעמותות והעמותות האלה נותנות לנו שירותי רפואה.

<דב צ'רניחובסקי: אז בגדול, מה שאנחנו מציעים הוא אנלוגי לזה, שיהיה כסף של המדינה לטובת הנושא של ביטחון תזונתי והמדינה תעביר אותו לעמותות גדולות שהן תפעלנה את העמותות הרבות שיש לנו בשטח.

<דב צ'רניחובסקי: שוב, כפוף לכללים שאנחנו הגדרנו, כפוף לקוד האתי שציינתי וכדומה.

<דב צ'רניחובסקי: זו התכנית בגדול.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה להתייחס לנקודה אחת שהיא חשובה לדיון היום.

שולי מועלם-רפאלי: ובזה תסיים.

<דב צ'רניחובסקי: ובזה אני מסיים, כן.

<דב צ'רניחובסקי: מעבר למספרים שציינתי, אחת הסוגיות החריפות שעולות כשמפעילים תכנית כזו, זה האם לחלק בכרטיסי מזון, בתלושים – שיש להם יתרונות מסוימים, או לחלק חבילות מזון – שיש להן יתרונות אחרים.

<דב צ'רניחובסקי: אני לא רוצה לקבוע כעת צד בעניין, אבל ביום שאנחנו עוסקים בלקט, על כל המשמעויות של המושג, אני חושב שכדאי להגיד שכאשר אנחנו נותנים לאדם שקל בכרטיס מזון, אנחנו קונים בעצם 1.20 שקלים במזון בערך, מבלי להיכנס לנושא של האיכות.

<דב צ'רניחובסקי: זה מה שקורה עם מקדם המינוף.

<דב צ'רניחובסקי: אם אנחנו נותנים שקל באמצעות עמותות מזון באמצעות חבילות, אנחנו קונים כמעט 5-6 שקלים.

<דב צ'רניחובסקי: עכשיו, שוב, אני רוצה לומר, אני לא נוקט עמדה, אבל כשמדברים על איסוף מזון ועל סיוע של המדינה ועל דרכי סיוע של המדינה, צריך לזכור את המקדמים האלה.

<דב צ'רניחובסקי: אפשר בשקל של המדינה, אם עושים את זה נכון, לקנות הרבה מזון.

<דב צ'רניחובסקי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהאמירה שלך בסוף, מבלי לנקוט עמדה, היא אמירה משמעותית מאד בשביל המשך ההתנהלות של בית המחוקקים הזה מול הצעת החוק והמשמעויות הרבות שלה.

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, גברתי יושבת הראש, תודה על הדיון הזה ועל היום הזה.

תמר זנדברג: אני יושבת כאן מהתחלת דבריה של אורלי לוי, שהיו מאד נוגעים ומרגשים ועד הסיפא של דבריך, שככה איך שהוא צרבו לי בלב יותר.

תמר זנדברג: כי הגענו למצב שאנחנו מדברים כבר על איך לחלק, על טכניקת החולה ועל כמה אגורות קונה כל שקל ואני בכל זאת רוצה לחזור רגע למהות.

תמר זנדברג: העוני זה מכת מדינה.

תמר זנדברג: זאת מגפה, אבל זאת לא מגפה שירדה מהשמיים.

תמר זנדברג: זאת לא תופעת טבע, זו תוצאה של מדיניות.

תמר זנדברג: זו תוצאה של מדיניות ואיך אנחנו אומרים כל הזמן - לזכור את הסיסמא – זאת לא טעות, זאת מדיניות.

תמר זנדברג: זה לא קרה במקרה וזה התחיל לא בעמותות המזון ולא ביחס אפילו של המדינה אל עמותות המזון, אלא זה התחיל במדיניות ממשלתית או ציבורית, שנים קודם לכן בדלדול של הדיור הציבורי ובתופעת העובדים העניים, בתופעת ההעסקה הקבלנית, בירידה של השכר, בשירותי הרפואה המונעת, בהמון המון שירותים ציבוריים שבאמת באיזו שהיא תנועת מלקחיים של מדיניות, המדינה הלכה ונסוגה מהאחריות הציבורית שלה, והגענו היום למצב שאנחנו נמצאים פה והמספרים תוארו, אני לא אחזור עליהם.

תמר זנדברג: אני רק רוצה לציין שבנוסף למגיפת העוני, יש גם תופעה של ניסיונות הכחשת העוני, שזה ניסיון להתנהג כאילו אין בעיה וכאילו זה לא כל כך נורא ואולי הילד לא בדיוק רעב.

תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד שגם משפחה שצריכה לבחור בין אוכל לבין חוג, ואני כבר לא מדברת על תרופות, בין פעילות תרבותית או בין איזה שהוא מוצר בסיסי אחר, היא גם כן בעוני, זה גם רעב.

תמר זנדברג: ולכן גם לקיחת האחריות צריכה להיות.

תמר זנדברג: אני שייכת לאלה שחושבות וחושבים שגם לקיחת האחריות צריכה להיות בראש ובראשונה לקיחת אחריות ברמת המדיניות הציבורית של המדינה ובמובן מסוים עבודת הקודש שהעמותות עושות – היא רק עדות לאוזלת יד שלנו, כמדינה.

תמר זנדברג: ואחרי שאמרתי את זה, אני כן חושבת, ובמיוחד אני הייתי מעורבת קצת בעקבות הצעת החוק של יושבת ראש המפלגה שלי, זהבה גלאון, להעברת אוכל מבסיסי צה"ל לחלוקה, שבעצם כאן יש וזה צוין קודם - השומרוני הטוב, אפשר גם לקרוא לזה זה נהנה וזה אינו חסר.

תמר זנדברג: כלומר, באיזה שהוא מקום יש אבסורד שככל שהעולם הולך ליותר ויותר שפע, ככה יש דווקא יותר ויותר אנשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: פערים שהולכים וגדלים.

