ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 87, 2014-06-19 11:00

יואל רזבוזוב: אני אגיד שתי מילים, נפתח באופן רשמי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי אני אציג אותך בהתחלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאתה נבחרת אני קצת התאכזבתי, כי ספורטאי זה לא מישהו שנחשב לרגיש, במיוחד לנושאים שלנו, וכשתשמע מה שקורה היום, אז יש לך נעליים גדולות והרבה ציפייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תשבור לנו את המיתוסים - - -

יואל רזבוזוב: יש לי מידה 45.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ואני לא משנה את השם שלך, אני קוראת לך קוסטיה ואני מצפה שבגלל שאתה חייב להיות בן אדם עם רגישות לרב תרבותיות כזאת שקיימת אצלנו ויש עליך אחריות לא רק להיות פוליטיקאי שהרבה מדבר, אלא גם לשנות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה המקום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו פחות בפוליטיקה, אנחנו המון בעשייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז זה מרגש אותנו, כי יש פה כמה נציגות של התחום ברווחה ומשטרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אמנם אני ביקשתי לדלל ולא להזמין הרבה אנשים, בגלל שהיה לי חשוב שתפגוש כאן את הנשים שהן אלה שמקבלות מענה ולא מקבלות מענה מסוג אחר ויש לנו ציפייה לעזרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבת שלי כשהייתה קטנה הייתה זורקת בדיחה כזאת, 'זה בשביל יופי או משתמשים?' אני מאוד מקווה שהכנסת שלנו לא תהיה בשביל יופי, אלא משתמשים.

יואל רזבוזוב: תודה על הפתיחה.

יואל רזבוזוב: אנחנו נמצאים כאן בסיור, בישיבת ועדה, במסל"ן, מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות, לבחינת הטיפול בעולים חדשים.

יואל רזבוזוב: אז כמו שאמרת, קודם כל חשוב לי להגיע לכל המקומות, להתרשם.

יואל רזבוזוב: ציינת שבעברי הייתי ספורטאי, הייתי חבר מועצת עיר, הכרתי בעיות ברמה מקומית, רשות מקומית, היום אני חבר כנסת, יושב ראש ועדה ואנחנו שנה בכנסת ומנסים להגיע לכמה שיותר מקומות, לראות, להשפיע ולשנות.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא בוועדה, יחד עם כל הצוות, יש לנו לא מעט הישגים כבר השנה ואנחנו שואפים לעוד.

יואל רזבוזוב: אנחנו תחרותיים ורוצים להצליח ורוצים לשנות, כמו שאמרת, ולא לשבת בשביל יופי.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה גם מה שמייצג את הכנסת של עכשיו, יש 48 חברי כנסת חדשים וכולם באמת באו לעבוד ורוצים להוכיח את עצמם.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו שמחים שאנחנו פה.

יואל רזבוזוב: כמו שאני מבין המקום רגיש, אני רוצה לשמוע כמה שיותר ולראות איפה ואיך אנחנו יכולים לעזור לכם.

יואל רזבוזוב: בשביל זה באנו.

יואל רזבוזוב: אז בבקשה.

<קריאה: איזה ועדה אתה יושב?

יואל רזבוזוב: יושב ראש ועדת העלייה, קליטה ותפוצות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתם תרצו לעשות סבב כדי לדעת מי כאן או שלא?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד שהחלק של הסבב הוא רגיש, בגלל שיש כאן לא מעט נשים שהגיעו.

<דנה גורדון שושני: אני מציעה שלא נעשה סבב ומי שירצה לדבר יציג את עצמו גם לפרוטוקול.

<דנה גורדון שושני: ומי שלא רוצה להציג את עצמו לא צריך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברוכים הבאים לבית מסל"ן, אנחנו מרכז סיוע, אחד מתשעה מרכזי סיוע שקיימים בארץ, אנחנו של כל הנגב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מרכז הסיוע שלנו הוא הכי גדול בפעילות וכבר כמה שנים ברצף אנחנו במקום ראשון בהיקף הפעילות של מניעה והסברה וכמות הפניות שאנחנו מקבלים והתערבות שאנחנו עושים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים תמיכה ושיתופי פעולה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מערכת היחסים שלנו עם הרווחה, אין לנו ביקורת עליהם וזה נדיר, כי זה לא קורה בכל מקום, זה שייך לנגב וגם לתמיכה ארצית מאוד רחבה בפעילות של מרכזי הסיוע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשליש מהתקציב שלנו ברווחה, שני שליש זה גיוס כספים, קיבוץ נדבות וטוב לב של בני אדם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לציין רק משהו אחד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לספר על המקום הזה אפשר המון זמן, אני רוצה לנסות לתמצת את מה שאנחנו עושים ולהביא לכאן לדוגמה כמה דוגמאות שההתערבות שלנו זקוקה לעזרה ולפעמים העזרה מלמעלה היא עזרה שיכולה להזיז ובשביל זה הכוח שלכם, בגלל זה אני די מסכימה, לא כל כך אוהבת שמגיעים אורחים מלמעלה משם, יש לנו הרבה כעס עליכם, מה לעשות, אתם הרבה עושים חקיקה ולא הרבה מזיזים דברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני אמרתי, תשברו את המיתוסים ותראו על מה אני מדברת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שיתופי הפעולה שלנו עם הרווחה הם אדירים, אבל התחושה שהעומס על אנשי הרווחה הוא בלתי נסבל.

<ליזה ניקולאיצ'וק: למטה יש לנו קבוצה של 25 אנשי הצוות הטיפולי של כל האזור של ירוחם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא ביטלנו את יום העיון, אם תרצו אחר כך להכיר ולראיין או לראות, תסתכלו, אבל אלה אנשים שבפועל עושים את העבודה ואנחנו הרבה פעמים מרגישים שאין לנו אפילו חוצפה לפנות אליהם, כי על כל עובדת סוציאלית יש מיליון תיקים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו ממלאים איפה שהוא ואקום, ואקום שהוא לא צריך להיות, כי אם אנחנו לא נגייס מתנדבות מטורפות כמו שוש שיום ולילה עושה משהו שאף אחד כבר לא מצפה ממנה, ומלווה מקרים שבא לך לבכות כשתראה ותשמע, ונתעסק במניעת אלימות, חינוך והסברה, אולי מאיתנו יהיה יותר תועלת, אבל זה בית שקיים, הוא שייך לעמותה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו קיבלנו את הבית בתרומה מתורמים מחוץ לארץ, וזה גם כואב, אחת מהתרומות של הבית הזה, שרק גילינו את זה לא לפני הרבה שנים זו הייתה תרומה ממשפחה שהם גרו במרכז הארץ, כנראה הוא היה קרוב לכנסת, אם לא חבר כנסת, אין לנו אינפורמציה מדויקת, הרבה שנים לזוג הזה לא היו ילדים, הם עשו תהליך מסוים, הביאו לעולם הזה בת וכשהיא הייתה בת 12 היא נאנסה אונס קבוצתי במרכז הארץ ובגיל 13 הילדה הזאת התאבדה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדה הזאת התאבדה כי הטיפול לא היה תואם את הצורך של נפגעת פגיעה מינית בהתאמה מדויקת של ההתייחסות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המשפחה הזאת עזבה את הארץ לפני הרבה שנים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה הזאת נוסעת למקומות בעולם, הם לא אנשים כל כך עשירים, אבל אין להם יותר ילדים, כל מה שהיא עושה זה אם היא מתלהבת ממקום היא תורמת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז הנשמה והרוח שלה כאן, כי הבית הזה שייך גם לאישה הזאת, שהיא אחת מ-44,000 פניות בארץ.

<ליזה ניקולאיצ'וק: 12,000 פניות בשנה רק אנחנו במסל"ן מקבלים.

יואל רזבוזוב: ומה עושים בבית הזה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבית הזה הוא הלב של ארגון שפועל בכל הנגב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו 250 מתנדבות, אתם תקבלו את כל החוברות במתנה בתיק עם כל ההסברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אעשה אתנחתא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תסלח לנו על האסוציאטיביות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הנה מנהל אגף רווחה שמפנה יום אחד לכל הצוות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא לא יודע שאני הולכת לעשות לו פדיחה, אבל הוא מפנה יום אחד שלם לצוות, שככה עמוס בטיפול ואין להם עובדת סוציאלית דוברת אמהרית עם רגישות לזה ודוברת תיגרית עם רגישות, ויש בזה צורך, נכון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה שנים אחותך בארץ?

<קריאה: 12.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עדיין לא מבינה עברית כמו שצריך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: למי שיש רצון לעזור לה, היא צריכה מישהי שרגישה לאישיות של האישה הזאת, שסבלה המון, שיודעת את המנטליות ואין מצב שיש רווחה באיזה שהוא מקום ואין עובדת סוציאלית רגישת תרבות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה עובדות סוציאליות דוברות רוסית יש לך?

<אהרן חמו: אין לי אחת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: באידיש אומרים גורנישט, נכון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז גורנישט זה מה שיש להם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: איזה רגישות אתה רוצה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה שהצוות שלו מפנה יום שלם - - -

יואל רזבוזוב: באיזה תחום?

<ליזה ניקולאיצ'וק: רווחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אהרן הוא בן אדם מדהים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני לא מקבלת ממנו משכורת, מותר לי להגיד את זה, וכבר הספקת להכיר, אין לי שום בעיה להגיד דברים אחרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה כל כך לא הוגן, צוות מצומצם שמטפל בכל כך הרבה מקרים, שחצי מהאוכלוסייה שם חולים, אין לו תקנים ואין לו כסף.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה יודע מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה שב-26 שנים שמסל"ן קיים, פעם אחת לא הייתה תרומה של שקל אחד לפעילות של מרכז הסיוע, למרות 47 פניות מעולים כאן ועומס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: העומס על העובדים הסוציאליים הוא כזה שאתה יודע מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתם לא רוצים לתרום למרכזי סיוע, ניחא, תוסיפו תקנים לרווחה, שזה יהיו תקנים רגישי תרבות, זה כבר הישג מאוד גדול, כי כל אחת מהם צריכה להיות מולטי טסקינג, אז יש לנו היום מתנה, יש מנהלת מקלט שהיא דוברת רוסית במקרה, אז היא מן הסתם צריכה להיות שם גם וגם וגם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אני חוזרת, אתי - - -

יואל רזבוזוב: אני רק רוצה לעשות איזה שהיא הבהרה, כי את אומרת הרבה - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אסביר את הכול, מבטיחה.

יואל רזבוזוב: לא, התפקיד של הכנסת זה בית מחוקקים, זה אך ורק לחוקק חוקים.

יואל רזבוזוב: כיוון שהכנסת מחוקקת חוקים, זה מה שהכנסת אמורה לעשות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתם גם מחלקים את הכסף.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מחלקים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בחקיקה.

יואל רזבוזוב: יפה.

יואל רזבוזוב: ישנם משרדים ממשלתיים, הממשלה, שזה הגוף הביצועי, שכביכול הוא מקבל תקציב והוא מבצע.

יואל רזבוזוב: הנקודה הזו חשובה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת, אבל הציפייה - - - אני התחלתי בזה, לא - --

יואל רזבוזוב: לא, כמו שאמרתי, מה שאנחנו נוכל נפנה לרווחה, אנחנו מכירים, אנחנו מנסים לעזור, עזרנו לגופים, הצלחנו להעביר כספים, אבל כשאת תוקפת ואומרת 'אתם' ו'אתם לא עושים' אז - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה התפקיד שלי והתפקיד שלך להתגונן, מה לעשות.

יואל רזבוזוב: התפקיד שלי הוא לא להתגונן, התפקיד שלי לבוא, להשפיע, לשנות ובשביל זה אני כאן והגעתי לכאן.

