ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 359, 2014-11-03 11:00

אבישי ברוורמן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

אבישי ברוורמן: על סדר היום - משבר תעסוקה וסגירת מפעלים בערד.

אבישי ברוורמן: זו היא הצעה לסדר של חברי הכנסת דב חנין ורוברט אילטוב.

אבישי ברוורמן: אנחנו בנושא בעיית התעסוקה בערד, אבל בעצם, מעבר לערד זה הנגב, ואני חושב שאנחנו בכלל נכנסים לנושא הצמיחה בישראל.

אבישי ברוורמן: שנים היא לא חלחלה בעצם, לרוב האוכלוסייה.

אבישי ברוורמן: אנחנו באנו כאן, העובדים – אנחנו מכירים את הנגב לפני ולפנים.

אבישי ברוורמן: ההצהרות הן תמיד גדולות והביצועים חלשים.

אבישי ברוורמן: אנחנו מעצמת סייבר אבל כל מי שמבין שעתיד מדינת ישראל הוא בתעשייה שבה אנשים יקבלו שכר ראוי.

אבישי ברוורמן: אם רק נעשה אקזיטים שכל הערך המוסף בתעסוקה ייצא החוצה, ולא נבנה תעשיות, עקב ההאטה שמתחילה בעולם ותהיה למשק, אז מה שקורה פה בערד יהיה בכל הפריפריה.

אבישי ברוורמן: לכן, אנחנו פה מתכנסים למען השאלה הזו בערד ובנגב, אבל אני חושב שנדון בשאלות האלה לגבי כל מדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: יש אתנו כאן ראשי ערים מהדרום – כמובן את טלי פלסקוב, ראש עירית ערד.

אבישי ברוורמן: יש לנו את מר ביטון, ראש עירית דימונה, יש את דב ליטבינוף, ראש המועצה האזורית תמר, יש לנו הרבה מאד חברי כנסת מכובדים.

אבישי ברוורמן: כמובן שיש חלק מהעובדים שנמצאים כאו ופוטרו, נציגי התאחדות התעשיינים ומכובדים אחרים.

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה להעלות בנקודות את ההתייחסות, וניתן אפשרות דיבור לנציגים תוך כדי הזגזוג שאנחנו עושים בין חברי כנסת לנציגי ציבור כאלה ואחרים.

אבישי ברוורמן: קודם כל, לגבי הבעיה שאנחנו יודעים - אותי מעניינת גם השאלה פה, ואני רוצה לשאול את מי שצריך, במפעל בערד: כמה המפעל בערד, שטוענים שאין לו תוחלת כלכלית, מה הם הדברים המרכזיים, כי אחד הדברים ששאלתי האם זה קשור לשאלת האנרגיה, כי אתם יודעים שהגז בישראל הוא במחיר מופקע.

אבישי ברוורמן: בארצות הברית המחיר כרגע, שנמכר, התחרותי, הוא 3,8 דולר ליחידת חימום.

אבישי ברוורמן: בישראל לחברת חשמל – 5,6, ליצרנים הפרטיים - - גם כן, לא מחברים.

אבישי ברוורמן: ולכן גם נושא החימום ודברים שקשורים לגבי העזרה – השאלה שלי מה קורה בנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: אמרו שאין תוחלת כלכלית.

אבישי ברוורמן: אנחנו צריכים הרי להשקיע בסופו של דבר בדברים שהם ברי קיימא.

אבישי ברוורמן: ואז עלתה ההצעה של "אסם".

אבישי ברוורמן: אני מבין ש "אסם" מבקשת סיוע מהמדינה של כ 46 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: היא גם התחייבה, אני מבין, שלא ייפגעו ולא יפטרו את עובדי המפעל בקרית מלאכי, זאת אומרת, שהאנשים כולם יעסקו.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, יש פה מעשה שכולו מגביר תעסוקה, ואני רוצה באמת לוודא שאכן הדבר, ומה המשמעות של הממשלה.

אבישי ברוורמן: לגבי ערד, הרי אנחנו מכירים אותה לפני ולפנים.

אבישי ברוורמן: אני זוכר שכשאני הגעתי בשנת 90 לאוניברסיטה, ב 16 שנה שהייתי, ערד היתה המקום הכי פורח בנגב.

אבישי ברוורמן: מה שהיה הוא כבר לא היום, ולכן לטענת עירית ערד צריך לעשות פה מעשים נקודתיים, אבל זה נכון גם למה שיקרה בדימונה ובמקומות אחרים.

אבישי ברוורמן: אני לכן פותח את הדיון.

אבישי ברוורמן: אני מבקש שכל אחד יתבטא בבקשה בקצרה.

אבישי ברוורמן: ננסה להבין האם ההצעה הממשלתית הנוכחית היא רק איזה דבר נקודתי שלא פותר בעיות כלליות, נשמח שיפתרו את הבעיה – או שיש פה גם מהלכים יותר משמעותיים.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש, ותודה שכינסת את הוועדה לבקשתנו.

דב חנין: זה אכן נושא כאוב.

דב חנין: לדיון הזה, שאני מניח צופים בו עכשיו בערד, יש הרבה אנשים שצופים בו בהרבה הרבה תקווה.

דב חנין: הוועדה הזו יכולה לעשות מעשה כדי לסייע.

דב חנין: אני רוצה לדבר בקצרה על ארבע נקודות.

דב חנין: נקודה ראשונה – העובדים.

דב חנין: אני הייתי בערד, פגשתי את העובדים.

דב חנין: אנשים מלאי אנרגיה, אבל בחלקם כבר מבוגרים, בגילאי 50 ויותר, אנשים שאחרי שנים רבות של עבודה במפעל אומרים להם ביום בהיר אחד, או ביום קודר אחד: היום אתם צריכים ללכת הביתה.

דב חנין: לא נותנים להם פתרונות ולא נותנים אופק, ולא נותנים להם עתיד.

דב חנין: זה דבר שאינו צודק ולא יכול לקרות במדינה מתוקנת.