תמר זנדברג: בדיוק, זו תופעה של פערים, ואז כמויות הבזבוז וכמויות הזריקה זו תופעה שהיא גם תופעה, כמו שאמרתי קודם, של התפרקות מאחריות ציבורית, אבל היא גם תופעה שלנו כחברה, של תרבות השפע והצריכה, שמתגברת על הקיימות ועל המקום של צריכה כמה שצריך ולא יותר מזה.

תמר זנדברג: ולכן, בדרך הפעולה שתיארת, יש איזה שהוא משהו מאד מקיים, שלוקח את מה שקיים, לא משתמש בעוד ולא מייצר עוד ולא קונה עוד ולא צורך עוד, אלא לוקח את מה שקיים ומנסה לראות איך אנחנו, במקרה זה כחברה, אפשר גם להסתכל על זה במובן גלובלי, איך אנחנו משתמשים במה שקיים לטובת מי שצריך.

תמר זנדברג: ולכן אני חושבת שאם כבר - זו בדיוק הדרך, וכל הכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: מר שמעון אלפסי, ראש עיריית יקנעם.

<שמעון אלפסי: טוב, קודם כל כל הכבוד לך על היוזמה ועל הדיון.

שולי מועלם-רפאלי: ולשני החברים שלי שכבר לא פה.

<שמעון אלפסי: וגם לארגון לקט ישראל ולחברים, גם לאורלי וגם לחיליק, ובהחלט גם ללקט ישראל על עבודת הקודש שהם עושים, ואני חושב שכל הרשויות מרגישות את זה.

<שמעון אלפסי: אני היום רוצה לדבר מהשטח.

<שמעון אלפסי: רבותי, אנחנו שומעים כל הזמן על מחקרים וסקרים, אבל במציאות מי שחי את העוני זה ראשי רשויות, שהם מכירים את התושבים ומכירים את העוני מקרוב.

<שמעון אלפסי: אנחנו מתמודדים עם זה אמנם בעזרת הסיוע שאנחנו ביקנעם מקבלים מהפדרציות, השותפות ממרכזי אטלנטה, אבל - - -

שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת אנחנו מתמודדים עם זה?

שולי מועלם-רפאלי: עיריית יקנעם נותנת מזון למשפחות שיש להן חוסר ביטחון תזונתי?

<שמעון אלפסי: עיריית יקנעם מתמודדת עם זה, כן, ואני אגיד איך.

<שמעון אלפסי: קודם כל אנחנו כן מחלקים ארוחות, אבל אנחנו עושים את זה מאד מאד בדיסקרטיות, עם פלאפון.

<שמעון אלפסי: לשאלה איך עושים את זה, קודם כל מי שמביא מתקשר לראות שבהחלט אפשר לעלות או אפשר להביא מזון.

<שמעון אלפסי: זה דבר אחד.

<שמעון אלפסי: דבר שני, אנחנו שמנו בבית ספר חדר שהוא פתוח לכולם, לא רק לאלה.

<שמעון אלפסי: כל תלמיד יכול להיכנס, לשתות קפה, לקחת כריך ולאכול, וזה אני חושב נותן הרגשה.

<שמעון אלפסי: יודעים שיש חדר כזה.

שולי מועלם-רפאלי: זה מה שאמר חבר הכנסת מרגי, ליצור משהו שמאפשר לכולם, ואז לא רק מי שנזקק מגיע.

<שמעון אלפסי: בדיוק.

<שמעון אלפסי: לאפשר לכולם ואז לא לתת הרגשה, כי אף ילד, אפילו העני ביותר לא רוצה שהחברים שלו יראו אותו כשהוא נכנס לקחת את הכריך, ולפעמים הוא בהחלט נשאר רעב עד השעה שלוש-ארבע והוא חוזר הביתה, כשאין בבית.

<שמעון אלפסי: כשאומרים עוני, אז רבותי, זוג שעובד, שמרוויח מעל שכר מינימום – 5,000 ו-5,000 שקלים, שזה 10,000 שקלים, אני אעשה לכם חשבון.

<שמעון אלפסי: היום ביקנעם, שזה פריפריה, שכר דירה של שלושה חדרים זה בערך 3,000 שקלים.

<שמעון אלפסי: תוסיפו על זה חשמל, ארנונה, כל המסביב זה עוד 2,500 שקלים שאנחנו עשינו חשבון, והנה לכם נשארו 4,000 שקלים להאכיל משפחה עם שני ילדים, ארבע נפשות.

<שמעון אלפסי: אז אם מישהו פה יבוא ויגיד לי שמ-4,000 שקלים אפשר גם לממן את הפלאפון שחייבים היום, שזה חלק, הרי אנחנו מתחילים את העוני אחרי פלאפון ואחרי כבלים, אז שיבוא ויקום.

<שמעון אלפסי: רבותי, העוני קיים גם בשכבה.

<שמעון אלפסי: לפי דעתי היו צריכים לחלק את העוני.

<שמעון אלפסי: העוני הבינוני נקרא לזה אולי, ואחר כך המעמד הבינוני ואחר כך המעמד העליון.

שולי מועלם-רפאלי: מה מבחינתך הצעד הבא?

שולי מועלם-רפאלי: כשאתה יושב בדיון כזה, מה מבחינתך אמור לצאת מכאן?

<שמעון אלפסי: אני אגיד לך.

<שמעון אלפסי: אני כבר התייאשתי כי הייתי 26 שנים ראש מועצה וראש עיר - - -

שולי מועלם-רפאלי: אתה לא יכול להיות ראש עיר מיואש.

<שמעון אלפסי: אני לא.

<שמעון אלפסי: לא, לא, לבוא לכאן.

<שמעון אלפסי: אני מתמודד עם הבעיות.

<שמעון אלפסי: אני חושב שכשאני בא ואני שומע מחוקקים ששואלים אותי, ודרך אגב זה קורה לי גם עם שרים.

<שמעון אלפסי: אני הולך לשר אומר לי לך לאוצר, תדבר איתו.