יואל רזבוזוב: לא משנה, אני מקבל ביקורת, אנחנו שנה בכנסת ואנחנו מנסים ובאמת בשביל זה אני יושב כאן היום, לא בשביל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: וזה מאוד מרגש אותי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חוזרת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אל תפחד, אני - - -

יואל רזבוזוב: לא, אני לא מפחד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שאנחנו נעקוב אחריך ואתה תעשה איזה שהוא משהו טוב, תקבל מאיתנו - - - הגוף הראשון, אבל עד היום יש לנו תחושה שיש הרבה דברים שהכנסת, יש לה כוח, 12 שנה אני עובדת בוועדות כנסת, אני יודעת שיש לכם כוח לשנות ויש לכם כוח להשפיע וברגע שאתם מרימים טלפונים לבירוקרטיה מסוימת דברים זזים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז לא להקטין את היכולת ואם אני כועסת, יש לזה סיבה.

יואל רזבוזוב: לא מקטינים.

יואל רזבוזוב: תפקידנו זה לבקר וכמו שאמרת, ואני גם אגיד את זה בסוף ואני אומר את זה עכשיו, אנחנו כוועדה נותנים לכם את הפלטפורמה להשתמש, כל פנייה, אפילו שזה משהו פרטני עבור בן אדם אחד, אנחנו עוזרים, אנחנו מתקשרים.

יואל רזבוזוב: אני אישית מרים טלפונים, אנחנו כל הצוות עושים.

יואל רזבוזוב: אנחנו עושים את זה, בסדר?

<ליזה ניקולאיצ'וק: בסדר גמור.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה כדי שיהיה לך המון קרדיט לעשות דברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מדברת כאן בכאב, לפני שאני מספרת על המקום יותר מפורט, אתה תבין שהכאב הזה קיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, זו לא בעיה של שיתופי פעולה, דווקא במקרה שלנו הרווחה מתגייסת ואתי, שהיא תציג את עצמה אחר כך, היא תדבר כמו שהחלטנו, היא מתגייסת יום ולילה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: רבקה תבל, שהיא מפקחת שלנו, ליאת מחליפה אותה, היא רק רואה את הטלפון שלי, אפילו בחופש, יש מקרה, הם מתגייסים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מקלט, אנחנו צריכים לגייס אותם בלילה, למרות שהנשים מהדרום צריכים לעבור למקלט, זה עובד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא עובד ברמה למעלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: משהו נורא בחשיבה חסר ואני עוברת לספר על המקום הזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא הוקם לפני 26 שנה, על ידי קבוצת מתנדבות שמשוגעות, כמו שושקה, מיליון שנה לא מתייאשות ועושות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אומרים לה 'שוש, אין סיכוי', ושוש אומרת 'אבל אני לא יכולה לעזוב את הילדה, כי אם אני אעזוב אותה ממי היא תקבל את האהבה?' וכל מיני דברים כאלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז בעצם בדברים שלנו אז, כשהקימו את המקום, זה היה לתת מענה אלטרנטיבי לנפגעות תקיפה מינית ואלימות שפחדו לבוא ולהתלונן במערכת, כי המערכת, כמו כל החברה, הייתה שיפוטית מדי כלפי הנפגעות שלנו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: גם הדיבור ברווחה, אני 18 שנה במרכז הזה, הייתי מתנדבת, במקרה אני הגעתי לכאן, כפסיכולוגית טיפלתי במקרים שאף מקום לא נתן מענה למטופלים שלי, שהם היו כולם ילדים עולים דוברי רוסית נפגעי תקיפה מינית, חוץ מהמקום הזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הם חיבקו, אימצו אותי, לימדו אותי שפה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש הייתה בוועד כשהחליטו לתת לי את הזכות לנהל את המקום ולעשות כאן רפורמה ורה אורגניזציה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא היה כל כך מובן מאליו, נכון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: עולה חדשה, בלי שפה, אמנם פסיכולוגית, אבל זה לא המקום שהיה כל כך אוהב אנשי מקצוע, הייתה להם טראומה מהמערכת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תגידי אם אני אומרת לא נכון וזה שהם העזו ונתנו לעולה חדשה שעד היום, מצטערת, לא היה לי זמן ללמוד באולפן, אני כותבת באותיות רוסיות טקסט עברי, אבל אני מנהלת מרכז - - -

<קריאה: אני רוצה להגיד לך שאת מדברת נהדר לעומת - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז הם לימדו אותי הכול ושלחו אותי אחר כך להדרכה לכל אנשי המקצוע בתחום ובתוספת לתואר שני שלי באוניברסיטת סנט פטרבורג, אני נחשבת היום כמומחית בתחום של פגיעה מינית בזכות המקום הזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה מקומות כאלה בארץ אתה רואה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא שאין עולים חדשים שאין להם את האיכויות ואת הזכויות ואת היכולות, אלא שלא נותנים להם כל כך הרבה הזדמנויות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא חשוב מאיזה מקום הם הגיעו, אם הגיעו כמוני מעיר הבירה של אוקראינה, או מאתיופיה או ממרוקו, זה משהו בעייתי בחברה, בהתייחסות, שמצפים ולא מוכנים להשקיע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שהשקיעו אני מחזירה להם את זה ב-24/7 בנשמה, ובחודשים שאין לנו משכורת והבת שלי, שהיא פסיכולוגית בפסיכיאטריה, קצת בכיוון אחר, היא אומרת לי, 'את יודעת, אמא, כבר שכחת שאת פסיכולוגית, תעזבי את המקום, תפתחי קליניקה ואל תשבי בלי משכורת', אני אומרת לה שאני מאגואיזם כאן, כי מישהו צריך לדאוג לילדים שלנו ולנכדים שלנו, שהם יהיו בחברה אחרת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני חוצפנית וכועסת - - -

יואל רזבוזוב: תספרי לנו על המקום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מסתכלת על השעון, אני יודעת כמה זמן, מבטיחה לך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז בגלל זה אולי לא כל כך נוח בכנסת כשאני מגיעה לוועדות, נכון, אבל אני מביאה לכם את המראה של המציאות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא פשוט לראות, אבל אני מאוד מאוד מקווה שמהתרשמות שלך אתה תתחבר ותבין, כי יש לנו אותם שורשים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני בטוחה שכשאתה עלית אתה גם חווית את זה ואתה יודע מה זה להיות עולה חדש.

<ליזה ניקולאיצ'וק: למטה בהדרכה היום אמרתי איזה שהוא משפט, שלא סתם כל עולה חדש מאתיופיה מספר שהיה לו שם שטח ושבט והרבה כסף, לא סתם כל עולה חדש ממרוקו מספר שהוא הגיע מהארמון ולא סתם כל עולה חדש מרוסיה מספר שהוא היה שם מנהל.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא בגלל שכולנו כאלה שקרנים, זה בגלל שהעולים החדשים נורא רוצים שהוותיקים יאהבו אותם ושיקבלו אותם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז בואו נעצום את העיניים לשקר הזה וניתן להם אהבה ולא יהיה להם צורך לשקר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז הבית הזה הוא היום נותן מענה בשמונה שפות, 24 שעות, קו חירום לנפגעות ונפגעים שמרגישים בודדים, מתקשרים ומבקשים עזרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו פרויקט סיוע שאנחנו, אנשי הצוות, נפגשים עם הנפגעות - - -

יואל רזבוזוב: מה זה קו?

<ליזה ניקולאיצ'וק: קו טלפון.

יואל רזבוזוב: יש פה מספר מסוים שאנשים יודעים, בדרום?

יואל רזבוזוב: איך זה עובד?

<ליזה ניקולאיצ'וק: ארצי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש קו מקומי - --

יואל רזבוזוב: יש את ער"ן, נכון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, זה משהו אחר.

יואל רזבוזוב: לכם יש קו משלכם?

<ליזה ניקולאיצ'וק: בוא נעשה ככה, אני אספר ואם אתה לא תבין משהו אחר כך תשאל, כולל תרגום לכמה שפות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מסבירה לך ככה כדי שתבין.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קו חירום, יש שני טלפונים ארציים לנשים נפגעות, 1202, לגברים נפגעים זה 1203, זה רק לנפגעות תקיפה מינית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מטפלים גם בנשים שעברו פגיעה מינית בתוך המשפחה בין בני זוג.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרי ברור שגבר אלים הוא לא כזה עדין במיטה בערב, קיים גם החלק הזה, ואנחנו לא מטפלים טיפול פסיכולוגי בנפגעות אלימות, אבל אנחנו מלווים אותן בליווי משפטי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו את מיכל כאן, בין ותיקי המסל"ן, שהיא וקבוצת מתנדבות שלה, עורכי דין ומתנדבות כמו שוש ואחרים, מלוות נפגעות למשטרה, לבתי חולים לבדיקה, לפרקליטות, מפנים למקלטים, משלוש בערב עד שמונה בבוקר, אם גורמים ממשלתיים לא יכולים, בתיאום איתם אנחנו מפנים נפגעות אלימות מפה ל-14 מקלטים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המקלט שלנו נותן מענה מהמרכז וצפונה, לכאן מביאים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הסיוע שלנו נותן מענה לכ-12,000 פניות בשנה, מאות מקרים של אירועים ולא מעט מקרים שהליווי הוא מתמשך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא לא רק שיחה ולא רק לבוא לקבוצת תמיכה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אלה סיפורים שהעזתי להזמין לכם, בגלל זה היה חשוב לי, ודיברתי על זה עם דנה, לא להביא הרבה אנשים, למרות שנורא חשוב לנו שאנשים יתחברו למקום הזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: החלק השני של העבודה של מסל"ן, בנוסף לקו הטלפון הוא שיחות כאן, קבוצות, ליוויים פיזיים לקשר לרווחה ובית חולים ומשטרה ולפרקליטות וכן הלאה, שאנחנו עושים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: החלק השני והמאוד משמעותי זה מחלקת חינוך, מניעה והסברה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו מחלקה שמעבירה בשנה כ-5,000 סדנאות, מגיל 3 עד 120.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ילדים קטנים על סודיות ואיך לספר ואיך לא ליפול קורבן וכל מיני דברים כאלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לבני נוער וקבוצות מתנדבים, קוראים לזה שגרירים צעירים נגד אלימות, שעוברים כאן תהליכים מדהימים ומתגייסים להיות שגרירים שלנו בקהילה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא מרחיבה לכם, כי יש לכם את כל החוברות, תקבלו מאיתנו את כל החומר, כי זה המון.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ב-5,000 סדנאות זה לא מספיק, כי את העזרה שלכם אני צריכה בלפתוח לנו את הדלתות בחינוך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו שיש שיתופי פעולה עם הרווחה ברמה של באמצע הלילה שיחות אישיות עם מנהלת אגף, או מנהלת מקלט או מפקחת, כך בחינוך, יש לנו תחושה שהציפייה שמחנכת, או יועצת תוכל להיכנס לכל כיתה ולהעביר 30 סדנאות שאנחנו יכולים להעביר בתחום, זו שגיאה, אין לה אפשרות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים ילדים נפתחים למנחות כאלה שלנו הרבה יותר ממה שהם נפתחים למורה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תבינו עד כמה זה חשוב ותתמכו - - -

יואל רזבוזוב: יפה, נתמקד בחינוך.

יואל רזבוזוב: מה הרעיון שלכם?

יואל רזבוזוב: אתם רוצים שאנשים שלכם ייכנסו לכיתות וידריכו - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו שאלה מצוינת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד לך למה.

יואל רזבוזוב: יש לכם מספיק אנשים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אנחנו עושים היום 5,000 סדנאות בשנה, יש לנו אפשרות לעשות 15,000.