דב חנין: אני רוצה לומר בהקשר הזה שלפעמים גם מציעים להם דברים שנשמעים יפה אבל לא נותנים פתרונות.

דב חנין: שמעתי שביריד התעסוקה הציעו לאנשים עבודות בשכר מינימום, בתנאים הרבה הרבה פחותים מהתנאים שהם השיגו במפעל שבו הם עבדו.

דב חנין: אני שומע על מפעל "אסם" שרוצים להביא לערד, ואני מברך על כך.

דב חנין: אבל זה מפעל שייבנה עוד שנתיים.

דב חנין: בינתיים אנשים צריכים פתרונות למחר בבוקר ולשבוע הבא.

דב חנין: אז הנקודה הראשונה שבה צריך להתחיל היא העובדים.

דב חנין: הנקודה השניה שאליה צריך להתקדם היא המפעל.

דב חנין: אני ראיתי את המפעל הזה.

דב חנין: מפעל לתפארת.

דב חנין: מכונות, ציוד, כולל מכונות שנרכשו לאחרונה.

דב חנין: המפעל יכול לחדש את פעולתו בתוך 24 שעות ולהמשיך לייצר תוצרת מצוינת, מפעל שמייצא בשיעורים גדולים, יש תעודות יפות על הצטיינות בייצוא.

דב חנין: גם היום מייצא.

דב חנין: מגבות מתוצרת ישראל שנמצאות במקומות רבים בעולם והם תוצרת מצוינת.

דב חנין: אבל המפעל הזה נמצא בתחרות קשה.

דב חנין: אם אנחנו ננסה לעמוד בתנאי העבודה בירדן אנחנו לא נוכל לקיים מפעלים בישראל.

דב חנין: אגב, לא רק בתחום הטקסטיל, גם בתחום ההייטק.

דב חנין: גם בתחום ההייטק, כדאי לעדכן כמה שרים – יש היום בהודו אנשים שיכולים לעבוד בעלות אפס.

דב חנין: אז הפתרון לא צריך להיות לסגור את כל המפעלים וכל מקומות העבודה בישראל.

דב חנין: הפתרון צריך להיות - לקיים אותם.

דב חנין: לקיים זה לסייע, כמו שאמרת, אדוני היושב ראש, במחיר זול של אנרגיה, גז, למשל.

דב חנין: ועד שיגיע הגז- במחירי האנרגיה.

דב חנין: לסבסד את עלויות המים של המפעל ולתת סיוע.

דב חנין: אם מוכנים לתת ל "אסם" 46 מיליון שקלים כדי שהוא יקים מפעל בערד, בואו ניתן כמה מיליונים כדי שהמפעל שקיים היום יוכל להמשיך להתקיים.

דב חנין: נקודה שלישית – העיר ערד.

דב חנין: עיר מקסימה, עם המון אפשרויות.

דב חנין: מומלץ לכולם לבוא לבקר.

דב חנין: אגב, יש שם עסקי תיירות שמתחילים, יש המון מה לראות בעיר.

דב חנין: כשאני הייתי ילד שמעתי על ערד כעיר הבריאות, עיר שאליה אנשים חולים באסטמה הולכים לגור.

דב חנין: נפלא.

דב חנין: ועדיין יש לעיר את האפשרויות האלה – של בריאות, של תיירות.

דב חנין: צריך לפתח את זה.

דב חנין: אבל בינתיים העיר תלויה במעט מדי מקומות תעסוקה, וכשמפעל כזה נסגר יש לכך משמעות גם ברמה הריאלית וגם ברמה הפסיכולוגית, משמעות קטלנית.

דב חנין: נקודה רביעית ואחרונה – מה אני מצפה מהוועדה הזו.

דב חנין: אני מצפה, אדוני היושב ראש, שבעקבות הדיון הזה אתה תקים מהוועדה הזו ועדת משנה שתלווה את העיר ערד, ואתה צודק, אדוני היושב ראש, יש המון בעיות בהמון מקומות בארץ, ואני חושב שגם אתה צודק שבעיות כאלה תיתכנה גם במקומות אחרים בישראל.

דב חנין: אבל העיר ערד נמצאת היום במצב שהיא צריכה זריקת עזרה מהכנסת, כמו שעשינו לגבי לוד, בעבר.

דב חנין: אני חושב שוועדת הכלכלה צריכה להקים ועדת משנה שתתמקד בערד, בשאלות של תעסוקה בערד, ליווי הסיפור של המפעל עד פתרונו המוצלח, מניעת הפיטורין, יצירת מקומות תעסוקה נוספים בערד, פיתוח ענפים חדשים – תיירות, בריאות, נופש ישראלי.

דב חנין: נמצאים פה אנשים מערד שיוכלו לספר על כך.

דב חנין: ותחבורה.

דב חנין: סוף סוף לסיים את כביש 31, שיפסיק להיות כביש אדום ויתחיל להיות כביש כחול, שנעים לנסוע בו.

רוברט אילטוב: קודם כל, תודה על הדיון - - -

דב חנין: משפט אחרון, רק ברשותך: יש בערד כל כך הרבה אפשרויות: תושבים נפלאים, עיריה שמגויסת.

דב חנין: יש עם מי לעבוד בעיר הזאת.

אבישי ברוורמן: הבעיה פה – איך עושים מדיניות ממשלתית שבאמת בונה את הפריפריה, בונה תעשייה, ולא הולכת אחורה.

אבישי ברוורמן: הבעיה היא שאנחנו לא בונים תעשייה, אנחנו הורסים תעשייה.

רוברט אילטוב: תודה לכבוד היושב ראש ולחבר הכנסת דב חנין שיחד אתי הגיש את ההצעה לדיון.

רוברט אילטוב: אין ספק שהנושא הוא חשוב, לא רק לערד, ולא רק לנגב, אלא למדינת ישראל בכלל.

רוברט אילטוב: זו היא ההסתכלות שלנו, היא צריכה להיות רחבה, לאו דווקא על ענף כזה או אחר.