<שמעון אלפסי: אני צריך לעשות את התפקיד של השר.

<שמעון אלפסי: אבל כשאתם מחוקקים, אתם יכולים לקבוע סדרי עדיפויות, רבותי.

<שמעון אלפסי: אתם יודעים ואני שמעתי אתכם אומרים שיש עוני בישראל ויש מאות אלפי ילדים.

<שמעון אלפסי: 500 מיליון שקלים, שזה פסיק מתקציב המדינה, אפשר להעביר החלטה לחייב את האוצר, עם כל הכבוד, ואת הרווחה ואת הביטוח הלאומי.

<שמעון אלפסי: היום יש 140 מיליארד שקלים בביטוח הלאומי, אפשר למצוא את ה-500 מיליון ולתת לאנשים לחיות בכבוד.

<שמעון אלפסי: האמיני לי, אם נעשה את זה.

<שמעון אלפסי: ועוד דבר אחד, אם אפשר.

שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, ותסיים.

<שמעון אלפסי: בזה, אני מסיים.

<שמעון אלפסי: אני השתתפתי השבוע בוועדת הרווחה של העירייה ועשינו סקר.

<שמעון אלפסי: לקחנו אותן רשתות – שופרסל דיל, YOU – רשת זולה ועוד שתי רשתות ובדקנו ומצאנו שהיום בפריפריה הרשתות האלה מוכרות ב-25% עד 30% יותר יקר מרשת בתל אביב.

<שמעון אלפסי: זה הופיע גם בדה-מרקר לפני שבוע.

<שמעון אלפסי: למה?

<שמעון אלפסי: אין הסבר.

<שמעון אלפסי: אני יכול לשלוח לך המחירים שאנחנו בדקנו.

<שמעון אלפסי: אז אני שואל אותך – לא מספיק שהאוכלוסייה הזאת חלשה, לא מספיק שהיא לא יכולה להגיע, הרי אין לה את האפשרויות, אז גם הרשתות שמוכרות היום ביקנעם, כי בצדק, יש להן את הסיבות שלהן, אבל 25% סל מזון בפריפריה היום יותר יקר ואני יכול לשלוח לך את זה, גברתי יושבת הראש.

שולי מועלם-רפאלי: אני אשמח, כי אני בטוחה שמישהו צריך לתת תשובות קצת יותר טובות ממה ש - - -

<שמעון אלפסי: בהחלט.

<שמעון אלפסי: אני אשלח לך את זה.

<שמעון אלפסי: היה פרסום בדה-מרקר לפני שבוע, עשו מזה רעש.

<שמעון אלפסי: אפשר למצוא את זה.

<שמעון אלפסי: אז זה דבר שמוסיף.

<שמעון אלפסי: וכל השירותים היום בפריפריה הם יותר יקרים כי זה מרחק.

<שמעון אלפסי: אני חושב שאלה דברים שבאמת צריך לקחת אותם בחשבון ואני חושב שאנחנו כשלטון מקומי, ואני יכול גם לדבר על זה, משתדלים להתמודד עם זה ולתת לכל אחד בכל זאת לחיות בכבוד.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: גברת יוכי אילוז, משרד הרווחה, מנהלת מחלקת העיזבונות.

שולי מועלם-רפאלי: תשכילי אותנו.

שולי מועלם-רפאלי: צריך גם להגיד, ואין לי מושג אם זה תחת האחריות שלך, אבל גם המועצה לביטחון תזונתי היא בעצם תחת משרד הרווחה.

<יוכבד אילוז: אני חברה במועצה.

<דב צ'רניחובסקי: זה גוף נפרד, אבל שפועל כמו כל רשות תחת משרד מסוים.

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, כן.

<יוכבד אילוז: בעצם העיסוק העיקרי שלי זה נושא העיזבונות, אבל הנושא של סיוע לעמותות מזון בתמיכות, הפך להיות חלק בלתי נפרד מהפעילות של המחלקה.

<יוכבד אילוז: אני כבר עובדת 30 שנה, והנתונים של עמותות המזון – אנחנו מדברים על סלי מזון לחגים, על סלי מזון קבועים אחת לחודש, על מנות חמות, בתי התמחוי – אנחנו קוראים להם מסגרות הזנה – המספרים הולכים וגדלים.

<יוכבד אילוז: אני אדבר על שנת 2014.

<יוכבד אילוז: השר כהן באמת, לפחות מהנתונים שיש בידי, השיג תקציב גדול, יחסית לכל השנים שבהן ניסינו להתמודד עם הנושא, כי בעצם סל מזון זה סוג של אקמול.

<יוכבד אילוז: זה לא טיפול בשורש הבעיה.

<יוכבד אילוז: לטפל בבעיית העוני אנחנו צריכים תמ"ת, חינוך ועוד משרדים שיטפלו בשורש, כי אנחנו בעצם רק דואגים לאלה שרעבים, נותנים להם סל מזון ומשתיקים את העניין.

<יוכבד אילוז: המשרד בעצם, במחלקות האחרות, גם פועל בתחום של סיוע לצאת ממעגל העוני למי שמסוגל.

<יוכבד אילוז: באגפי הרווחה יש פעילות של המיזם לביטחון תזונתי עם הג'וינט ואשל ירושלים, שבו ראינו הצלחה מאד יפה של משפחות שסייעו להן במזון וגם ניסו להכניס אותן לאיזו שהיא השתלמות, לאיזה שהוא קורס, וכך מי שמסוגל הצליח להפוך ולעמוד על הרגליים שלו ולהסתדר בעצמו.

<יוכבד אילוז: אבל זה מדובר באמת במספרים מאד קטנים.

<יוכבד אילוז: האוכלוסייה שלנו היא אוכלוסייה שמוכרת על ידי אגף הרווחה, שהיא מאד רחבה.

<יוכבד אילוז: זה יכול להיות קשישים, ילדים, נשים מוכות וכו'; ויש את האוכלוסייה הנורמטיבית, של אנשים עובדים, כמו שהזכרתם קודם, בעצם הם משתכרים במשכורת מינימום ולא גומרים את החודש.