<ליזה ניקולאיצ'וק: העניין, אם אתה זוכר - - -

יואל רזבוזוב: משרד החינוך - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: במשרד החינוך יש איזה שהוא פחד להיכנס למערכת, שזה מצחיק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ממילא גף רווחה מזמינה אותנו להדריך אנשי רווחה ולהעביר את המסר, ובחינוך הידע שלנו - - -

יואל רזבוזוב: זו עבודה עם ילדים, יש פה רגישות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא רק.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על סדנאות למורים או לילדים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: גם למורים, גם לילדים, גם לבני נוער.

יואל רזבוזוב: להיכנס לכיתה, עם ילדים ונוער?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עושים את זה, אבל יש הרבה קושי בזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להסביר - - -

יואל רזבוזוב: רגע, אני שואל, משרד החינוך.

יואל רזבוזוב: נגיד אתם רוצים להגדיל, אתם נותנים היום 5,000 סדנאות, אתם רוצים להגדיל ל-15,000, אתם אומרים שיש קושי להיכנס, משרד החינוך לא מקבל.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היו שנים שקיבלו אותנו יותר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בשנתיים האחרונות היה איזה שהוא קושי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היום כביכול פותחים לנו עוד פעם את הדלתות בגלל שהסתבכו עם כמה וכמה דברים, אבל - - -

יואל רזבוזוב: מי במשרד החינוך בכלל אחראי על הנושא הזה?

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים, עוד פעם, על ילדים, על נוער או על - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: בני נוער, ילדים מכל מיני גילאים, מכיתה א' עד י"ב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלמשרד החינוך, אם אנחנו מדברים על 30,000 - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לפחות משהו, אבל יותר ממה שיש היום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אסביר לך למה זה נורא חשוב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני - - -

יואל רזבוזוב: מול מי אתם עבדתם במשרד החינוך?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עובדים מול המפקחת ומול - - - יש איזה מערכת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אתה תהיה מוכן להתגייס לסגן שר החינוך, אבי וורצמן, שעוזר לנו בתחום ולהכפיל את הכוח, אני אשמח אפילו אחר כך לנהל איתך שיחה קצת יותר מורכבת בתחום.

יואל רזבוזוב: אבי בעניין?

<ליזה ניקולאיצ'וק: כן, הוא עוזר לנו.

יואל רזבוזוב: אבי לא מצליח לפתוח את הדלתות במשרד החינוך?

<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתערבות של אבי עזרה לנו בשנה האחרונה, אבל בכל זאת אני חייבת גם תמיכה יותר מורכבת ותמיכה שלך דווקא שם תהיה משמעותית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אל"ף, יש לנו אפשרות גם להעביר סדנאות בהתייחסות לרב תרבותיות, אנחנו מעבירים סדנאות באמהרית, תיגרית, רוסית, עברית, ערבית, ואם יהיה צורך בשפה אחרת, אבל אפילו אם אין צורך להעביר בשפה הזאת להורים, אנחנו כשמעבירים סדנה למגזר הדתי, התאמה של הסדנה היא מסוימת, אם מעבירים סדנה למגזר ערבי, התאמה ודוברת ערבית כאן, כדי לבדוק כל סדנה וסדנה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו מעבירים מסר לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה רכזת דוברת אמהרית ותיגרית תשב על כל מילה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה מכיר את הפעילות שלנו, גם דרך שי וגם אני אשמח אם תתחבר אלינו יותר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרגישות התרבותית - - -

יואל רזבוזוב: אני מבין, אבל אני לא מצליח ל - - - זה מאוד מאוד כללי.

יואל רזבוזוב: בשביל לעזור אני צריך ממש ממוקד לדעת איפה הבעיה.

יואל רזבוזוב: נגיד אתם מדברים על רב תרבותיות, אז לא מדברים על רב תרבותיות בכלל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, בתחום שלנו.

יואל רזבוזוב: בתחום שלכם.

יואל רזבוזוב: אז בתחום שלכם אני חושב שזה דווקא יותר מתאים לא לבני נוער, אלא יותר למורים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: גם וגם וגם.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, אני צריך לשמוע את השיחה הזאת בשביל ל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אשמח - --

<קריאה: התכנים מותאמים לגילאים.

<קריאה: שוב, בגלל זה אפשר להתחיל מהגן ואפשר להתאים לגן.

<קריאה: לא ישר מדברים עם ילדים בגן על תקיפה מינית, מדברים על הגוף שלי ועל - - -

יואל רזבוזוב: אני מבין שזה חשוב, לי יש שתי בנות קטנות בבית, יש לי בת שנה וחצי ואחת בת 6 וחשוב שיידעו, שלא יסתירו, שיספרו.

יואל רזבוזוב: אני מבין את זה, מבין את החשיבות, אבל אני מנסה להבין קודם כל עם משרד החינוך, אולי הם עושים, הם יגידו 'אנחנו עושים', לבדוק איך הם עושים את זה, ואם הם לא עושים את זה, אז למה הם לא נעזרים, אולי צריכים לתקצב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לי חבל - - -

יואל רזבוזוב: קודם כל יש סיבות כי זה ילדים ויש הרבה רגישות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני שמחה שאתה מתעניין, אני אעביר את השיחה לכיוון שלנו כדי לא לעייף את האנשים ואם יהיה לך זמן לנהל איתי על זה שיחה אני אגיד מה בדיוק אני רוצה בעזרה שלך, כי זה לא רק למרכז הסיוע שלנו בדרום, זה לכל הארץ.

יואל רזבוזוב: אין בעיה.

יואל רזבוזוב: אולי באמת - --

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תארגנו את זה, אני אשמח.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבי מאוד תומך בנו ועוזר, אבל צריך להיות עוד ממשק עם הוועדות האחרות בכנסת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אורלי לוי מאוד תומכת ועוזרת, מיכל רוזין.

יואל רזבוזוב: אנחנו נדבר, אנחנו ניפגש, צריך להתמקד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני חוזרת לשיתופי הפעולה ולמה שאנחנו עושים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לדוגמה יש לנו שיתופי פעולה מקסימים עם המשטרה היום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תציגי אחר כך ותגידי כמה מילים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני זוכרת את עצמי לפני 18 שנה, כשהשם שלי היה משהו שמפחיד את החוקרים, כי הייתי באה וצורחת ומיכל אחר כך מרגיעה את הרוחות, כי החקירות היו לא מותאמות, השאלות היו חודרניות, הנפגעת שיושבת בחקירה וחוקר, אם הוא מזהה שהיא מישהי סימפטית ויש שם סיפור סקסי, יכול להרשות לעצמו לפתוח את הדלת ולהסתכל, ועוד מישהו נכנס ולשאול שאלות כאלה פיקנטיות ולהתייחס בחוסר מקצועיות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היום הם באים לכאן, אסור לי להציג, אתם תציגו אחר כך, אבל הם מגיעים לכאן כדי לעבור כאן הכשרה, הכשרה עם ידע ומתודות מקצועיות, למה אישה שותקת שנים, למה היא לא משתפת פעולה, למה היא נמלטת מהמערכת, איך להתייחס בחקירה ברגישות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו המון המון מקרים ושיתופי הפעולה שלנו היום מדהימים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שאין חוקר במשטרה שלא מכיר את מיכל, ועוד פעם, בי רק מפחידים, אבל שיתופי הפעולה שם מדהימים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש נציגה של המשטרה שדואגת להכשרות ולרגישות לכל תיק, כאן זה גם מאוד משמעותי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לתת כבוד לנשים שהגיעו לכאן, העזו והגיעו, ואני רוצה שיהיה לנו זמן, אחת מהנפגעות שרצתה להגיע והיא לא כאן, היא נתנה לנו אישור לראות את הסרטון שעשו עליה וזה משהו נורא משמעותי, כי בזכותה ובזכות חברת הכנסת רחל אדטו אנחנו פתחנו בסורוקה יחידת אונס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי מזה אני אתחיל.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה שאנחנו נראה סרט, לא סרט תדמית של מסל"ן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם יישאר זמן ותרצו, אנחנו נראה, ואם לא, דנה, אני אתן לך ותראו את זה בבית, אני רק אסביר אחר כך על מה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בסרטון שאני רוצה שתראו מדובר על בחורה שכבר לפני 9 שנים היא עברה פגיעה, קוראים לה א'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הסיפור שלה הוא כל הסיפור של קליטה ועלייה ושבירה של משפחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המשפחה שלה הגיעה לארץ, האמא כאן חלתה במחלה סופנית, אמא מאוד מאוד צעירה, ההבדל בין אמא לבת היו 16 שנה, 2 ילדים קטנים בבית, אמא מחוברת לאינפוזיה, כמעט לא עובדת, אבא שכל כך אוהב את אמא שכמעט לא מתפקד, 2 ילדים בבית, נחל עשן, שכונה לא מי יודע מה, בית קטנצ'יק כזה בכיוון של עמידר, אבל לא עמידר, שצריכים לשלם, וילדה שסיימה שירות צבאי, שעל הכתפיים שלה היה לפרנס את המשפחה, לפרנס את עצמה, להסתדר בחיים ולעשות הכול.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו פיטרו אותה מעבודה והיא ניסתה - - - היא תספר את זה אחר כך, אני מוסיפה משהו לסיפור שלה, היא ניסתה למצוא עבודה ולחסוך בכול, אפילו בנסיעות לדימונה ולירוחם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: חברים נידבו לה בחור מבוגר ממוצא קווקזי, שהיה גם מובטל, ומטוב הלב שלו התגייס לעזור לה למצוא עבודה, הגיע אליה כדי לקחת אותה למקום, דיבר איתה, ביקש ממנה עזרה, הוא היה יותר מבוגר מאבא שלה, ביקש ממנה לעלות למדרגות לעזור לו עם המפתח, כי הוא היה מאוד - - - הוא דיבר קווקזית והיא דיברה רוסית, לא הבינה את השפה, כשהיא התקרבה למעלה הוא דחף אותה לחדר, היא הייתה חיילת קרבית, היא ניסתה להתנגד ואז הייתה אלימות פיזית מאוד קשה, 24 שעות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא כיבה סיגריות על הגוף שלה, הוא פגע בה נורא קשה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשהוא הזמין את החברים לחגיגה מתמשכת, ברגע שהחברים נכנסו ושתו היא הצליחה לברוח.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא רצה בכל העיר, מי שמכיר את באר שבע, זה ממצדה לנחל עשן, באמצע היום, אף בן אדם לא עצר, לא אמר כלום, לא הזמינו משטרה, חוץ משמישהו זרק לה בדרך 'רוסיה זונה', כי הייתה כולה מדממת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת החוויה שהייתה לה מהעזרה של הסביבה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הגיעה הביתה ואמא שלה פשוט ידעה על מסל"ן, התקשרה וצעקה ברוסית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני במקרה הייתי במשרד והייתה מתנדבת דוברת ערבית שבאותו זמן הייתה בקו מקביל.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כל מה שאני הייתי צריכה לעשות זה לשכנע בטלפון שהיא לא תלך להתקלח ולהדריך את אמא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עושה לך קצת מבוא, אני הגעתי לארץ כבר כפסיכולוגית עם תואר שני, שתחום ההתמחות שלי הוא עבריינות של קטינים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא שאני לא הכרתי את הדברים, אבל נשברתי לחלוטין.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה היה מפגש שלי עם משהו מזעזע, גם עם היחס של המערכת וגם עם חוסר אונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מגיעה לבית של עוני, מצוחצח, בקושי יש מה לאכול, אישה מחוברת, מפורקת לחלוטין, וחוזרת 'הילדה שלי לא זונה', 'הילדה שלי לא זונה'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו מנטרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מתיישבת על הרצפה ליד המקלחת ומשכנעת את הילדה לא להתקלח והיא אומרת 'אני לא אלך לשם, במשטרה יכסחו אותי, הם יגידו שאני רוסייה נותנת'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה היה מוטיב חוזר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל, עד היום, זה משפט שהילדה הזאת, לא הייתה חתונה ובר מצווה שלא היינו שם, מיכל חיתנה אותה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל בשבילה הייתה ישראלית ששוברת לה את המיתוס מי זה ישראלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הבאתי אותה לבית חולים סורוקה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז לא היה לנו חדר אונס, שיושבים ומדברים ומקטרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני צריכה להסתיר אותה כי קוראים את השם שלה וכל מי שבחדר מיון מסתכל עליה, אני מתחננת, 'אל תזמינו משטרה, היא מפחדת'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מתחילים לעשות בדיקה, אומרים לי 'תישארי', ככה על הדרך, מפשיטים אותה, היא מתנגדת, מבקשים ממני לעזור.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאני ראיתי את הגוף שלה, תסמוך עליי, 18 שנה כאן זה לא בא ברגל ואני אמא ל-3 וסבתא ואני מכירה את המקרים, הבנתי ש - - - אני התמוטטתי, טיפלו בי, טיפלו בה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שום התמחות, שום התמקצעות של הצוות לא היה, כל הבדיקות היו בקטסטרופה מה שהם עשו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קראו את השם שלה, תוך 5 דקות, היא עוד לא לבושה, בא חוקר, בגודל של ארון במדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יוצאת ואני לא אישה קטנה, דוחפת אותו החוצה, צורחת בטלפון 'מיכלי, תצילי אותנו'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל באמצע הלילה מעירה חוקרת מקסימה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: החוקרת מגיעה בנעליים מהבית ובפיג'מה, עם סוכריות, כי מיכל הדריכה אותה, עושה חקירה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אחרי כל הבדיקות התברר שאנחנו צריכים לנסוע אחרי שעות מטורפות לוולפסון לעשות בדיקה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אין כאן הכשרה ואין חדר אונס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו אישה יחידה שהסכימה לעשות הכול כי היא החליטה שאנחנו נעניש את הבן אדם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו הגענו לכנסת, היא לא הסתירה את הפנים, רחל אדטו הייתה זאת שליוותה אותנו ורחל ניהלה איתנו את כל המאבק לפתוח כאן חדר אונס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא היה פשוט, אבל היום, בזכות האישה הזאת המקום הזה קיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה שניתן לה כבוד, כי היא לא יכלה להגיע לכאן, לראות את הסרטון ואחר כך אני אתייחס לבנות שהעזו והגיעו לכאן ואיפה חוסר הרגישות הזאת פשוט מעכבת ולא עוזרת לנו.