רוברט אילטוב: אני מדבר פה כיושב ראש שדולת ההייטק בכנסת, אני חושב שלמרות שאנחנו רוצים לקדם את ההייטק ולקדם מפעלים חכמים, יחד עם זה אנחנו לא צריכים לשכוח את התעשייה הרגילה שחלק גדול מאוכלוסיית מדינת ישראל חיה ועובדת בה.

רוברט אילטוב: מבחינת העיר ערד – היא כמובן עוגן במזרח הנגב, עוגן יחיד וחשוב שנמצא שם.

רוברט אילטוב: אין ספק שאנחנו צריכים לתת את הדעת.

רוברט אילטוב: לוועדה הזו, ועדת הכלכלה, יש את הכוח.

רוברט אילטוב: אנחנו לא פעם אחת התערבנו, אם זה היה מפעל "פניציה" בצפון, או אם זה היה מפעל "מיקרון".

רוברט אילטוב: אנחנו התערבנו ואף הקמנו ועדות משנה, מצאנו פתרונות ונוסחאות להצלת המפעל.

רוברט אילטוב: אין ספק שאם הצעתו של דב חנין תתקבל, להקמת ועדת משנה, אפשר יהיה למצוא פתרונות מעשיים להצלת המפעל.

רוברט אילטוב: קודם כל, חייבים להציל את המפעל.

רוברט אילטוב: אחר כך – לחפש פתרונות נוספים איך אנחנו ממנפים את התעשייה ואת התיירות ונושאים אחרים בערד.

רוברט אילטוב: כרגע יש משבר.

רוברט אילטוב: לא רק עם מפעל המגבות, יש משבר גם עם "פלקסטרוניקס" שסגרה בכלל, את כל הפעילות.

רוברט אילטוב: יש משבר עם מפעלים אחרים שנכון להיום לא מצליחים לעמוד בדרישות התקן שהמדינה מעלה בפניהם, והם צריכים להוציא הוצאות בלתי סבירות.

רוברט אילטוב: לגביהם, מבחינתם, עדיף לסגור את המפעלים וללכת למקום הרבה יותר נוח.

רוברט אילטוב: לכן המדינה פה צריכה לחשוב ולראות איך אנחנו פותרים את הבעיות שאנחנו מייצרים להם כדי שהם יוכלו לפעול, לנהל את העסקים ולהעסיק אלפי עובדים במזרח הנגב.

אבישי ברוורמן: בשעה 12:30 יהיה לנו דיון נוסף כאן על הנושא של כי"ל והרצון של כי"ל לסגור את מפעל המגנזיום.

אבישי ברוורמן: העובדים יהיו פה ויהיה פה דיון בנושא הזה.

אבישי ברוורמן: לכן, מכיוון שיש לי פה למעלה מ-20 דוברים, שכל אחד ייקח זאת בחשבון, שידבר דקה או שתיים, כדי שנגיע פה לאיזה סיכום.

אבישי ברוורמן: בשיטת הזיגזג אתן לראש עירית ערד מאד בקצרה – מה יש לך לומר בנושא.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שאני, אישית, מאד מתרגשת מהדיון שהנושא שלו הוא ערד.

טלי פלוסקוב: נכון שאנחנו מדברים על דברים שמשותפים להרבה ערים בפריפריה, ואני שמחה מאד לראות את הקולגות שלי לידי, כשנותנים תמיכה אחד לשני זה מחמם את הלב.

אבישי ברוורמן: את יודעת שפעם היה אדם שהצליח כל כך בערד, בייגה שוחט.

אבישי ברוורמן: הוא היה אחר כך שר אוצר.

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: אני יכולה להגיד לכם שהממשלה יודעת מה לעשות כשיש משברים כאלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא מדברים כרגע רק על סגירה של שני מפעלים.

טלי פלוסקוב: זה לא משהו שנולד פתאום עכשיו.

טלי פלוסקוב: זה משהו שממשיך.

טלי פלוסקוב: אנחנו עדים לתופעה מסוימת שאם לא נתערב כרגע התוצאה תהיה מאד גרועה.

אבישי ברוורמן: אני שואל אותך שאלה.

אבישי ברוורמן: הלא מה קורה בכנסת?

אבישי ברוורמן: אין מדיניות של ממשלות – ואני לא מדבר על ממשלה כזו או אחרת – על פני זמן, לגבי פיתוח.

אבישי ברוורמן: פתאום, כשקורה סיפור, בנקודתי – כולם באים, יש תיאטרון גדול, אולי עושים פתרון, ואחרי זה הכל הולך.

אבישי ברוורמן: הרי הדברים האלה היה ברור שהם יקרו.

אבישי ברוורמן: למה זה קורה תמיד רק אחרי, כשסוגרים את המפעל?

טלי פלוסקוב: אני אגיד לך משפט קשה.

טלי פלוסקוב: במדינה שלנו מתברר שעד שמישהו לא נהרג בכביש, לא עושים שיפוץ של הכביש.

טלי פלוסקוב: זה אולי מהניסיון.

טלי פלוסקוב: אבל אני חושבת שהמצב שבו אנו היום הוא אולי ירידה לצורך עליה וכך אני רואה את זה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאד שערד תצא מהמשבר הזה הרבה יותר חזקה ממה היא היתה.

טלי פלוסקוב: זה משהו שמלווה אותנו לאורך הדרך הזו, שעכשיו אנחנו פועלים מול הממשלה, ואני חייבת להגיד שיש לנו הרבה שותפים בממשלה, ואני אעדכן אתכם, וכמובן גם מול הכנסת.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו עכשיו לא נפתור את הבעיה, ואני חייבת להגיד שבעיר ערד, בשנים האחרונות, הושקעו עשרות מיליוני שקלים בפרויקטים שונים - לשיפור פני העיר, שיפור החינוך וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: אם לא יהיה מקום תעסוקה לתושבים האלה, לא יהיה בשביל מי להשקיע את הכסף הזה.