<יוכבד אילוז: מבחינתנו, מה שאנחנו הצלחנו השנה באמת לעשות, אני חושבת שזאת הצלחה יפה, רק אני אומרת הכל במירכאות, כי זה בעצם סתימה – לתת ככה סל וזהו.

<יוכבד אילוז: נושא של קמחא דה פסחא, אנחנו השנה תקצבנו 84 עמותות שסייעו ל-500,000 ראשי בתי אב והנתונים של המשפחות, מספרי זהות, כתובות, נמצאים אצלי במערכת.

<יוכבד אילוז: הם נבדקים מול מרשם התושבים.

<יוכבד אילוז: אנחנו בודקים את ההכנסות של המשפחות, אנחנו מקבלים נתונים שהם אכן מתחת לסף העוני, זה נתונים של משפחות שלא התביישו ופנו לעמותות.

<יוכבד אילוז: אנחנו לא יודעים על אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רגע רוצה להבין, זה משפחות שמוכרות לכן לאורך כל השנה, או שעל המוכר, שהגדרת קודם, נוספו האנשים האלה?

<יוכבד אילוז: לא, אז זהו, קמחא דה פסחא זה בעצם פעילות של חג ששם יש יותר צורך, שצריכים יותר מזון, להחליף וכו'.

<יוכבד אילוז: יש לי נתונים לכל פרויקט מבחינת ראשי בתי אב.

<יוכבד אילוז: אני מדברת על נתונים שמיים, שנמצאים אצלנו במערכת.

<יוכבד אילוז: אם אנחנו מדברים על 500,000 ראשי בתי אב, ובואי ניקח ארבע נפשות למשפחה, אז מדובר על 2 מיליון תושבים שקיבלו סיוג במזון לחג הפסח האחרון.

<יוכבד אילוז: התקציב שעמד לרשותנו זה משהו כמו 9 מיליון שקלים.

<יוכבד אילוז: מעבר לזה הייתה פעילות יפה של סיוע בכרטיסי מזון בסך 300 שקלים למשפחות חד הוריות.

<יוכבד אילוז: אנחנו חילקנו ב-233 רשויות ללמעלה מ-12,000 כרטיסי מזון למשפחות שהן מוכרות על ידי אגף הרווחה ונבחרו על ידי אגפי הרווחה, שהן הזקוקות ביותר, לפי התקציב שעמד לרשותנו.

<יוכבד אילוז: פעילות נוספת שאנחנו עושים - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת לחתוך אותך, ברשותך.

שולי מועלם-רפאלי: באמת, אני חושבת שהוועדה הזאת מוקירה מאד מאד גם את השר, שאנחנו פועלים איתו בלי הפסקה, גם את המנכ"ל, באמת.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לנסות להבין ממך מה הקדימה של המשרד, מה הקדימה?

שולי מועלם-רפאלי: את אמרת משפט שאני התלבטתי ביני לבין עצמי אם לא להציע לך למחוק אותו מהפרוטוקול.

שולי מועלם-רפאלי: את אמרת קודם שזה רק סתימת חורים כזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אז בכל זאת, כמי שממונה על נושא התמיכות בעמותות מזון, תני לי את החזון שלכם.

<רן מלמד: עד שה-230 מיליון שקלים - - -

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אז אני לא רוצה פעילויות, כי פעילויות אני יודעת שנעשות וכולנו מוקירים את זה.

שולי מועלם-רפאלי: מה החזון מבחינתכם?

שולי מועלם-רפאלי: איפה ה-230 מיליון שקלים האלה פוגשים את הרבע מיליארד שפרופסור צ'רניחובסקי מדבר עליהם?

שולי מועלם-רפאלי: האם אנחנו מדברים על אותן משפחות?

שולי מועלם-רפאלי: האם מה שפרופסור צ'רניחובסקי מדבר עליו יטופל, לו יצויר שעכשיו שר האוצר משתכנע, כי פרופסור צ'רניחובסקי הוא באמת בעל שם בין לאומי בתחום ומביא את הסכום הזה – אז הצורך שלך במשרד יורד, כי זה משפחות?

שולי מועלם-רפאלי: תני לי את הדבר הבא מבחינתך, לא את הפעילויות, ששוב אני אומרת – הן מבורכות והן מוערכות פה מאד.

<יוכבד אילוז: תראו, אנחנו לא עשינו הקבלה ברשימות השמיות.

<יוכבד אילוז: אנחנו מדברים על נתונים שחוזרים על עצמם וגדלים בכל שנה של אותן המשפחות.

<יוכבד אילוז: אנחנו מסייעים להן, חלקן צריכות ארוחות חמות, חלקן סלים.

<יוכבד אילוז: יש לנו ניצולי שואה שמקבלים גם סיוע.

<יוכבד אילוז: יש קשישים שמקבלים הזנה ומרכזי יום וכו'.

<יוכבד אילוז: אני לא יכולה לומר שנעשתה הקבלה.

<יוכבד אילוז: מבחינת פיתרון, ואני גם חברה בוועדה, אני חושבת שהחצי מיליארד עליהם מדבר פרופסור דב צ'רניחובסקי יוכלו לסייע במזון.

<יוכבד אילוז: השאלה אם אנחנו פותרים את בעיית העוני, כי מזון זה הסימפטום האחרון.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אמר פרופסור צ'רניחובסקי יותר מפעם אחת, שבעיית העוני היא לא בעיית חוסר הביטחון התזונתי.

<דב צ'רניחובסקי: לא בלבד.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, ברור שיש משפחות שזה יושב על שני הדברים האלה.

<יוכבד אילוז: אז זהו, המשפחות שאנחנו מסייעים להן זה לא בהכרח שהן רעבות, אבל אין להן את האפשרות לרכוש את מוצרי המזון הבסיסיים, אז כך שאנחנו לא מדברים כרגע על רעב או לא רעב, אלא אנחנו מספקים את הצרכים הבסיסיים למשפחות, שתהיה להן לפחות ארוחה חמה אחת ביום.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה להתייחס, ברשותך.