<דנה גורדון שושני: הבן אדם נענש בסוף?

<ליזה ניקולאיצ'וק: 8 שנים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עסקת טיעון.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא השתמש בנשק, הוא היה צריך לקבל יותר, קיבל 8 שנים, השנה הוא צריך לצאת ואנחנו קצת - - - (הקרנת סרט) כשאתה קיבלת את התפקיד אני חקרתי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: נורא שמחתי שאתה אבא, כי אני חושבת שבשלב מסוים, כשיש לנו ילדים ואנחנו מתחילים להבין - - - פעם אני ומיכל הגענו לאיזה שהוא קיבוץ ששם היה מדריך שפגע בהרבה ילדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היה חשש, כי ישב שם אבא אחד בקבוצת הורים ואמר לי 'וואלה, אתם במסל"ן תמיד עושים מזבוב פיל', אז אני אמרתי לו, 'אתה יודע מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשמישהו מכניס את הידיים מתחת לחצאית של ילדה רחוקה מכפר עזה זה זבוב, כשחס וחלילה זה קורה לילדים שלנו, לבת שלך, זה פיל'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: חודש אחרי התברר שהילדה שלו בין רשימת הנפגעות מאותו בן אדם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני חושבת שכשאנחנו מתחילים להיות הורים אנחנו מבינים את זה בחדות אחרת, שמשהו צריכים לעשות עם התופעה הזאת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להתייחס לכל אישה שבאה לכאן ולא פחדה להגיע, למרות שהם ידעו שכאן יש גם מנהלת אגף הרווחה שלנו ואתה חבר הכנסת ועוד נציגים אחרים, אז אני מבקשת, אני לא אתן יותר מדי פרטים, אני אגיד רק מה שמותר לי להגיד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אתחיל מרימה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להודות לך, גם סבתא גיבורה, שהיא שנים נלחמת על לתת מענה לבת שלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבת שלה התחתנה עם בן אדם ששייך ליהודים משיחיים, שהוא היה כומר והוא היה אלים, פגע מינית בילדים ולא היו הרבה הוכחות כדי לפתוח נגדו תיק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא היה בן אדם שאני הכרתי אותו עוד לפני וניסיתי לעשות הרבה דברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה עוד נושא שאם יהיה לך זמן להתייחס לזה, איך לעזור לקבוצות כאלה מיוחדות, שיש שם מצוקה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא יכולה לפתוח את זה יותר מדי, אבל אם תוכלי לרשום את זה, דנה, אני אשמח שאנחנו נקיים על זה שיחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי זה עוד מקום שהייתי רוצה להביא אותך כדי להכיר.

יואל רזבוזוב: - - - סגורות?

<ליזה ניקולאיצ'וק: סגורות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל עוד פעם, לר' היה ברור שהילדים נפגעים ושהבת שלה הופכת להיות זומבי וקורבן, אבל לקח זמן לילדה שלה לקום ולפתוח את התיק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הם הגיעו למסל"ן כשהדברים די הסתבכו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשנתיים אנחנו איתם במלחמה, הרבה פעמים גם מול המערכת כדי להבין את הניואנס של קהילה מאוד מסוימת, עם כללי משחק אחרים, עם תרבות מסוימת של תגובות, כדי להוכיח להם ולהגיד שהבן אדם שפגע בילדים ופגע באישה הוא זה שאסור לו להתקרב לילדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המלחמה הזאת היא לא פשוטה והגיבורות כאן הן נשים כמו רימה, שהיא היום סבתא ואמא לילדה שהיא מטפלת בה, ילדה אמא, וברגעים שהיא מרגישה שיותר מדי מסל"ן עושים בשבילה והיא לא יודעת איך להחזיר תודה, אז אחרי העבודה שלה היא באה ומקפלת תיקים ועושה בגדים לנפגעות ועוזרת במשהו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא הייתה לי הזדמנות, ר', להגיד לך כמה זה מרגש לראות אותך אחרי שהיית בבית משפט, בכית שם, נלחמת על הצדק שלך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא יושבת ומנסה לתרום משהו, זה מחזיר אותי, עולה חדשה עם 3 ילדים, מנקה טוסיקים לזקנים בבוקר, ב-27 שקל לשעה, מטפלת בערב, שושקה יודעת את זה, לא יכולתי להגיד למקום הזה לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הגעתי לכאן עם הטלפון שלי וליוויתי על השעות שלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו ברצון של אנשים כאן לשנות את הסביבה ואת העולם לטוב יותר ברמה שקשה לכם להבין.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז זה המקרה של התגייסות שם, שהמערכת צריכה להיות - - - אני מבינה שמעומס כמעט בלתי אפשרי ללמוד את הייחודיות של קהילה כזו או קהילה כזו, אבל צריכים לחשוב איך אנחנו עוזרים להם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המקרה של ט', את נותנת לי אישור להביא את הסיפור שלך?

<ט': כן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי זה לא פשוט, אבל תסתכלו על הילדה המהממת הזאת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו הכרנו אותה היא יצאה עם חיבוק ומיליון תודות, אבל אנחנו ישבנו ובכינו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא נולדה בגרוזיה לאמא יהודייה ואבא גרוזיני.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני אומרת הכול באישור שלה, אם משהו לא בסדר, תעצרי אותי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עברה פגיעה מינית מגיל 0 עד גיל 11, שהם ברחו מגרוזיה לארץ וכאן מישהו היה צריך לזהות את הסימנים של פגיעה, כדי לתת לה מענה, וזה לא קרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא נפלטה מהמערכת בגיל 15 ויש משפט חוזר של ט', 'רק רציתי אהבה'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אף אחד מאיתנו לא היה לידה כדי לתת לה את האהבה, לאן היא הידרדרה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: תנחשו, בבקשה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לבחור בדואי, למה לא? מהממת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מנקה, מבשלת, מגדלת את הילדים, אתם לא תאמינו מה קרה לה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא התגלגלה לכפר לא מוכר, יש לה ילד בן 5, ילדה בת 4, 3, שנתיים ובעוד כמה ימים יהיה לנו עוד אחד, חמישי מאותו בן אדם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שנים סבלה מאלימות ומהזנחה והתעללות ושתקה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עד שבן הכלב, להעליב את הכלב אני לא יכולה, הרים את יד על הבן שלה ומה הילדה הזאת עשתה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא קמה ועזבה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תקשיבו לי, אנחנו מכירים את התופעה של נשים נפגעות אלימות, את מסכימה איתי?

<ליזה ניקולאיצ'וק: ששנים לא עוזבות וחוזרות וחוזרות וחוזרות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא סבלה הכול, אבל לילדים שלה זה לא יקרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תקשיבו לי, הלוואי להרבה אנשים - - - אתם לא יודעים איזה אמא היא, אבל האמא הזאת היום סובלת מגזענות, כי הילדים שלה ערבים, אבל היא לא שייכת לערבים, היא שייכת לקהילה, הילדים יודעים עברית - - -

<קריאה: האמא יהודייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, אני מתכוונת, היא יהודייה וחשוב לה שהילדים שלה יהיו יהודים, אבל חשוב לה שהילדים שלה יהיו מסודרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו תשימו לב, אנחנו מזמינים לשם אוכל ומאכילים את הילדים כשהם כאן, כי כשיש לה ריסוס בעמידר, דירה ששם אי אפשר לחיות, אין לה מקום לאן להגיע, אנחנו הבית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שמנו לב, נכון, מיכלי?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא יושבת ולא אוכלת, 'ט', את צריכה לאכול', 'בסדר'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא מעזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה מבין?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא מעזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: סליחה, טוב?

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו כל פעם שאת כאן ויוצאת, שזה שובר אותנו לגמרי מחדש כל פעם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תהיה לה מתנדבת שלנו שתלווה אותנו בלידה, אנחנו נעשה שמיניות באוויר, אבל מול הבירוקרטיה שושקה שלנו קורסת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אעשה מעבר חד למקרה, ואני רוצה שאת תגידי כמה מילים.

יואל רזבוזוב: איפה הבירוקרטיה?

יואל רזבוזוב: איפה הבעיה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד לך איפה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדה הזאת קיבלה דירת עמידר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה חדרים?

<ט': שניים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קומה?

<ט': רביעית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קומה רביעית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו ברור, 5, 4, 3, שנתיים, בטן, תינוק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שהיא משחררת את הילדים למטה, 'ערבים לכו', קללות, מכות, הנמרה הזאת קופצת למטה, מגנה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בשני חדרים, ילדים צריכים שטח, ילדים צריכים התייחסות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תזרקי לי סכום שאת מקבלת בחודש וכמה את משלמת למעון אחרי צהריים?

<ט': אני מקבלת 3,000 שקל בחודש, אמא ל-4 ילדים, חיה לבד ומשלמת צהרונים, שזה כל חודש 214 שקל לבן.

<ט': אם אני לא אשלם הוא לא יילך לצהרון, והרבה הוצאות, זה לא קשור לזה.