טלי פלוסקוב: הכל ילך לאבדון.

טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה לתת לכם דוגמאות, רבותי.

טלי פלוסקוב: כשהממשלה החליטה להתמקד באזורי תעשייה – כמו כמו אזור תעשייה עידן הנגב, ליד להבים – 26 מפעלים כבר נרשמו לשם, 1,244 אנשים כבר מגויסים לעבודה שם.

טלי פלוסקוב: נתיבות – נעם.

טלי פלוסקוב: 8 מפעלים חדשים, 133 עובדים לאחרונה.

טלי פלוסקוב: למה אני מראה לכם?

טלי פלוסקוב: שגב שלום – לצורך העניין, 8 מפעלים עם 593 עובדים.

טלי פלוסקוב: מה אני רוצה להראות במספרים האלה?

טלי פלוסקוב: זה שהמדינה יודעת טוב מאד מה לעשות כדי להציל את המקום, את מה שקורה אצלנו באזור התעשייה.

טלי פלוסקוב: מה אנחנו מבקשים מהמדינה?

טלי פלוסקוב: אני מחלקת את הבקשה לשני חלקים – חלק מידי, וחלק לטווח ארוך.

טלי פלוסקוב: טווח ארוך – אנחנו שומעים על "אסם,, ואני מברכת על כך, הלוואי וזה יהיה, אנחנו כבר שומעים את הקשיים, וכשאני שמעתי עכשיו את הסכום שהמדינה צריכה להשקיע - - -

אבישי ברוורמן: אני מבין שזה 45 מיליון שקלים, וגם צריכים לשנות את התקנות.

יעקב אשר: וגם צריכים לפטר עובדים שעובדים היום בקרית מלאכי.

טלי פלוסקוב: מנכ"ל "אסם" דיבר אתי אישית והוא אמר לי שהאנשים שעובדים היום בקרית מלאכי לא ייפגעו.

טלי פלוסקוב: יפזרו אותם בשני המפעלים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שזו הרחבה, מבחינתם.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה לזה.

אבישי ברוורמן: יש פה נציג של "אסם"?

אבישי ברוורמן: אין.

אבישי ברוורמן: הם הוזמנו לדיון, בחרו שלא להגיע.

אבישי ברוורמן: זה מאד מעניין היה לשמוע אותם.

טלי פלוסקוב: אני רק שוב רוצה לומר – אנחנו, בדיונים מול משרד הכלכלה כבר שנתיים.

טלי פלוסקוב: זה שקרה עכשיו מה שקרה אולי עוזר לנו לקדם את הדברים בקצב יותר מהיר.

טלי פלוסקוב: אנחנו עכשיו לקראת הצעת מחליטים לישיבת הממשלה, כשבהצעה אנחנו לוקחים כמה נושאים במקביל - כלכלה, שיכון ותיירות.

טלי פלוסקוב: בטח דיברתם פה ואתם יודעים מה פוטנציאל התיירות בערד.

טלי פלוסקוב: אבל אלה דברים עתידיים, ואני מקווה מאד שהנוסחאות של נעם ושל עידן הנגב יעזרו לנו.

טלי פלוסקוב: אבל פה אני פונה לוועדה המכובדת לגבי הנושא של היום.

טלי פלוסקוב: יש לנו שני מפעלים כרגע על המדף.

טלי פלוסקוב: מפעל אחד – מגבות ערד, שאני לגמרי לא מסכימה עם האמירה שרק הייטק יכול להיות במדינה שלנו ודבר שני - מי שביקר במפעל שראה שזה לא סתם מפעל טקסטיל.

טלי פלוסקוב: זה מפעל low tech, זה מפעל מאד מתקדם.

אבישי ברוורמן: השאלה שלי אליך - מה בדיוק החוסר הכלכלי מבחינת עלות?

אבישי ברוורמן: מה נובע ממחיר האנרגיה, ומה נובע מדברים אחרים?

טלי פלוסקוב: המפעל הזה, במהלך כמה שנים, מפסיד כל שנה סדר גודל של 12 מיליון שקלים.

טלי פלוסקוב: 12 מיליון שקלים היזם, יהודי אמריקאי מאד יקר שכולכם מכירים אותו, גרי היימן – הוא מוציא מכיסו כדי לא לסגור את המפעל הזה.

טלי פלוסקוב: עליית המחירים לאחרונה – חשמל, מים, מזוט - - -

אבישי ברוורמן: היימן, אתה יכול בזמן הדיון כאן לבדוק שאם המחיר של האנרגיה היה המחיר התחרותי ואם מחיר המים היה שונה זה מכסה את ה -12 מיליון?

אבישי ברוורמן: מעניין אותי למה המפעל הזה נסגר, האם זה בגלל חלק מהמונופולים בארץ?

איילת שקד: יש איזה משהו ביורוקרטי שהיה צריך להגיע גז למפעל במשאיות.

איילת שקד: הצינור עוד לא חובר ולכן היה צריך להגיע במשאיות.

איילת שקד: ביררתי, זה פותר 3% מהבעיה.

טלי פלוסקוב: בין 2 ל 3 מיליון שקל, אם צינור גז מגיע לערד – הוא יחסוך את זה למפעל.

אבישי ברוורמן: היימן, תחשב לי את זה, אם מחיר הגז יורד.

<נתנאל היימן: עד שאני יודע, עלויות אנרגיה אתה יכול לחסוך להם – קרוב ל-6 מיליון שקלים.

אבישי ברוורמן: אז זה כבר 9 מיליון, נשאר 3 מיליון.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: 6.

אבישי ברוורמן: כבר חצי.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר שמה שאנחנו עושים עכשיו - - -

דב חנין: יש כל כך הרבה גז, שאפשר גם לייצא, שמעתי.

טלי פלוסקוב: לגבי הגז – בהחלטת הממשלה האחרונה החליטו להשקיע 12.5 מיליון שקל לטובת העברת גז לערד.