שולי מועלם-רפאלי: אז עוד רגע.

שולי מועלם-רפאלי: רן מלמד ידבר בקצרה ואחר כך פרופסור צ'רניחובסקי, ואז נבקש מאיתן, ממרכז טאוב, להציג לנו נתונים.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, אני רק אתן מסגרת: הדיון שלנו הוא עד 11:15, ולכן מבחינתי הגענו לשלב שכל אחד אומר את הדברים שהוא לא יכול לצאת מפה בלי להגיד אותם.

<רן מלמד: אני אעשה את זה קצר.

<רן מלמד: אני עוסק בתחום של ביטחון תזונתי 15 שנה בערך.

<רן מלמד: אני רוצה להתחיל בברכה באמת ללקט ישראל, ולהגיד שכמי שעוסק בתחום הרבה מאד, הייחודיות של לקט היא קודם כל במשהו שלדעתי צריך להיות הבסיס בשיח העתידי שלנו – וזה מזון בריא.

<רן מלמד: אני חושב שהבעיה הגדולה בחלוקת מזון היום זה שמזון מגיע הרבה פעמים כשהוא לא בריא והוא הרבה פעמים לא טרי והמזון שלקט מחלקים הוא בדיוק שני הדברים האלה: גם בריא וגם טרי.

<רן מלמד: ואני חושב שעל זה קודם כל צריך להגיד שזה צריך להיות המודל שצריך לתת לכולם.

<רן מלמד: ממנו צריך לצאת לדברים עתידיים.

<רן מלמד: אני רוצה להגיד מילה על הצעת החוק ועל הדברים שאת אמרת, שהפחידו אותך בלשכה המשפטית.

<רן מלמד: אז לא צריך לפחד.

<רן מלמד: בשנת 2003 - - -

שולי מועלם-רפאלי: חז"ל אמרו – אשרי אדם מפחד תמיד – אבל הבנת - - -

<רן מלמד: אני אגיד למה אני חושב שלא ואחרי זה עוד שתי מילים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה איתך, כמו שאתה יודע.

<רן מלמד: בשנת 2003 הגשנו את חוק ההזנה – ארוחה חמה בבתי הספר.

<רן מלמד: העלות שלו, אחרי שצמצמנו אותה, הייתה כ-500 מיליון שקלים.

<רן מלמד: צחקנו עלינו.

<רן מלמד: צחקנו עלינו ואמרנו שאין סיכוי שהחוק יעבור ולקח חצי שנה והחוק עבר.

<רן מלמד: עבר יותר טוב, עבר פחות טוב, עבר חלקית, עבר מלא, אבל היום יותר מ-300 מיליון שקלים בשנה מוקדשים למפעל ההזנה בבתי הספר ויש לו הצלחות מאד מאד גדולות וצריך להרחיב אותו, אבל הוא עבר בגלל שראש ממשלה רצה.

<רן מלמד: ראש ממשלה הבין שזה כלי טוב כדי לסייע לאוכלוסיות שמגיע להן סיוע, בעיקר בגלל האוניברסאליות שלו, והוא עבר.

<רן מלמד: אני חושב שהחוק של הצלת מזון, ואני אומר לך את זה, גידי, החוק יעבור והוא לא יעבור אחרי הרבה מאד זמן, כמו שאתם חושבים, כי יש בו צורך.

<רן מלמד: אז זאת אמירה אחת קטנה.

<רן מלמד: האמירה השנייה, כמו שאמרתי, אני חושב שהשיח צריך לעסוק היום במזון בריא ובמזון טרי.

<רן מלמד: הבעיות הגדולות שאנחנו מגלים היום בעמותת ידיד מהעבודה בשטח, הן שהרבה פעמים אנשים מקבלים סלי מזון שהם לא בריאים ולא טריים וצריך לטפל בדבר הזה.

<רן מלמד: הבעיה הנוספת שאנחנו רואים היום, זה שלא ניתנים מספיק פתרונות מזון לאוכלוסיות מעוטות הכנסה, שסובלות ממחלות או רגישויות: צליאק, לקטוז וכדומה.

<רן מלמד: הדבר הזה צריך לבוא לידי ביטוי גם כן בכל חקיקה ובכל פעולה שתעשה.

<רן מלמד: והדבר האחרון, וחבל שראש העיר יקנעם יצא.

<רן מלמד: אני רוצה להגיד משהו על ראשי הערים.

<רן מלמד: ראשי הערים הם אמביוולנטיים, מצד אחד הם אומרים אנחנו יודעים לטפל.

<רן מלמד: מצד שני הם אומרים הרבה פעמים אנחנו לא רוצים לחלק מזון.

<רן מלמד: זכורים לי לא מעט ראשי ערים, כולל גם בחודשים האחרונים, שאומרים אצלי אין אנשים עם בעיה של ביטחון תזונתי, לא צריך לחלק.

<רן מלמד: לרשויות המקומיות יש חלק אדיר ביכולת לטפל בבעיית הביטחון התזונתי בערים שלהם, למחלקות הרווחה יש חלק אדיר בזה.

<רן מלמד: בסדר, לא רוצים לטפל בזה, צריך להכניס אותם לשולחן הזה.

<רן מלמד: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: לדעתי הם שם.

שולי מועלם-רפאלי: אולי צריך לקדם אותם ברצון.

שולי מועלם-רפאלי: פרופסור צ'רניחובסקי, רצית להתייחס, ולאחר מכן זאב פיש ממשרד הבריאות.

<דב צ'רניחובסקי: אני רוצה להתייחס לחזון שרצית לראות.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

<דב צ'רניחובסקי: אני חושב שיש לנו אולי יותר מאשר אור בקצה המנהרה.

<דב צ'רניחובסקי: אני פוגש את שר הרווחה על הנושא הזה לפחות פעם בשלושה שבועות, באופן מאד ספציפי.