<ט': הם לא מתייחסים אליי, כאילו מה עשיתי ואיך הגעתי למצב הזה, הם מתייחסים אליי, איך אני אסביר לך? בגזענות.

יואל רזבוזוב: מי זה?

<ט': בכל מקום שאני הולכת.

יואל רזבוזוב: מי נותן את ה - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: תראה, זה נורא, כשהיא מדברת הם - - - היא נתקלת באדישות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מן הסתם ילדה כזאת היא נורא בודדה, נכון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה לדבר עם מישהו, זה יכול להיות זאת שמציפה את העובדת הסוציאלית שיש לה 500 תיקים, שאפילו אם היא אישה טובה, אני לא יודעת, כי אנחנו בעצמנו לא כל כך מצליחים להשיג אותה, היא כל כך עסוקה, אבל אם היא זקוקה לשיחה או למשהו, אין למערכת אפשרות לתת לה את המענה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו שם איתה, אבל אלה שמגיעים אלינו זה 12,000, מה אחרים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אלה שמוכנים להיות איתנו בקשר הם אלפים בודדים, מה אחרים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו לוקה בחסר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתישקה, אולי תתייחסי אחר כך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו היום מול המערכת, סך הכול אני כבר עושה משימה, אני מסתובבת בערב, בלילה, לפעמים עם כלב, לפעמים עם הנכדים בערב לטייל, וכותבת כתובות של עמידר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה יודע כמה בתים סגורים, מוזנחים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חזרתי למיכל, אני אומרת 'מיכלי, מה זה מצאתי בית לט', יאללה, היא תהפוך את המקום הזה לארמון'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שנים הבתים האלה פנויים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש יודעת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תוסיפי, מה זה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: למה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: איך אנחנו מרגישות היתר של המתנדבות האלה הגענו לאדישות בלתי נסבלת של בירוקרטיה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: למה הבית הזה לא יכול להיות פתוח לילדה - - -

יואל רזבוזוב: איזה בית?

יואל רזבוזוב: איפה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: בתים של עמידר, זרוקים, פתוחים, אף אחד לא חי שם, נטושים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מוכנה - - -

יואל רזבוזוב: אין להם כסף לשיפוץ?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אין לי תשובה לזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יודעת להגיד, אני רק יודעת שמישהו צריך לחקור את זה - - -

<דנה גורדון שושני: ניסיתם לפנות לעמידר?

<ליזה ניקולאיצ'וק: איך ניסינו, שוש עכשיו תגיד כמה דברים על הניסיונות שלנו מול עמידר, אבל עכשיו אנחנו בתהליך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: משהו נתקע בהרבה בירוקרטיה, בהרבה קריטריונים כאלה וקריטריונים כאלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבירוקרט שיושב שם לא יכול לדעת שהילדה הזאת, בת 26, ושלילדה הזאת היום, כשאני שואלת 'מה לתת לך?

<ליזה ניקולאיצ'וק: לקנות לך כזה וכזה?', 'לעשות לך משהו?

<ליזה ניקולאיצ'וק: ' 'מתי פעם אחרונה בלעדינו קנית חליפה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: ' או משהו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא אומרת 'לא, לא, אני לא רוצה שום דבר מהחיים האלה, אני רוצה שלא יקרה לילדים מה שקרה לי'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ממה היא פחדה כשהוא הרים יד על הילדים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: שלילדים שלה תהיה ילדות כמו שהייתה לה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה מדהים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא הולכת להתלונן נגדו, היא לא רוצה לקבל ממנו מזונות, כדי שהוא חס וחלילה לא ירצה אחר כך את הילדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא ילדה בת 26, אלוהים שישמור, היא עוד לא צריכה להתחתן, כל מה שהיא רואה מול העיניים שלה זה טובת הילדים, אז אנחנו כחברה לא יכולים לפרגן לה דירה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: עמידר?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא צריכה יותר מדי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ולתת לה, אתם יודעים מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא תנקה אותה, היא תהיה מצוחצחת ו - - -

יואל רזבוזוב: זו דירה יותר גדולה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה קרקע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא יכולה להוריד, היא לא יכולה לשחרר את הילדים, הילדים עם שמות של ערבים, שמדברים במבטא, העברית שלהם עוד קלוקלת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תראו, היא צריכה ללדת, היא רק שמונה חודשים כשהיא חתכה את זה והילד בן - - -

<ברן מלדה: ילד בן 5 אי אפשר לשחרר החוצה לשכונה לבד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יפה, פקידת סעד כאן מדברת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ילד בן 5.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה עזרה, היא צריכה משהו נגיש, היא צריכה שהילדים יהיו מול העיניים שלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו שהיא אמרה, היא רק צריכה אהבה, אנחנו ניתן לה מקסימום, אבל החברה צריכה להיות יותר סלחנית, פחות שיפוטית ומשהו במערכת צריך להיות יותר גמיש ממה שסתם למלא דוחות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יכולה למלא דוח.

<ליזה ניקולאיצ'וק: נכון, אם הייתי מספרת לך לא היית מאמין, כשאתה מסתכל בעיניים שלה זה אחרת, מסכים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה חברי כנסת מוכנים לעשות כמוך היום?

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו כבר מחמאה שלי, ומהישיבה שהייתה לרדת לכאן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עוברת לעוד משהו, תסתכל טוב, אחר כך תשאל.

יואל רזבוזוב: אבל הקריטריונים בנויים, עוד פעם, אי אפשר לחלק הכול לכולם.

יואל רזבוזוב: ברור שכשאני יושב פה ואני ??

יואל רזבוזוב: קטע רואה את המקרה, אז אני ישר חושב בראש איך אני עוזר, אבל יש עשרות או מאות אלפי - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש כמה מילים, אמנם אני פסיכולוגית, אבל הן מקפיצות לי את הפיוזים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים באים כדי שתשנו אותם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: גבולות, גבולות זה כשאני ואתה בוחרים בינינו גבול.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאני בוחרת זה הגבלה, מיליון וחצי דברים - - -

יואל רזבוזוב: אני התעסקתי בחוק של ניצולי השואה, מיליארד שקל, כל שינוי של קריטריון שווה 100 מיליון, 150 מיליון.

יואל רזבוזוב: הרי בסוף זה כסף.

יואל רזבוזוב: או אתמול, היה לנו חוק שהצבענו נגד מע"מ על ספרי לימוד, האופוזיציה תוקפת, אבל אז בא סגן שר האוצר ואומר 'אם אנחנו מורידים מע"מ, למה לא נוריד מע"מ על תרופות?

יואל רזבוזוב: ' על דברים יותר - - -תמיד יש - - - מה שאני מסביר זה שאני מבין את כל הכאב ואני באמת כאן בשביל לעזור ואנחנו ננסה, גם במקרים פרטניים וגם בראייה הכוללת, אני כן רוצה ללמוד, להתעמק ולראות איפה אנחנו יכולים, אבל הכול בא פה מאמוציות - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה התפקיד של, אני לא מחוקקת.

יואל רזבוזוב: היום בבוקר דיברתי עם שר האוצר על זה, שהיום בשנה הזאת למדתי להסתכל על הדברים מערכתית.

יואל רזבוזוב: כי כל דבר, ברגע שזה בא מפה אתה לא יכול.

יואל רזבוזוב: הוא היום יושב בקבינט הביטחוני והוא צריך לקבל החלטות, החלטות לא שמונחות על ידי אמוציה ורגש.

יואל רזבוזוב: אז גם פה אני צריך באמת להסתכל - - - ברור שבמקרים פרטניים אנחנו נעזור, אני מאמין ש - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז התפקיד שלי להציף אותך, כדי שתזיזו שם את הדברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אתה יודע מה, אני רוצה להגיד - - -

יואל רזבוזוב: לא, בשביל שאני אקבל ואטפל תעבירו ל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, הרבה יותר קל לתקוף את הגבר, מה קרה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: את בכית.

יואל רזבוזוב: לא צריך לתקוף, רק צריך לתת - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, זה התפקיד שלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תסבול את זה, אין מה לעשות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה יודע מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אהיה בוטה, מה זה המילים האלה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא מזיזים לי, זה מזיז לי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם יש משהו שאני כועסת, אז הרבה דמגוגיה ופחות בפועל, אז אין מה לעשות, אני בחרתי בתפקיד הזה וכל חודשיים אני מקבלת הזמנה להצטרף למפלגה זו או אחרת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא הולכת לשם, כי אין לי סבלנות לזה וחוץ מזה זה לא המקום שלי, זה המקום שלך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אם אתה העזת והלכת תסבול את ההצפה שאני עושה כאן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מתחננת, אני אגיד לך למה, כי אם אני מצליחה להזיז לך משהו בלב, אתה תזיז שם למעלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה התפקיד שלך וזה שלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו אני רוצה להתייחס כאן ל - - - אני אתייחס לאישה שם שיושבת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תהיה איתי עכשיו ואני צריכה את התמיכה שלך ואת החיבוק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה היא 12 שנה בארץ והיא לא כל כך מדברת עברית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה הזאת סבלה מאלימות, כמעט נרצחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא פונתה למקלט - - - את מרשה לי?

<קריאה: כן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מדברת רק על אחותך, עלייך אחר כך אני אגיד כמה מילים ואני לא אגיד יותר מדי כי אני יודעת שזה רגיש.

<קריאה: אני אגיד.

<קריאה: אני אמא שלו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אחותה הגיעה למקלט רגע לפני שזה היה יכול להסתיים ברצח.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: במקלט שהיא הייתה שם, אף אחד לא הייתה מדברת, לא אמהרית ולא תיגרית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אף אחת לא הבינה את ההתנהגות שלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: השיפוטיות ודברים שהיא חוותה היו ברמה שהיום, כשאחותה במצוקה ואנחנו עושים שמיניות באוויר כדי לשכנע אותה לברוח למקלט, כי יש שם מערכת בעייתית, שושקה תוסיף, האישה הזאת אומרת לאחותה 'אל תלכי לשם, נסבול בשקט, שם לא מבינים אותנו'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הוספתי משהו או שאני מדויקת?

<ליזה ניקולאיצ'וק: תחשבו, היא חיה בפחד בקונכייה שלה, היא לא כל כך אוהבת שנכנסים לה לחיים, היא סובלת מאלימות, הפוגע שלה מסתובב בסביבה ואני לא בטוחה שהרצח הבא הוא לא הכתובת שלנו על הקיר.

<קריאה: חס וחלילה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: חס וחלילה, אבל, שוש, את יודעת על איזה מקרה אני מדברת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הייתה לנו אישה אתיופית מדהימה שליווינו, ג'וליצקה, עוד לפני שאת היית מנהלת מקלט, אישה מדהימה, שליווינו אותה במסל"ן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הייתה במקלט של באר שבע, כל ההתקדמות שלה הייתה כמו אדמה שהיא צמאה למים, כל מה שאתה נותן, גאונית ביכולות שלה, הייתה מתקדמת, יפהפייה, מהממת, מדהימה, התאהבנו בה כולנו וכשהיא סיימה את המקלט היא יצאה מהמקלט, המשכנו ללוות אותה והבנו שיש לחץ מאוד מאוד מאוד חד של המשפחה שלה ושל הילדים לחזור לבעלה.

<קריאה: היא גם אמרה שהיא רוצה שלילדים יהיה אבא ושהם לא יגדלו כמוה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה משפט שהיום אנחנו שומעים מ-א'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מה את אומרת לי וחוזרת?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רק רוצה שלילד שלי יהיה אבא?