טלי פלוסקוב: אבל לגבי מים - למה לא להחליט לתת מחיר או הקצבת מים במחיר מסובסד לגבי תעשייה שאנחנו רוצים בה?

טלי פלוסקוב: זה יכול גם להציל את ערד.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו עדיין לא מביאים תא הגז, הגז יגיע לערד במקרה הטוב אולי תוך שנה וחצי-שנתיים.

טלי פלוסקוב: בוא ניתן להם בינתיים שיפוי על זה.

טלי פלוסקוב: משרד התשתיות, עד שהוא מביא, שיוציא כסף וייתן שיפוי למפעל עד שהגז יגיע.

אבישי ברוורמן: כל ההוצאות על אבטלה, על דברים כאלה – יהיו הרבה יותר גדולות מהסיפור הזה.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: לכן, אני רוצה לעדכן אתכם על פגישה שקיימנו לאחרונה במשרד הכלכלה עם השר ועם היועצים הכלכליים, אנשי המקצוע.

טלי פלוסקוב: אני זוכרת שיום אחד הכריזו בתקשורת שאין בכוונתם לעזור למפעל.

טלי פלוסקוב: הגענו למחרת והתייצבנו במשרד הכלכלה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שנגענו לליבם והם חזרו בהם ואמרו: אם תציגו לנו תכנית, היתכנות כלכלית שתראה לנו שמשני הצדדים, אם אנחנו הולכים להשקיע במפעל בשנתיים-שלוש הראשונות ואתם תביאו לנו נוסחה שנותנת שבשבע השנים הקרובות אתם יודעים להסתדר לבד – אנחנו אתכם.

טלי פלוסקוב: כרגע הנושא נמצא בהנהלה.

טלי פלוסקוב: יש פה נציגים של הנהלת מגבות ערד.

טלי פלוסקוב: אני אשמח מאד לשמוע מהם.

טלי פלוסקוב: אז זה העדכון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לגעת בשתי מילים לגבי המפעל השני.

טלי פלוסקוב: "פלקסטרוניקס" זה מפעל שהחליט לסגור את הפעילות בערד.

טלי פלוסקוב: הם בעצם היו קבלן משנה של מפעל אלביט.

טלי פלוסקוב: מפעל אלביט הגיע לערד לפני שנתיים כשהם קיבלו הזמנה ממשרד הביטחון, על סכום גדול, שהחליטו שההזמנה הזו הולכת לערד.

טלי פלוסקוב: הכל טוב ויפה.

טלי פלוסקוב: אלביט היום לא מעביר את העבודות ל "פלקסטרוניקס".

טלי פלוסקוב: זו הסיבה שהאנשים האלה צריכים ללכת הביתה.

טלי פלוסקוב: השאלה למה אלביט לא מעביר.

טלי פלוסקוב: הם גם צריכים להגיע לדיון, אני דיברתי אתם אתמול.

דוד צור: ההזמנות עדיין קיימות?

טלי פלוסקוב: קודם כל - משרד הביטחון זה הפתרון.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים, לדעתי, לחייב את משרד הביטחון, במקום להעביר את ההזמנות לארצות הברית, להעביר את ההזמנות לכאן.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: משרד הביטחון הוזמן.

אבישי ברוורמן: האם מישהו הגיע?

דוד צור: סביר להניח שזה כספי סיוע שהולכים - - -

טלי פלוסקוב: אם משרד הביטחון יעביר הזמנות לכאן – גם לאנשים האלה יהיה מקום עבודה.

טלי פלוסקוב: לסיכום, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מצפה מהאנשים שיושבים כאן לתת תמיכה לממשלה שלנו במציאת פתרון לערד.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו עכשיו לא נמצא פתרון לאנשים האלה שהולכים מחר הביתה, עוד שנתיים לא יהיו אנשים יותר בעיר.

אבישי ברוורמן: אני פונה עכשיו בשאלה מחודדת לרונן יחזקאל, מנכ"ל מגבות ערד: אני מכיר את גרי מהתקופה שהוא רק הגיע.

אבישי ברוורמן: השאלה שלי היא פשוטה.

אבישי ברוורמן: : איזה מחיר אתה צריך של חשמל, צינור, מים – מה המשמעויות מבחינת עלות כשאתה הולך ל break even לעתיד, כשמחברים לך את הצינור.

אבישי ברוורמן: איזה מחירים אתה צריך?

<רונן יחזקאל: אני אגיד בצורה פשוטה.

<רונן יחזקאל: הדברים האלה נידונו בצורה מאד מסודרת, גם עם משרד הכלכלה וגם עם משרד האוצר.

<רונן יחזקאל: כשמדברים אתנו על לקחת מפעל טקסטיל תעשייתי, שנמצא אצלנו בדרום וחי במדינת ישראל, ומולו יש את אותה קבוצה שנקראת "סנטנדרד טקסטיל" אלטרנטיבות ייצור אחרות בעולם, עם כל העלויות שהמדינה משיתה עלינו אי אפשר להגיע למפעל מאוזן.

<רונן יחזקאל: חשוב לי, כשאנחנו אומרים שאנחנו מפסידים 12 מיליון שקל מדי שנה – השאלה היא איך אנחנו חוסכים את אותם 12 מיליון על מנת רק להגיע לאיזון, לא לרווחיות.

<רונן יחזקאל: אנחנו לקחנו אלמנטים של אנרגיה, גם חשמל - - -

אבישי ברוורמן: בוא נעשה את השאלה המחודדת היום, שהיא על הפרק בכל מקום – ואני חוזר: מחיר האנרגיה.

אבישי ברוורמן: הגז, בארצות הברית היום, בספוט מרקט – 3,8.

אבישי ברוורמן: כמה אתם משלם?

<רונן יחזקאל: פי 3 מארצות הברית.

אבישי ברוורמן: יפה.

אבישי ברוורמן: אם היית משלם 4, כמו שהמחיר בארצות הרית.