<דב צ'רניחובסקי: יש המון בעיות בלהסדיר את הדברים וצריך להכיר בזה, אבל יש תנועה לכיוון באמת לנסות לנסח מדיניות של ביטחון תזונתי.

<דב צ'רניחובסקי: ומה שאנחנו רוצים זה אלף שהקריטריונים יהיו אוניברסאליים, ומאד חשוב שזו תהיה תכנית אוניברסאלית.

<דב צ'רניחובסקי: גם לתלמידים בבתי ספר שזה יהיה אוניברסאלי.

<דב צ'רניחובסקי: זה דבר אחד שאנחנו חותרים אליו.

<דב צ'רניחובסקי: ודבר שני גם לאחד את כל המקורות.

<דב צ'רניחובסקי: צדק ראש העיר שדיבר קודם ואנחנו מדברים ואני כלכלן, אני אומר את זה במלוא האחריות המקצועית שלי, מדובר בסכום כסף שהוא באמת אפסי במכלול הגדול של הדברים, שפשוט יכול לתת למדינה הזאת יותר כבוד, אם לא יותר מזה.

<דב צ'רניחובסקי: אני חושב שאנחנו נצטרך שתוך שנתיים-שלוש תהיה לנו תכנית פעולה ממשית בשטח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: זאב פיש, משרד הבריאות.

<זאב פיש: טוב, אז אני קודם כל, כמו כולם, מברך על היזמה.

<זאב פיש: אני מברך הן כנציג משרד הבריאות והן באופן אישי כאדם שגדל באחת השכונות הקשות בארץ ויש לי זיכרונות לא נעימים מזה.

<זאב פיש: אז כמובן שכל יוזמה כזו זו יוזמה מבורכת, אבל אני רוצה להתחבר לדברים של פרופסור צ'רניחובסקי ושל רן.

<זאב פיש: הכוונה הטובה הזאת, הכוונה והפעילות הנאצלת הזו, יכולה לחטוא, לגרום אפילו לנזק גדול, אם אנחנו לא נכניס את זה למנגנון של בקרה מקצועית על איכות המזון.

שולי מועלם-רפאלי: זה התפקיד שלכם במשרד הבריאות, חברים.

שולי מועלם-רפאלי: זה התפקיד שלכם.

<זאב פיש: אז אני יודע.

<זאב פיש: אז נכון, אתם הרגולטורים ואתם הבירוקרטיה, אתם זה אנחנו.

<זאב פיש: זה אני, זה נכון, אבל אנחנו חייבים לעשות את זה.

<זאב פיש: אני אישית לא יודע, ואני שמח לשמוע שלפחות לקט עומדים, לפי התרשמותך בכל הקריטריונים.

<זאב פיש: אני לא יודע, אבל צריך לעשות את זה וצריך לעשות את זה בצורה של רצון טוב שלנו ורצון טוב של כולם.

שולי מועלם-רפאלי: מר פיש, הצעת החוק תובא לוועדת השרים.

שולי מועלם-רפאלי: יושבת שם הגברת יעל גרמן, חברתי, שרת הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שהיא תשאל את אנשי המקצוע במשרדה מה האימפוט שמשרד הבריאות מחייב בחוק כזה.

שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת צריך לעשות את זה?

שולי מועלם-רפאלי: זה אתם צריכים לעשות את זה.

<זאב פיש: גברתי, אני אומר את זה כאן כי אני חייב להגיד את זה כאן, אבל את יכולה לסמוך עלי, ואת כנראה לא מכירה אותי שאני אומר את זה ואני אומר את זה בתקיפות גם אצלי במשרד.

שולי מועלם-רפאלי: אין לי ספק.

<זאב פיש: אותנו לא צריך לשכנע בזה, האנשים שעושים את זה עושים את זה עם כל הלב ועם כל הרצון, והוזכרו פה כל מיני מנגנונים של הזנת מוסדות חינוך.

<זאב פיש: אמנם המדינה החליטה שמשרד החינוך יטפל בזה ולא אנחנו, אבל יש לנו יד וראש שלם בתוך כל ה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד בעמותות המזון - - -

<זאב פיש: אז אני אמרתי - - -

שולי מועלם-רפאלי: חשוב לי רגע לדייק פה במשהו:

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד בעמותות המזון לא מתכוון להעביר זבל כאוכל למשפחות עם חוסר ביטחון תזונתי - - -

<זאב פיש: אין לי ספק בכלל.

שולי מועלם-רפאלי: והתפקיד שלכם במשרד הבריאות הוא לבנות את המנגנון הזה, שיגיע אוכל טרי ובריא - ולדעתי רן הוצאת פה סלוגן אדיר - טרי ובריא למשפחות שמקבלות את המזון הזה.

<זאב פיש: אין ספק שכולם מתכוונים לטוב.

<זאב פיש: אני מדבר על ידע מקצועי, שיהיה גשר.

<זאב פיש: לפעמים רצון טוב ולב ענק, אבל ידע מקצועי צריכים שאנשי מקצוע יעשו את הדברים האלה וצריכים פשוט לחבור אלינו.

<זאב פיש: וברור שהצעת החוק תוגש ושרת הבריאות תציג את זה.

<זאב פיש: אני רוצה שגם בפורום הזה כולם יידעו למה אנחנו מתכווננים, וכולנו מתכווננים לטוב.

<זאב פיש: רק שמהטוב שייצא טוב ולא דבר אחר.

שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: המנגנון הוא Built in בהצעה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה לא יכולה להיות בלי מנגנון, אם באמת המטרה היא לעשות טוב לאנשים האלה.

<זאב פיש: מצוין, אז כולנו חושבים אותו דבר, ואין לי ספק אגב שכולם חושבים אותו דבר, אבל צריך שנדע את זה.

<גידי כרוך: רק עוד מילה כדי לסבר את האוזן.