<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו אבא יכול להיות גם רוצח, מותק שלי וזה הקטע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז במקרה הזה, שגם את שומעת את זה בפעם הראשונה, אבל תשמעי טוב טוב, כי מה שאנחנו מנסות זה לשכנע אותך שיש גם אנשים שבאים כדי לעזור לך ולא ליפול.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אחרי שהיא יצאה למקלט והתקדמה והתחילה ללמוד, הילדים שלה אמרו לה שהם רוצים את אבא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עשתה תהליך, יש את המקלט שמשקיעים שם את הנשמה, הרווחה, כל המערכת הייתה סביבה והוא נשכח.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם הם בקונפליקט היו במקום כזה, היא הייתה פה והוא פה, אחרי המקלט היא קפצה כאן והוא נשאר כאן, אם לא יותר נמוך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אף אחד לא ליווה אותו, אף אחד לא נתן לו טיפול וכשהיא חזרה אליו שבוע אחרי היא נרצחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו היינו כאן - - - עד היום זה בלתי נסבל לחשוב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שאני רואה ילדונת אתיופית שחוזרת למקלט אני בטוחה, חמש דקות שכנוע היא חוזרת לפוגע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו דוגמה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדה הזאת לא מוכנה להיפרד ואני כבר עם היכולת שלי לדעת על הפוגע שלה - - - סליחה, הוא פוגע מותק, הוא לא בן זוג.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת עליו אינפורמציה שלהתאבד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: והיא כל הזמן חוזרת, כי היא יתומה, כי אמא שלה נרצחה, אבא שלה נרצח, היא יתומה, הקהילה לא כל כך לידה, כי היא לא הפאר של הקהילה, מצטערת, גם אתם צריכים להתגייס אחרת לשם, הילדה הזאת מחפשת אהבה - - -

יואל רזבוזוב: - - -

<ברן מלדה: קודם כל - - - בגלל שאנחנו מאותה קהילה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, בגלל שאני פניתי אליך, בגלל זה אני פונה עוד פעם.

<ברן מלדה: - - - אנחנו מנסים לעזור, בלי שום הפרדה, בגלל שהיא אתיופית אז אני - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, בגלל שאתה מבין את הניואנסים.

<ברן מלדה: לא, אני מייצג פה את המשרד, את כולם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אותך אני מגייסת, מכיוון שאתה מכיר אותה היכרות אישית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מצפה ממך מעבר למשרד הקליטה.

<ברן מלדה: בעיקרון אנחנו כמשרד, אל"ף, הלשכה שלנו פה בבאר שבע היא - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: מאוד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: טניה עובדת סוציאלית יומיומית.

יואל רזבוזוב: רגע, אבל יש מוקד קליטה של העדה האתיופית.

<ברן מלדה: יש מוקד קליטה שהוא לא רחוק מפה, מעבר ל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עובדים איתם.

<ברן מלדה: זה אחת.

<ברן מלדה: שתיים, אנחנו משקיעים מ-2004 פה בתחום האלימות לא מעט כסף לדוברי שפות, אם זה אמהרית, אם זה ברוסית, או שפות אחרות שמגיעים כבודדים.

<ברן מלדה: אנחנו עושים את המקסימום.

<ברן מלדה: גבר כזה שהאישה נמצאת ב - - - הייתה צריכה להיות פנייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, אני אגיד לך איפה הבעיה.

<ברן מלדה: במרכז, כדי שיקבל איזה שהוא טיפול.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, כאן מבוי סתום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המבוי הסתום הוא כזה, אתה יודע על מה אני מדברת, שהמערכת בנויה ככה שמשקיעים בכיבוי שריפות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כשיש מקרה משקיעים, אבל הגבר הזה, הוא צריך ליווי צמוד, שהוא יעלה, שהוא יעבור תהליך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבעיה שאם הוא לא רוצה או לא יוזם, בכוח אי אפשר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש איזה שהיא מחשבה ש - - -

יואל רזבוזוב: יש לך הרבה מקרים כאלה?

יואל רזבוזוב: אני מקווה שלא יהיו - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הרבה.

יואל רזבוזוב: אבל עדיין יש מוקד קליטה שמתוקצב, יש שם חבר'ה מדהימים - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: ברור, אנחנו עובדים איתם.

יואל רזבוזוב: שהם אקדמאים, הם יכולים לבוא.

יואל רזבוזוב: פשוט צריך להצמיד מישהו מהמוקד לאותו המקרה שילווה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש בעיה אחת, הקליטה זה לאנשים עד 10 שנים בארץ.

יואל רזבוזוב: אבל המוקדים זה ליוצאי אתיופיה כולם.

יואל רזבוזוב: יש מוקד שעוזר לעשות אינטגרציה לחברה והכול.

יואל רזבוזוב: יש שם חבר'ה מדהימים, לפחות אני מכיר, הם היו אצלי אתמול, היה לנו דיון.

יואל רזבוזוב: פשוט להצמיד, שהם ילוו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מלווים, העניין הוא אחר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש, אולי את תסבירי קצת?

יואל רזבוזוב: איפה שאתם נתקלים בבעיה של השפה - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, זה כוח של משרד הקליטה, איתם אנחנו עובדים צמוד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: העובדת הסוציאלית משם, טניה, אין יום יומיים שאנחנו לא מדברים בטלפון.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה משהו אחר, זה קצת מעבר ליכולת של משרד הקליטה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתערבות יותר מורכבת - - -

יואל רזבוזוב: לא משרד הקליטה, זה מוקד הקליטה.

<ברן מלדה: מוקד הקליטה שייך לרשות.

<ברן מלדה: הוא מתוקצב על ידי המשרד והוא שייך לרשות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת את זה.

<ברן מלדה: במקרה שלכם הוא לא רחוק, הוא מעבר לקניון שם.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, אני פה אומר שזאת עזרה שצריכים לנצל.

יואל רזבוזוב: אי אפשר עכשיו, את רוצה שמחר אנחנו נדאג לתקצב 100 תקנים בכל הארץ, הרי זה לא - - - יש היום תקנים שמתוקצבים שהם יכולים לעשות את העבודה הזאת.

יואל רזבוזוב: אלה חבר'ה מאוד מאוד רגישים ואם את רואה שמשהו במוקד לא מסתדר ואנשים מזלזלים וזה, אז את צריכה לבוא ולפנות - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, שם זה לא עניין של זלזול, דווקא יש שיתופי פעולה מאוד טובים, שם העניין של היכולת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל יכול להיות שאנחנו נגלה משהו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש, תבקשי עזרה.

<שושנה ליבוביץ: טוב, אני רוצה להגיד קצת, אני מלווה את א' מטעם - - - האוניברסיטה, ליווי אמהות צעירות וקיבלתי את א' ובגלל המצב שא' נמצאת בו אני לא יכולה מטעמם לצאת איתה ואני חזרתי למסל"ן והתנדבתי פה שנים.

<שושנה ליבוביץ: לא' נולד ילד מבחור בדואי, שבהריון הוא נטש אותה ועובדת סוציאלית דאגה, היא קיבלה דירת עמידר, כי היא בודדה, היא גמרה תיכון, היא גמרה צבא והיא כאילו חיילת משוחררת ואז הוא פתאום גילה איפה היא נמצאת והוא הגיע.

<שושנה ליבוביץ: הוא לא זז מהבית, להיפך, הוא מביא חבר'ה, פעם יותר, כשהיא מבקשת פחות.

<שושנה ליבוביץ: הוא לא תורם אגורה אחת הביתה, אין לה ממה לחיות בכלל.

<שושנה ליבוביץ: אם לא אחותה שמביאה לה אינג'רה, שבערבים אני לוקחת את אחותה אליה להביא לה משהו לאכול אין כלום.

<שושנה ליבוביץ: הוא יוצא עם החבר'ה, הוא אוכל, הוא זה, הוא עוד לא קנה, אני חושבת, לתינוק חולצה.

<שושנה ליבוביץ: כלום.

<שושנה ליבוביץ: שום דבר.

<שושנה ליבוביץ: הוא כאילו אוהב את התינוק, הוא אבא, אבל שום דבר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש, אני יכולה להוסיף רק קצת?

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו תופעה שאני לא יודעת איך להתמודד עם זה, אנחנו צריכים לחשוב, התופעה של השתלטות של צעירים בדואים - - - אני דיברתי עם שייח'ים, יש לי תקשורת טובה עם שייח'ים, עם כמות לא מבוטלת של שייח'ים, יש במקומות מסוימים שייח'ים שאין להם כבר השפעה על משפחות מסוימות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא שייך למשפחה די עבריינית, סליחה, מאמי, הם מתעסקים גם עם סמים וכל מיני דברים, הוא מתנחל, אין לה כוח להזיז אותו ובלי תלונה שלה אי אפשר להעיף אותו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו שאנחנו אובדי עצות וזו תופעה, זה לא מקרה.

יואל רזבוזוב: אתם יכולים להגיש תלונה בשם?

<שושנה ליבוביץ: לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש כאן נציגת משטרה.

<חגית בן שאנן: בעבירות של אלימות במשפחה מספיק שיש לנו מידע אנחנו יכולים לבוא ולטפל.

<חגית בן שאנן: מבחינתנו מספיק ששכן יתקשר ויגיד שהייתה שם אלימות זה מספיק כדי לפתוח תיק ולעצור אותו ולפעול.

<חגית בן שאנן: כן צריך את העדות של האישה בסופו של יום כדי להגיע לכתב אישום, אבל כל המסביב יכול להשפיע.

יואל רזבוזוב: ואם יש עדות מגוף שהוא - - -

<חגית בן שאנן: כן, רק שהם מחויבים לסודיות, יש בעיה.

<חגית בן שאנן: אלא אם כן יש איזה שהיא פגיעה בילד.

<שושנה ליבוביץ: אני רוצה להסביר לך.

יואל רזבוזוב: כי דווקא הייתי חושב שלא יהיה - - - שאנחנ נותנים סמכות לגוף המטפל לטפל.

יואל רזבוזוב: כי, עוד פעם - - -

<ג'ולי קייט: זה תקדים נורא בעייתי, כי אם יידעו שהגוף המטפל בא ומדווח למשטרה, הנשים שלא ירצו להגיע, נשים לא ירצו - - -

<ברן מלדה: חבר הכנסת, יש - - -

<שושנה ליבוביץ: אבל אתה נכנס פה ללופ, כי מה קורה?

<שושנה ליבוביץ: אם מתחילים כאילו להגיע אליו ולא יודעת מה, להאשים אותו, דברים כאלה, הסכנה שלה גוברת.

<חגית בן שאנן: לא בהכרח, כי ברגע שאנחנו יודעים שיש סכנה הוא לא חוזר הביתה עד שאנחנו לא ממצים את כל האפשרויות.

<שושנה ליבוביץ: מה, הוא במעצר?

<חגית בן שאנן: ודאי.

<חגית בן שאנן: אם יש סכנה הוא במעצר.

<חגית בן שאנן: הוא יורחק על ידי ערבים, הכול.

<חגית בן שאנן: לא יהיה מצב כזה.

<חגית בן שאנן: במגזר הבדואי, שיש לנו בעיה מאוד מאוד קשה, שאין שם נושא של הגשת תלונה, אנחנו לוקחים את האישה בכוח לבית משפט ומרחיקים אותה מהמשפחה.

<חגית בן שאנן: גם אם היא לא הגישה את התלונה.

<ברן מלדה: צריך לדאוג לה להגנה.

<ברן מלדה: לפני שעושים מהלכים כאלה צריך לדאוג לה להגנה.

<חגית בן שאנן: גם יש מחקרים שמוכיחים שברגע שהמשטרה - - - הוא יושב לילה במעצר, הוא כבר מבין שהוא כבר לא מה שנקרא - - -

<שושנה ליבוביץ: אבל, תראי, קודם כל יש לו בן ממנה.