<רונן יחזקאל: אני חושב שהדיון הענייני, ובאמת, אי אפשר לפתור את זה דרך המספרים כאן, כרגע, אבל אותו דיון - - -

אבישי ברוורמן: מה שאני רוצה לומר, שאם מדינת ישראל במקום למצוא כל מיני ענייני תמחוי היתה הולכת למחיר תחרותי בגז, היתה עובדת חלק עם המים, מחברת צינור, רוב ההוצאות הלכו ואז, בשוליים, אולי היית מוסיף איזה מיליון וגמרת את הסיפור אם לא יעשו את השינויים האלה זה יהיה דבר שהוא לא בר קיימא.

<רונן יחזקאל: נכון.

<רונן יחזקאל: השאלה אם מחזיקים את אותם שינויים לאורך זמן.

אבישי ברוורמן: זו הנקודה.

<רונן יחזקאל: אם אנחנו מבקשים פטור מארנונה על מנת להגיע למפעל מאוזן, וכשמדברים אתנו האם המפעל יעמוד בעתיד על הרגליים לבד, השאלה היא עוד פעם - מחזירים את הארנונה או לא?

<רונן יחזקאל: מחזירים ארנונה שצמחה בשנים האחרונות בקרוב ל 40%?

<רונן יחזקאל: האם מחזירים את המים שצמחו בקרוב ל 80% אצלנו, בתעשייה?

אבישי ברוורמן: אז אתה אומר, בסופו של דבר – אם יש מחיר גז תחרותי, עזרה מסוימת בארנונה, אתה רנטבילי, והאנשים האלה שיושבים כאן, ואחרי שנים הולכים הביתה, ומדינת ישראל כולה – ואני לא מדבר פה על תמחוי, אני מדבר על תחרות.

אבישי ברוורמן: אז היא תיתן למונופול הגז את המחיר הגבוה, והמפעלים יסגרו.

<רונן יחזקאל: באותו זמן שפנינו לממשלה שלנו וקיבלנו "לא", ואני מדבר על יותר משנה.

<רונן יחזקאל: גם אם ה "לא" היה בעל פה - באותה מידה הלכה ההנהלה שלנו בארצות הברית לגורמים שלהם שם והם קיבלו שם "כן".

<רונן יחזקאל: הם קיבלו כן בגז, כן ב property tax, הם קיבלו - - אני אתן יותר מזה: עלינו חלים קנסות של 5 מיליון שקל בגלל תרגילי איכות סביבה.

<רונן יחזקאל: בארצות הברית מקימים להם מתקנים לטיהור שפכים על ידי הרשות המקומית.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל מחסלת תעשייה בכל צעד שהיא עושה, ואז, נקודתית קוראים ל "אסם" שיעשה איזה גימיק.

אבישי ברוורמן: אני בעד שיעשה את זה, אבל ככה לא מנהלים מדינה.

<בני ביטון: אדוני הישוב ראש, יסלחו לי באמת, עמיתי ראשי הרשויות, זה כמו לתת אקמול לחולה סרטן, ולקרוא לילד בשמו – ואני באתי לחזק את עמיתיי, את ראש עירית ערד.

<בני ביטון: כאחד שעבר את משבר הטקסטיל עם טקסטיל דימונה וכיתן דימונה, נגזר עלינו שצריך לסגור את המפעל הזה.

<בני ביטון: אני מסתכל על העובדים האלה.

<בני ביטון: אני סגרתי, כשהייתי סגן ראש עירית דימונה.

<בני ביטון: קרוב ל 2,000 עובדים עבדו אצלי במערכת הטקסטיל ועברנו משבר מאד מאד רציני.

<בני ביטון: ממשלת ישראל, וחבל יש פה רק 3 חברי קואליציה, כלם פה חברי אופוזיציה, זה דיון פופוליסטי על המשבר בעירית ערד ובכלל בנגב, ואנחנו ב 12:30 בדיון מאד מאד רציני שיכול לנו פתרונות.

<בני ביטון: אני אשאר לדיון.

<בני ביטון: אני רוצה באמת לפנות לממשלה ישראל.

<בני ביטון: אני ביום חמישי חונך מפעל מגבונים בדימונה.

<בני ביטון: אפשר, נקודתית, להתאחד.

<בני ביטון: שר הכלכלה, משרד האוצר יחד עם מרכז ההשקעות – כמו שפתחו בנעם, כמו שפתחו במפעלים, ללכת ולגייס את כל המשאבים ולהגיד למשרד הכלכלה - בואו נרד לערד ביחד, ולא נחכה עוד שנתיים שלוש.

<בני ביטון: יש הרבה מפעלים על המדף שמחכים שם, וכמו שאמר רוברט – לא רק מפעלי הייטק.

<בני ביטון: אנחנו בערד צריכים תעסוקה אמיתית, תעסוקה הולמית.

<בני ביטון: אין, ויסלח לי אדוני המנכ"ל, אין הצדקה למפעל שלך והרשויות לא מסוגלות היום לקחת על עצמן את נושא איכות הסביבה, ולא מסוגלות לעשות לך הנחה בארנונה, מה לעשות?

<בני ביטון: אנחנו, הרשויות שמקבלות מענקי איזון, רשויות שמציפות את הראש טיפה מעל פני המים, סוף, סוף בא שר הפנים ונתן לנו טיפת חמצן שהולכים להוריד לנו את החמצן הזה.

<בני ביטון: אז אני מבקש ממך, באמת, שתצא קריאה מוועדת הכלכלה, ולא ועדת משנה.

<בני ביטון: כולנו יחד, ולא מעניין אותי ליכוד או מערך.

<בני ביטון: נקודתית.

<בני ביטון: אני, כאיש ליכוד אומר לך: ללכת ולהקים כרגע זעקה.

<בני ביטון: יושבת פה איילת שקד, שתפנה לנפתלי בנט.

<בני ביטון: הוא יודע לעבוד.

<בני ביטון: הוא יודע, כשהוא רוצה להביא מפעלים – הוא יודע לעשות.

<בני ביטון: כולנו ביחד למען ערד.

רוברט אילטוב: קודם כל, יש פה 4 חברי קואליציה.