<גידי כרוך: אנחנו היינו שותפים לגמרי למשרד הבריאות בכל מה שקשור לתיקון הפקודה לבריאות הציבור.

<גידי כרוך: היינו שותפים לגמרי לכל הפעילות הזאת, הצגנו את כל העבודה שלנו בפני משרד הבריאות.

<גידי כרוך: משרד הבריאות לא יכול לתת לנו חותמת, גושפנקא הכל בסדר, אבל רק מעין השותפות הזאת, נוצר דו שיח מאד מאד טוב עם יוזם החוק במשרד הבריאות, שכרגע פרח לי שמו.

<גידי כרוך: אלי גורדון.

<גידי כרוך: נפגשנו איתו כמה פעמים, איתו ועם הצוות שלו.

<גידי כרוך: היינו שותפים בדיוק בהגדרות האלה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: איתן, מרכז טאוב.

שולי מועלם-רפאלי: אני מצטערת, אני מסתכלת על השעון, אנחנו מאד גבוליים, בואו נראה לאן נגיע.

<איתן רגב: אוקיי, אז אני רוצה לחבר כמה דברים שנאמרו פה.

<איתן רגב: כמו שפרופסור צ'רניחובסקי אמר, אי ביטחון תזונתי הוא לא נחלתם רק של השכבות החלשות.

<איתן רגב: יש אנשים שלא מוגדרים עניים, אבל עדיין סובלים מאי ביטחון תזונתי, כי התפריט שלהם הוא לא תפריט אופטימאלי, וזה קשור גם למבנה השווקים שלנו.

<איתן רגב: אנחנו יודעים ואנחנו רואים כשאנחנו מסתכלים על המחקר שדב צ'רניחובסקי ואני ביצענו והוא דיבר עליו קודם, שארבע קטגוריות המזון העיקריות, שכל השכבות צורכות אותן כמוצרי בסיס זה פירות וירקות, בשר ועופות, חלב ומוצריו וביצים, ולחם, דגנים ומוצרי בצדק.

<איתן רגב: איך אנחנו יודעים מי מוותר על מזון?

<איתן רגב: אנחנו יודעים שהאוכלוסייה מתחלקת בעצם לשלוש קבוצות: אלה שאין להם מספיק כדי לקנות את כל המזון שהם צריכים; אלה שיש להם בדיוק כמה שהם צריכים, אבל לא מספיק למותרות; ואלה שיש להם מספיק למותרות.

<איתן רגב: אנחנו רואים שאלה שיש להם בדיוק מספיק, אז עבור כמה עשירונים צורכים בדיוק אותו דבר וזאת הצריכה הנורמטיבית.

<איתן רגב: אז מי צורך מתחת לזה?

<איתן רגב: שני העשירונים התחתוניים.

<איתן רגב: העשירון התחתון צורך בערך שלושה רבעים ממה שהוא צריך לנפש, והעשירון השני בערך 5/6 ממה שהוא צריך.

<איתן רגב: זאת אומרת זה באמת לא סכומים גדולים, כמו שאמר פרופסור צ'רניחובסקי, אבל כל 150 שקלים כאלה לנפש, בעשירון התחתון, זה מתרגם לחוסר ביטחון תזונתי מאד משמעותי.

<איתן רגב: על מה הם מוותרים?

<איתן רגב: יש מוצרים יותר יקרים מאחרים.

<איתן רגב: אנחנו רואים שכאשר השכבות החלשות ממירות שקלים לקלוריות – אז הם קונים את מה שזול ביותר והם צורכים צריכה מאד לא בריאה.

<איתן רגב: הם צורכים מוצרי לחם ובצק, עופות כי זה זול, ושמנים צמחיים.

<איתן רגב: על מה הם מוותרים?

<איתן רגב: עם מוותרים על מוצרי חלב בעיקר ועל ירקות ופירות.

<איתן רגב: לא רק השכבות החלשות מוותרות על מוצרי חלב.

<איתן רגב: אפילו העשירון השלישי מוותר על מוצרי חלב במה שאנחנו רואים.

<איתן רגב: לעומת זאת על עופות גם העשירון השני לא מוותר.

<איתן רגב: זאת אומרת למחירים יש פה משחק מאד משמעותי.

<איתן רגב: ואם אנחנו מדברים על מחירים, אז אני רוצה לספר לכם איך נראו המחירים בישראל לעומת ה-OECD בשנת 2005 ואיך הם נראו בשנת 2011.

<איתן רגב: אז בשנת 2005 ירקות ופירות היו זולים ב-40% בישראל.

<איתן רגב: בשנת 2011 הם זולים רק ב-15%.

<איתן רגב: בשנת 2005 חלב ומוצריו וביצים, היו יקרים רק ב-6% בישראל.

<איתן רגב: היום הם יקרים ב-51% לעומת ממוצע ה-OECD.

<איתן רגב: זאת אומרת בשש שנים בלבד עלינו מ-6% - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה יוקר המחיה.

<איתן רגב: זה יוקר המחייה ורבותי, לא דיברו על זה כמעט, אבל היו ועדות לטפל בזה ולצערי, וסליחה על כפל המשמעות, החוקים שבסוף הועברו – יישום מסקנות קדמי – היו חלביים.

<איתן רגב: לסדר שני מוצרים ששניהם מאד יקרים בסדר אחר על המדפים זה לא מוריד את יוקר המחייה.

<איתן רגב: הדברים שצריכים לעשות ברורים.

<איתן רגב: לצערי חברי הכנסת כבר לא נמצאים פה, אבל זה דבר שהוא בלתי נפרד מלדאוג לביטחון תזונתי בישראל, כי זה לא מספיק לדאוג לחלשים.

<איתן רגב: אם מוצרי חלב למשל לא יהיו בהישג יד ובמחירים סבירים – גם השכבות הלא חלשות לא יקנו אותם והתפריט שלהם לא יהיה מאוזן ולא יהיה בריא.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: הדוברת האחרונה בבקשה, ואז אני אסכם.