<שושנה ליבוביץ: הוא בחור שממש מכניס אותנו ל - - - זה בעיה.

<ליאת ארמרמן: אני ליאת, מהשירות לנוער, צעירות וצעירים במשרד הרווחה.

<ליאת ארמרמן: אני חייבת להגיד שלא קל לי עם הדיון הזה.

<ליאת ארמרמן: יש פה הרבה מאוד אנשים בחדר, יושבת פה אישה שאיננה חסרת ישע, כפי שציינתם, אנחנו מנהלים דיון בשפה כזאת ואחרת מעל הראש שלה.

<ליאת ארמרמן: לא מכובד, לא מכבד, בעיניי.

<ליאת ארמרמן: אני חושבת שבהחלט יש מקום לפנות לאדוני חבר הכנסת, ברמה של עזרה פרטנית, אני בטוחה שאתה גם תרצה לסייע, ברמה פרטנית.

<ליאת ארמרמן: אני יושבת פה ולא נוח לי עם השיח - - -

<קריאה: סיוע פרטני?

<ליאת ארמרמן: כן, כי יושבת פה הגברת, אנחנו מדברים מעל ראשה, בשפה מקצועית, זה לא לעניין.

<ליאת ארמרמן: אני רוצה דווקא לחזק את הכוחות שלה, אם את רוצה לדבר בעצמך.

<ליאת ארמרמן: אם לא, אני רואה אותך יושבת, אני חושבת שזה לא לעניין, אני מבקשת שנוציא את הדיון מהרמה הפרטנית.

<ליאת ארמרמן: דיון ברמה הפרטנית יהיה איתך בנפרד, ונעבור לדיון - - -

<שושנה ליבוביץ: שנייה, רגע, אם - - -

<מיכל מזרחי: שוש, רגע.

<מיכל מזרחי: אני מקבלת את זה ואני רוצה לענות כי ברמה המדינית, לי יש חלום אחד קטן, שהוא באמת דורש שינוי חקיקה והסתכלות שונה לגמרי של המערכת.

<מיכל מזרחי: יש מדינה אחת בעולם, שבדיה, שאת הגברים האלימים עוצרים קודם.

<מיכל מזרחי: זה הרבה יותר למדינה, מאשר לקחת אישה עם הילדים מהמקום שלה, מהבית שלה ולשלב אותה ב - - - זה לא מעצר כמו בשפה של חגית, משטרתי בבית מעצר.

<מיכל מזרחי: יש משהו דומה אצלנו, בית נוער לגברים אלימים, אבל מקום שקודם כל שמים - - - כמו שאם אתה נתפס על 180 על הכביש, מיד שוללים לך את הרישיון ואחרי זה יש דיון.

<מיכל מזרחי: מיד להכניס אותו למקום כזה ואחרי זה לקיים את הדיונים ואת הכול.

<מיכל מזרחי: שלא תהיה מסוכנות בימים עד שההליך הפלילי מתנהל כמו שהוא ראוי להתנהל בצורה דמוקרטית במדינה דמוקרטית.

יואל רזבוזוב: הוא במעצר, מהזווית שאת מכירה, את יכולה לנסח לי את זה, שאני אוכל לבחון את זה?

<מיכל מזרחי: נגיש לך משהו.

<מיכל מזרחי: כן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מצוין, כן, זה רעיון מדהים.

<דנה גורדון שושני: יש לכם את המייל שלנו בוועדה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו.

יואל רזבוזוב: תעבירו לי, אני - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אתי, שנייה, דבר מעשי לגבי הילדה שלי.

יואל רזבוזוב: רגע, משהו פרטני.

יואל רזבוזוב: תעבירו לי דף עם כל מה שצריך.

יואל רזבוזוב: מקרים פרטניים, אנחנו נטפל בהם, בסדר?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אתן לך בכתב, בסדר.

<אתי כהן: שלום לכולם, שמי אתי כהן.

<אתי כהן: קודם כל ברוכים הבאים, ועדת הקליטה בכנסת, חבר הכנסת יואל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: ניקולאיצ'וק זה יותר מסובך, היא כבר למדה להגיד, אז רזבוזוב - - -

<אתי כהן: אני חושבת שבאמת הבחירה שלכם להגיע למסל"ן היא בחירה טובה ונכונה ואני רואה את מהמפגש הזה מבחינתי כנציגת העירייה הוא מפגש מאוד מאוד חשוב.

<אתי כהן: מסל"ן הוא ארגון לנפגעי תקיפה מינית מאוד משמעותי בעיר הזאת ובעקבות זה ולאור זאת יש שיתוף פעולה מאוד הדוק בין עיריית באר שבע לבין מסל"ן, ארגון בלתי פורמלי, יש לנו את המרכז למניעת אלימות שלנו, יש את המקלט לנשים מוכות, יש את המקלטים בארץ, יש את משרד הרווחה, שליאת מייצגת אותם, יש המשטרה שנמצאת פה ומסל"ן כארגון בלתי פורמלי יודע וערוך ונכון להשתמש בכל המשאבים העירוניים הקיימים כדי לסייע לנשים בצורה בלתי פורמלית.

<אתי כהן: הצורה הבלתי פורמלית היא מאוד מאוד חשובה.

<אתי כהן: אתם יודעים שלהגיע לכאן, דווקא בעילום שם ושאף אחד לא יודע וזה לא נכתב באף מערכת ממוחשבת ובשום מקום, יש לזה משמעות מאוד מאוד גדולה.

<אתי כהן: יחד עם זאת, עם היכולות המקצועיות והאנושיות שלכם, שזה פשוט אתם שמים את זה במפגש עם האנשים, וכאן ראינו הרבה מאוד דוגמאות, זה פשוט מחמם את הלב ומרגש.

<אתי כהן: אני עובדת עם מסל"ן הרבה מאוד שנים, אני עובדת עם הרבה מאוד ארגונים בעיר, אבל באמת למסל"ן יש מקום מיוחד ברמה המקצועית, הטיפולית, האנושית, פה בעיר.

<אתי כהן: ואני לא רק אומרת את - - - לא אומרים את שבחם של האנשים בפניהם, אבל יש כאן מקום באמת לשבח את העבודה וההישרדות הארגונית שלכם לאורך השנים.

<אתי כהן: יש כאן מבחינתי שתי מטרות.

<אתי כהן: אל"ף, להעלות למודעות את מה שקורה כאן במסל"ן ואת השירות, ובי"ת, להציף את זה למעלה.

<אתי כהן: איך את אומרת?

<אתי כהן: ברגע שאנחנו נוגעים בלב מן הסתם זה עושה את זה וזה אמצעי מאוד מאוד טוב לחזק ולהעלות את זה למעלה, ואין טוב ממראה עיניים, ממשמע אוזניים.

<אתי כהן: יחד עם זאת צריך לשמור על אתיקה, על מקצועיות, על סודיות, על צנעת הפרט.

<אתי כהן: ובאמת הדיונים יכולים להיות בחדרים יותר סגורים, בצורה יותר אינטימית ויותר אישית, עם כל הרצון שלנו לעזור.

<אתי כהן: לפעמים אנחנו כל כך רוצים לעזור שאולי נצליח עכשיו במפגש הזה להשיג עוד משהו בשביל האישה, אבל באמת צריך לשמור על הפרטיות, על הכבוד של האנשים ואני בהחלט מצטרפת לכל מילה.

<אתי כהן: אני חושבת שעדיין השירות הזה לא מתוקצב משמעותית במשרדי הממשלה.

<אתי כהן: אי אפשר שארגון כל הזמן יינוק את הקיום שלו מתרומות ו'תעשה לי טובה' ואולי זה חשוב.

<אתי כהן: אני חושבת שצריך לתקצב את זה - - -

יואל רזבוזוב: זה שליש רווחה ושני שליש - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: שני שליש גיוס כספים.

<ליאת ארמרמן: משרד הרווחה והשירותים החברתיים מתקצב בתמיכות, כ-1,300,000 בשנה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה כבר היקף פעילות.

<ליאת ארמרמן: וגם זה המרכז נדרש להוכיח פעילות בהתאם ל - - - וזהו, אין יותר כספי - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: התקציב שלנו הוא 3,600,000 - - -

<סמדר יוגב: כמעט 4.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כמעט 4 שסמדר אומרת, זה שווה ערך של 250 מתנדבות ועורכי דין שעושים בחינם, ושווה ערך תרומות וכל מיני.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, לפעמים אני מרגישה - - - פעם בכנסת לפני כמה שנים היה כתב מ'הארץ' שכתב כתבה פסיכולוגית במרכז סיוע, 'מנהלת מוכרת נעליים ברחוב'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא היה בצחוק, אני נעלבתי בהתחלה, אחר כך אמרתי להם 'אתם תתביישו, אנחנו מגייסים תרומות מחנויות, מוכרים כדי לממן'.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרי כל סיוע, נסיעות מכל הנגב, סיוע, את השעות ואת הכול, זה בחינם לכל אישה, בנוסף לזה שאנחנו תורמים לה ומגייסים דברים.

<אתי כהן: אני רוצה לסגור בשני משפטים.

<אתי כהן: ליזה תמיד מביאה את עצמה ותמיד עם דמעות בעיניים ואת הסיפורים של הנשים וזה הדבר המרכזי שנמצא פה במרכז הזה, זה לפתוח את הדלתות, להיות נגישים לאנשים.

<אתי כהן: הנושא של רב תרבותיות, אתם מודעים לו, בטח ועדת הקליטה בכנסת בנושא של השוני התרבותי.

<אתי כהן: אני אף פעם לא אומרת פער, תמיד אני אומרת שוני תרבותי.

<אתי כהן: כל הנושא של המאפיינים התרבותיים של כל קהילה, איך אתה מתחבר אליה, ובמקרה הזה יש לנו הרבה נשים עולות ברית המועצות ובראשם ליזה, שבאמת מחבקות ומקבלות את הנשים מהמקום שלהן, עם המאפיינים התרבותיים שלהן, עם כל הסטיגמות.

<אתי כהן: מאוד קשה לי לשמוע את המשפטים שאת אומרת, שהם ככה מסתובבים ברחובות בפי כל, אבל יחד עם זאת גם אתם וגם הנשים צריכות להתמודד עם הדברים האלה.

<אתי כהן: אני מחזקת את ידי מסל"ן, אני חושבת שצריך להעביר את המסר הלאה.

<אתי כהן: היום מסל"ן מקבל ישירות את התקציב, לאו דווקא דרך העירייה.

<אתי כהן: העירייה מוסיפה, איך אני אומרת?

<אתי כהן: פירורים למסל"ן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קניית שירותים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: רוביק דואג כל שנה, אבל זה בסכומים מאוד קטנים.

<אתי כהן: אני חושבת שיש כאן תמיכה מאוד גדולה של ראש העיר במסל"ן.

<אתי כהן: אילולא זה היה, סליחה שאני אומרת את זה, אני לא חושבת שמסל"ן היו במקום הזה.

<אתי כהן: אבל יחד עם זה אני חושבת ובטוחה שיש צורך בתקציבים ממשלתיים מסודרים והקצפות יהיו התרומות, כל אחד עם הרצון שלו לתרום לתחום הזה.

<אתי כהן: לפני שבועיים היה לנו ביקור של יום - - -

יואל רזבוזוב: משרד הרווחה - - -

<אתי כהן: יכול להיות שמשרד הקליטה ומשרד החינוך - - -

<ליאת ארמרמן: מה שמייחד מאוד את המקום הזה זה דווקא הדלת הפתוחה שלו לכל סוגי האוכלוסיות.

<ליאת ארמרמן: אתה רואה פה מדגם סטטיסטי מקרי את השפות, את ה - - - אני חושבת שגם משרד הקליטה יכול להצטרף למקום הזה.