איילת שקד: יש פה מכל סיעות הקואליציה.

עמר בר-לב: לצערי יש כאן הרבה זריית חול בעיניים.

עמר בר-לב: לפחות בשנה וחצי שאני פה, בכנסת, אנחנו עוברים את הריטואל הזה מיישוב אחד בפריפריה ליישוב אחר, תוך דגש על יישובי הדרום.

עמר בר-לב: הניסיון שלי התחיל עם נגב טקסטיל בשדרות, והסיפור היה שוב העניין של הגז, שיגיע, ומדיניות של משרד הכלכלה עם הגיבוי של האוצר – שם דובר ב 2 מיליון שקל גישור לשנה וחצי.

עמר בר-לב: גם אז, משרד הכלכלה אמר בדיוק מה שאומרים לך, טלי – אנחנו עושים תכנית עסקית, ושלחו את האנשים שלהם, והבעלים שם עוד 2 מיליון שקל, ובסוף המפעל נסגר.

עמר בר-לב: מפעל "פלקסטרוניקס", השלוחה בערד – העבירו אותה לאופקים.

עמר בר-לב: בשלב הראשון מנהלי המפעל עשו מעל ומעבר, סידרו הסעות, חישבו את משך זמן הנסיעה כחלק מהעבודה.

עמר בר-לב: הייתי שם, ביקרתי, באמת כל הכבוד.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר הם נאלצו לפטר אנשים בגלל בעיות כלכליות – בגלל הראיה הכלכלית של חברת האם שלהם, שהציונות ממש לא מעניינת אותם, כתוצאה מזה, הפתרונות שנתנו לאנשים מערד, שנסעו לאופקים- הם היו פתרונות זמניים והחזיקו מעמד פחות משנה.

עמר בר-לב: לכן, זו שאלה של מדיניות, של הממשלה.

עמר בר-לב: לצערי, המדיניות של הממשלה הזו בהובלת שר הכלכלה ושר האוצר היא מדיניות שמובילה למה שבסוף, בטבלת האקסל, אם אין שם רווח ברור זזה לא מעניין את המדינה, וזה נסגר.

עמר בר-לב: זו האמת.

איילת שקד: בעניין הגז הטבעי – חשוב לדעת: עד שיהיה צינור לערד אפשר להעביר גז טבעי במשאיות, כמו ש "פניציה" מקבלת.

איילת שקד: זה יחסוך 3 מיליון שקל בשנה.

אבישי ברוורמן: אני כבר שנה בנושא של צינורות הגז, כיוון שאין צינור - - מדינת ישראל זה ישראבלוף מכיוון שמשרד התחבורה אמון על העברת גז, לא מדבר על גז בישול – גז טבעי.

אבישי ברוורמן: הוא מעביר ברום, מעביר את כל החומרים שהם יותר מסוכנים.

אבישי ברוורמן: מכיוון שבמשרד האנרגיה יש רגולטור אחד, הוא אומר שהוא לא רוצה.

אבישי ברוורמן: שנה שלמה אני יושב עם נציגי המפעלים.

אבישי ברוורמן: פניתי לשר האנרגיה, והתשובה היתה – תן את זה לשר התחבורה.

אבישי ברוורמן: שר התחבורה ושר האנרגיה, היינו ב "פניציה", בכל המקומות האלה.

אבישי ברוורמן: ראש ממשלה שיחליט.

אבישי ברוורמן: יש פה גז-אין פה גז.

אבישי ברוורמן: החלטה פשוטה שאומרת: משרד התחבורה יש לו את הסמכות, הוא יסיע את הגז.

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: שנה שלמה הרגולטור של שר האנרגיה יושב.

אבישי ברוורמן: אני מכנס אותם, בדלתיים סגורות.

אבישי ברוורמן: שר הכלכלה יודע את זה, שר האוצר יודע, שר התחבורה, שר האנרגיה וראש הממשלה.

אבישי ברוורמן: זו הדוגמה למה המדינה הזו לא מנוהלת.

אבישי ברוורמן: עד שלא יהיו פה כמה אנשים רציניים שעובדים כצוות, כי דבר כזה, כשאני הייתי עובד, או פה - מנכ"לים בשניה פותרים אותו.

אבישי ברוורמן: כל מה שצריך זה החלטה.

אבישי ברוורמן: שנה שלמה אין פה החלטה בנושא הזה.

עמר בר-לב: זה יותר מהגז.

עמר בר-לב: מדיניות כלכלית שתיתן עדיפות לפריפריה.

איילת שקד: לגבי הגז זה באמת "פולישוק".

איילת שקד: הבעיה היא שאותו עניין מפוזר ב 4 משרדים, במקום שמשרד אחד יטפל בזה.

איילת שקד: אני אומרת – אפשר היום להוביל גז למשרד וזה יחסוך - - -

אבישי ברוורמן: אבל זה מה שאנחנו אומרים כבר שנה.

אבישי ברוורמן: ואמרתי את זה לבנט, ואמרתי ללפיד, ואמרתי לביבי, ואמרתי לסילבן שלום.

אבישי ברוורמן: שנה שלמה עם כל המנכ"לים.

איילת שקד: דבר נוסף.

איילת שקד: כשבקרית מלאכי שמעו על העברת המפעל הם כמעט קיבלו התקף לב.

איילת שקד: לא הבנתי עד עכשיו למרות שעשיתי טלפונים להרבה אנשים - - -

יעקב אשר: מה, זה לא היה בתיאום עם משרד הכלכלה?

איילת שקד: לא, זה לא היה בתיאום עם שר הכלכלה.

איילת שקד: אני רוצה להבין: האם המפעל עובר מקרית מלאכי, שזו עיר בחתך סוציואקונומי יותר נמוך לערד, ואם לא – האם המפעל היה צריך להתרחב בקרית מלאכי, ועכשיו, בגלל שזה נוח תקשורתית הוא מתרחב בערד?

איילת שקד: אני מאד מבקשת ממך לתת תשובה כאן.