<דורית אדלר: דורית אדלר, אני באה מתחום התזונה, אני דיאטנית.

<דורית אדלר: אני נרתמתי לסייע לדב כדיאטנית ראשית של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.

<דורית אדלר: כמה נקודות מאד מרכזיות.

<דורית אדלר: קודם כל חברה, אם אנחנו לוקחים את החברה האמריקאית, כל בן אדם שלישי שמן, כל בן אדם שביעי מקבל תלושי מזון – זאת חברה חולה.

<דורית אדלר: החברה שלנו זו לא מחלה של הפרט, זו כבר מחלה של החברה.

<דורית אדלר: אנחנו נשלם על זה בריבית ד-ריבית מבחינה כלכלית.

<דורית אדלר: כי סכרת, השמנה, כל המחלות האלה דוהרות בקרב אותן אוכלוסיות שהיום הן נמצאות במצב הזה ונזקקות למזון הזה.

<דורית אדלר: איכות המזון היא קריטית.

<דורית אדלר: הרבה מאד פעמים לתת מזון מזיק עושה יותר נזק מתועלת, ולכן אנחנו צריכים, וקודם כל יש להגיד שאפו מאד גדול ללקט – אנחנו מדברים פה על מכלול של משרדים שצריכים להיות חלק מהעניין.

<דורית אדלר: הצלת מזון זה גם קיימות ואפשר - - -

שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת זנדברג דיברה על זה.

<דורית אדלר: נכון.

<דורית אדלר: עכשיו, את שאלת מה צריך לעשות.

<דורית אדלר: קודם כל להנגיש סל מזון בריא, בסיסי לכולם מבחינה כלכלית.

<דורית אדלר: יש את ההכרזה על הזכות למזון, האו"ם הכריז את זה, מדינת ישראל חתומה על האמנה הזאת.

<דורית אדלר: גיל עולה שקל וחצי, גם היום, ומי שבמשרד האוצר אומר שפיקוח על המחירים זה כלי לא יעיל – זה לא מדויק.

<דורית אדלר: ומה שעשו כשהוציאו את הקוטג', ראינו שהמחיר השתולל.

<דורית אדלר: יש נייר מדיניות כתוב לגבי סל מזון בריא בסיסי.

<דורית אדלר: חייבים להכניס חלק מהמזונות לפיקוח על המחירים היום ולהוציא מזונות מזיקים כמו השמנת, כי בנושא הזה של שיקול של פיקוח על המחירים, משרד הבריאות הוא לא צד בכלל.

<דורית אדלר: זה משרד הכלכלה וכו'.

<דורית אדלר: הנושא של בתי ספר, ולגבי זה עוד מילה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: ממש משפט אחרון.

<דורית אדלר: צריך להחזיר את שיעורי החקלאות, בישול, תזונה וקיימות לבתי הספר ולבשל בתוך בתי הספר.

<דורית אדלר: אנחנו נחסוך הון מבחינה כלכלית ונחזק את ההון האנושי.

<דורית אדלר: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אני אפתח את הסיכום שלי בהצעה באמת לכל האנשים שלצערי לא התאפשר להם לדבר בדיון, להמשיך ללוות את הדיונים של הוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מתחילים תהליך שלם של הצעת החוק.

שולי מועלם-רפאלי: הוועדה תדון על זה עוד פעמים רבות ובעזרת השם אני מניחה שכולם יוכלו לדבר בדיונים הבאים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסכם ולהתחיל ממה שפתחנו: החשיבות של היום הזה בכנסת, שבהובלתם של חברי הכנסת חיליק בר, אורלי לוי-אבקסיס ובהובלתי, היא באמת בלהעלות את הדברים לתודעה.

שולי מועלם-רפאלי: בלדבר על הדברים שכולנו מכירים אותם - מי קרוב יותר ומי רחוק יותר, מי מהצד המקצועי, מי מהצד המסייע, מי מהצד שמנסה לקדם חקיקה.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה על החיבור עם לקט ישראל ביום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני קוראת לממשלת ישראל לתת דחיפה רבה לעבודתה של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי ולא להשאיר את זה רק ברמת זה שהמועצה אינה גוף מבצע וזה שהמועצה באמת תנסח את המדיניות של ביטחון תזונתי, אלא לעבור למדרגה הבאה של הביצוע, למצוא את אותם חצי מיליארד שקלים בשנה, שכרגע אין אותם, אבל מבחינת מדינת ישראל, מבחינת התועלת שתבוא לחברה הישראלית גם במהות של האמירה של מדינת ישראל, של האכפתיות מכל אדם שנמצא במצב של חוסר ביטחון תזונתי; וגם על כל הדברים שנחסוך את הצורך לטפל בהם, כמו שהוזכרו פה מחלות ובעיות אחרות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהמחויבות של מדינת ישראל לפעול לביטחון תזונתי - כחלק נפרד במקומות שצריך וכחלק מהמלחמה בעוני – הוזכר פה שוב ושוב.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו חובה לדבר על העוני במדינת ישראל, להסתכל עליו, לדרג בסדר עדיפות חדש את המטרה של ביטחון תזונתי לכל מבוגר וילד, מבלי לשכוח את המטרה האמיתית: סל מזון בריא-בסיסי לכל אדם במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שאנחנו מתחילים עכשיו תהליך ממושך שיתבצע מבחינת קידום החוק במקביל, בעזרת השם, לעבודה המצוינת שתעשה המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.

שולי מועלם-רפאלי: כמובן שהמשרדים הטבעיים לנו, הם משרד הרווחה – ששר הרווחה מחויב לנושא הזה, משרד החינוך, משרד החקלאות, משרד הבריאות ומשרד הכלכלה.

שולי מועלם-רפאלי: כל המשרדים האלה יהיו חייבים להיות איתנו.

שולי מועלם-רפאלי: ושוב, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, ראש ממשלת ישראל – חייבים לדבר על מחויבות לביטחון תזונתי לכל אדם: גבר, אישה, ילד וילדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.