<אתי כהן: ליאת, אני מצטרפת למה שאתן אומרות ואני חושבת שאחת המשימות, ליזה, זה לצרף משרדי ממשלה נוספים וברגע שמשרד החינוך, אפרופו אנחנו מגיעים לבתי ספר ועושים מניעה ועושים הסברה, ומה שיקרה פחות, כמו שמיכל אומרת, זה פחות עולה כסף למנוע מאשר לטפל, ואני חושבת שהעניין הזה, שברגע שמשרד החינוך ישים את התשומות שלו והתקציבים שלו, ולאו דווקא שיהיו הגבוהים ביותר, זאת אמירה.

<אתי כהן: משרד הקליטה, משרד הרווחה, צריך לבנות קואליציה של משרדי ממשלה, כמו שקיים בתחומים אחרים, בתחום של נפגעי תקיפה מינית, גם של משרד החינוך, גם של משרד הבריאות, גם של משרד הרווחה ולדעתי גם של משרד הקליטה, רק אז תהיה לך מספיק לגיטימציה גם לנגוע - - -

יואל רזבוזוב: עליזה נפגשה עם החברים פה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הייתה כאן.

יואל רזבוזוב: היא עשתה משהו?

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הייתה עכשיו אצלנו באירוע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תראה, הבעיה קצת יותר מורכבת ממרכזי סיוע אחרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: התקשורת עם רווחה אצלנו היא יוצאת מן הכלל ובמרכזים אחרים זה קצת אחרת, הרבה יותר קשה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אצלנו זה ברמה של המפקחת שלנו, וליאת, וכולן יודעות את המקום, אנחנו מרימות טלפונים, רבקה תבל שלנו חברת בית, היא מפקחת כביכול על משרד הרווחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרווחה שלנו, אתי, את כל האירועים אנחנו עושים יחד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה משהו לא אופייני לכל מרכזי הסיוע, זה לטובתנו, אבל בגלובליות יש בעיה בתקצוב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מאיר כהן היום שינה את זה הרבה, הוסיף, התקצוב היה עוד פחות טוב, אבל ליאת אמרה משהו מאוד נכון, זה לא צריך להיות רק רווחה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לנו בעייתי לקחת ממשרד אחד תקצוב כזה להשתיק אותנו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה שליטה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כי ברגע שמשרד הרווחה מממן אותנו אנחנו הופכים להיות אוכלים מהצלחת, אז אני לא אוכל להיות חוצפנית, כי אתה משלם לי את ה - - -

יואל רזבוזוב: אבל המשרדים - - -

<אתי כהן: אין לך בעיה להיות חוצפנית.

<אתי כהן: לא חוצפנית, אלא להגיד את האמירה שלך.

יואל רזבוזוב: יש פה נציגת משטרה, כי אנחנו ממש - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: כן, חגית, זה מאוד חשוב.

<חגית בן שאנן: אני אחראית על התיקים של - - - מאילת ועד אשדוד מבחינת ליווי, פיקוח, מתן מענה לאירועים חריגים וכו'.

<חגית בן שאנן: יש לי קשר צמוד עם מיכל, שהיא רכזת הליווי, ולמעשה בסופו של יום, למרות שמשטרת ישראל עברה מהפך בשנים האחרונות והסיפור כפי שסיפרה פה הבחורה בקלטת, על איזה שהוא שוטר ככה נורא גדול, זה משהו שאנחנו מאוד משתדלים כן לשים את האנשים היותר נכונים, היותר רגישים, היות מתאימים בתפקידים האלה, אבל יחד עם זאת אנחנו מבינים שבסופו של דבר חוקר הוא חוקר.

<חגית בן שאנן: חוקר צריך להשיג ראיות, ולא תמיד הוא יודע לשבת ולהסביר לאותה אישה מה זה ההליך הפלילי, מה זה דורש, להיות באמת רגיש במקומות האלה ולכאן נכנסות לתמונה אותן מלוות מרכזי סיוע שעוד לפני שנכנסים לחוקר המלווה יושבת עם הנפגעת, מסבירה לה לקראת מה היא הולכת, מה זה ההליך הפלילי, מכינה אותה לזה שיכול מאוד להיות שהשוטר יהיה קצת חוצפן וישאל שאלות, אבל זה כדי באמת לעשות את עבודתו ולא מתוך מקום שהוא רוצה לחדור לכך ושהתפקיד שלה בחקירה זה באמת לשבת לידה ולנגב לה את הדמעות.

<חגית בן שאנן: בסופו של יום אנחנו באמת מרגישים שכל מי שהגיעה מלווה עם מרכז הסיוע, היא גם הגיעה הרבה יותר חזקה, גם יום למחרת היא לא חזרה הביתה ואז חזרה בה מהודאתה ואמרה 'סתם שיקרתי' וכל התיק הזה נפל, אלא באמת הצלחנו למצות את הדין עם אותו אדם, כי היה ליווי אחרי זה.

<חגית בן שאנן: מה שקורה זה שכשאישה מגיעה לתחנה ומגישה תלונה, אחרי זה אין ליווי מטעמנו.

<חגית בן שאנן: אנחנו אחראים יותר על החשוד.

<חגית בן שאנן: כשיש את הליווי של אותה אישה, אחרי שעברה את אותו קושי בתחנת המשטרה, שמלווים אותה ומעדכנים אותה ומיכל משגעת אותי, עשרות טלפונים ביום, מה קורה עם התיק הזה, זה שוחרר, זה נעצר, ומה עם זה ולמה זה ויש להם גם את הסיי בפרקליטות לגבי תיקים שהולכים להסדר.

<חגית בן שאנן: אני לא מתביישת להגיד כקצינת משטרה, להם יש הרבה יותר סיי בפרקליטות על תיקים שהם ככה נורא מתעקשים עליהם.

<חגית בן שאנן: לכן באמת יש הרבה מאוד חשיבות ומשמעות למקום הזה, מעבר לזה שיש גם את חוק זכויות נפגעי עבירה, שנפגעת עבירה זכאית לליווי בהליך הפלילי, שהמתנדבות שלהם זה סוג של גורם נייטרלי, הוא לא מטעם המשפחה, הוא לא לוקח צד, הוא לא שופט אותן, הוא נטו להיות שם בשבילן ובאמת יש פה הרבה מאוד חשיבות לעבודה ולשיתוף הפעולה בינינו, במיוחד באירועים האלה של אלימות ועבירות מין, בגלל כל המאפיינים ובגלל הרגישות.

יואל רזבוזוב: טוב, אני מסכם.

<סמדר יוגב: משפט.

<סמדר יוגב: אני סמדר, אני רכזת פיתוח משאבים של העמותה.

<סמדר יוגב: לגבי המעורבות של משרד הקליטה, היכולת שלנו לתת מענה רב תרבותי, אי אפשר לנתק אותה מעלויות.

<סמדר יוגב: ההכשרה של נותנות סיוע, מעניקות סיוע בשמונה שפות, זו הכשרה יסודית, הכשרה של מנחות חינוך בשמונה שפות זה תוספת שאי אפשר להתעלם ממנה ולכן אנחנו רואים את הקשר.

יואל רזבוזוב: אני רוצה שתרכזו בכתב את כל הבקשות, אני אעבור אחת אחת, אדבר עם המשרדים.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, גם בנושא של הרב תרבותיות, המדינה מתקצבת, משרד הקליטה מתקצבים, יש מוקדי קליטה וחשוב שתיעזרו בהם.

יואל רזבוזוב: אולי תמצאו עוד מתנדב.

יואל רזבוזוב: יש חבר'ה טובים, חשוב שתפגשו אותם, שתדעו, ודווקא שם הייתי רוצה לראות כי אנחנו ועדה שמבקרת על מה הכסף הציבורי הולך.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו נראה שזה באמת לא עובד, או שהם לא נותנים שירות מספיק טוב - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: בשיתופי פעולה זה מעולה, בכסף לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו המון משתפים פעולה, אחרת אי אפשר, מוקדי הקליטה - - -

יואל רזבוזוב: אז חשוב לי להבין.

יואל רזבוזוב: אני גם אבדוק אצל השר, גם דיברתי עכשיו בנסיעה עם מנכ"ל משרד הרווחה, יוסי סילמן, אז אני אבדוק בדיוק לראות מה אפשר מבחינת - - - אמרת שהשר מאיר כהן העלה את התקצוב, לראות איפה אנחנו יכולים לעזור עוד.

יואל רזבוזוב: התכוננתי למפגש קשה, אבל האמת זה קשה - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל שרדת את זה, אני רוצה להגיד לך תודה.

יואל רזבוזוב: מה שבפנים עובר זה לא פשוט, אבל קודם כל ברמה הפרטנית אנחנו נשמח לעזור.

יואל רזבוזוב: כל מקרה, מבחינתי אנחנו נתקשר למנכ"ל עמידר, אתמול התקשרתי וצעקתי עליו וזאת הייתה שיחה ראשונה שלי איתו בכלל אי פעם, אבל בנושא אחר, אז - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נבקש עוד כמה צעקות בשבילנו.

יואל רזבוזוב: אין לי בעיה להתקשר ולצעוק ואם צריך לזמן דיונים בוועדה.

יואל רזבוזוב: אין בעיה, אנחנו נוכל לעשות את זה.

יואל רזבוזוב: בינתיים אלה הכיוונים שאני רואה, ואנחנו נראה איפה נוכל לעזור.

יואל רזבוזוב: במה שאני אוכל לעזור אני בטוח - - - אני גם חושב שמבחינת תרומות, כל מיני אנשים פרטיים וזה, בהחלט מקרים קשים, אני בטוח שיש הרבה אנשים שעוזרים, צריך באמת לרתום את המשרדים כמה שיותר.

יואל רזבוזוב: אין לי תמונה, אני פעם ראשונה כאן ואני שומע ויש דברים שאני לא הכרתי, גם מבחינת חקיקה, אז כמו שאמרתי, זה רגיש, ואני רואה שזה נכון לעזור למקום.

יואל רזבוזוב: מבחינת המדינה, יש הרבה תהליכים שאני לא מסכים, אני חושב שאם אנחנו נשקיע יותר בספורט עכשיו ונשים את הילדים שלנו במסגרות ספורטיביות והם יהיו במסגרות, אז יהיו פחות מקרים כאלה, מקרי רווחה.

יואל רזבוזוב: בעתיד זה הכיוון ואנחנו משקיעים המון כסף.

יואל רזבוזוב: נשקיע קצת יותר ובאמת יחסית לתקציב המדינה זה כלום כסף ופשוט יגדלו לנו אזרחים טובים יותר, שלא יעשו את הדברים האלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אם בשביל הילדים האלה הספורט יהיה בחינם זה יהיה אפשרי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם בכסף אז לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אין להם אפשרות.

יואל רזבוזוב: יש כל כך הרבה דברים שהמדינה לא מסתכלת לטווח רחוק, כמו שאמרת, כיבוי שריפות.

יואל רזבוזוב: רוב הדברים שאנחנו נתקלים בהם זה כיבוי שריפות.

יואל רזבוזוב: זו בעיה.

יואל רזבוזוב: הבעיה שיש לך עוגה ולא תמיד חושבים איך - - - יש באמת אילוצים.

יואל רזבוזוב: אבל לא נכניס אתכם לתוך זה.

יואל רזבוזוב: אני לא יכול להגיד שהיה לי נחמד, האירוח שלכם היה נחמד, תודה על השולחן המכובד, כמו שאמרתי, זה נכנס, רצית שזה ייכנס אז זה נכנס, המטרה שלך הושגה, עכשיו אני אראה איך אני יכול לעזור.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תודה, ממש תודה.