אבישי ברוורמן: אני מאד מודה לך.

אבישי ברוורמן: ביקשתי מנציג "אסם" לבוא לכאן להסביר בדיוק מה הוא דורש - - -

טלי פלוסקוב: לגבי הרמה הסוציואקונומית - הנתונים שיש בידיך הם משנת 2009.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו נמדוד את ערד, לצערי הרב אני אומרת, ועם כאב בלב: אנחנו ממש לא נמצאים ב-5.

איילת שקד: זה לא משנה.

איילת שקד: זה לא הפרד ומשול בין קרית מלאכי לערד.

איילת שקד: דבר אחרון- באמת, השר בנט יחד עם בני ביטון חונכים מפעל בדימונה, מפעל שגם קיבל סיוע ממרכז ההשקעות, מפעל עלבד למגבונים, מפעלים שמרוויחים – המדינה תומכת בהם.

<בני ביטון: אבל צריכים יותר, עם כל הכבוד.

<בני ביטון: מה שאמר היושב ראש – יותר הכוונה ממשלתית - - -

נחמן שי: לפני כמה חודשים פגשתי את בעלי המפעל ואת המנכ"ל.

נחמן שי: זה היה אחרי שאמרו לי שהם לא יוכלו להחזיק את המפעל.

נחמן שי: שאלתי למה, והם אמרו לי כי התנאים הם בלתי אפשריים.

נחמן שי: ישבתי אתם והם הציגו לי את התחשיבים הכספיים שלהם, מתוך רצון לראות איך יוצאים מהבור.

נחמן שי: היה שם בדיוק הסעיף הזה שמדברים עליו – הגז.

נחמן שי: 10 מיליון שקל.

נחמן שי: הם אמרו – אם יביאו לנו את הגז למפעל, אנחנו משאירים את המפעל.

נחמן שי: הם לא סחטו את מדינת ישראל, הם דרשו את המינימום שבמינימום.

נחמן שי: הם אמרו שזה מה שמקובל, להביא את הגז אליהם, הם לא צריכים למשוך את הגז.

נחמן שי: ואז פניתי לשר סילבן שלום, שהוא הרי גם ממונה על הדרום וגם על הגז.

נחמן שי: אמרתי – לא יכול להיות.

נחמן שי: כל הנתונים הועברו ללשכת השר, ואז קיבלתי תגובה.

נחמן שי: על התגובה רציתי לדבר.

נחמן שי: פנה אלי איזה בחור צעיר, מאלה שיודעים הכל.

נחמן שי: הוא אמר לי – בדקנו את זה, זה רק 10 מיליון שקל, הם יכולים לעמוד בזה.

נחמן שי: שאלתי אותו אם הוא הרוויח בימיו 10 מיליון שקל, אולי הוא הרוויח מיליון שקל או 100 אלף שקל, והוא מבין את המשמעות של זה.

נחמן שי: הוא אמר – זה מה שאנחנו יכולים לעשות, פגישה עם השר הם לא יקבלו.

נחמן שי: בזה נגמרה הפרשה.

נחמן שי: בעיניי, תמיד מהמקרה הקטן מכירים את הגדול.

נחמן שי: כך מדינת ישראל מתנהגת בכחול –לבן, בייצוא, בפריפריה.

נחמן שי: השר, סילבן שלום, לשכתו.

נחמן שי: זו היתה התשובה.

נחמן שי: אין לנו מה לראות אותם, אין לנו מה לדבר אתם – שיוציאו את הכסף מכסם, וכך תתנהל מערכת הגז הטבעי של מדינת ישראל שנועדה להטיב עם אזרחיה, לא עם טייקוניה.

נחמן שי: זה הכל.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, לא צריך להוסיף על זה.

אבישי ברוורמן: מה אומרת התאחדות התעשיינים?

אבישי ברוורמן: צביקה אורן צלצל אלי אתמול.

<נתנאל היימן: כל פעם שאנחנו מדברים על מחירי ארנונה לתעשייה, מחירי מים, על החיבור של הגז, פחות על המחיר של הגז- - -

אבישי ברוורמן: אני סיכמתי עם צביקה אורן, קבל עם ועולם, שהוא כבר אמר שאם יש מונופול על הגז אי אפשר לבנות תחרות, המחיר הזה הוא מחיר מונופוליסטי וצריך לפקח עליו כדי שמפעלים כאלה ישרדו.

<נתנאל היימן: המחיר גם יכול להיות אגורה אחת, אבל אין כרגע - - הוא לא מגיע למפעלים, אז זה לא משנה כרגע.

אבישי ברוורמן: אם אתם לא תתנו את הגיבוי הזה, למה שצביקה אמר, ל-30 השנה הבאות לא יהיה מגבות ערד, לא יהיה שום דבר.

אבישי ברוורמן: הגיע הזמן שגם התאחדות התעשיינים תתבטא בצורה ברורה, לא רק על הצינור.

<נתנאל היימן: זה הצינור, וזה יאשה, האישורים של מכון התקנים, וכל הדברים האלה – שמפעל היום, אם הוא עושה את ה RY שלו, אם להתחבר לגז, הוא לא יכול.

<נתנאל היימן: ואתה יודע את זה טוב מכולם.

ניצן הורוביץ: אני רוצה להכניס לדיון הזה כיוון אחר, שאני חושב שבערד הוא חיוני.

ניצן הורוביץ: אני מכיר את ערד הרבה שנים.

ניצן הורוביץ: היתה לי משפחה גדולה באזור מפרץ חיפה.

ניצן הורוביץ: כולם לקו באסטמה, וכבר בתחילת שנות ה 70 הם עברו לערד.

ניצן הורוביץ: דוד שלי היה חבר "אגד" והיה מסיע יום יום נופשים מהמלונות בערד לים המלח.

ניצן הורוביץ: אני, כילד, התחלתי לבוא לשם לפסטיבל הזמר.

ניצן הורוביץ: אני מכיר את ערד ויש לי שם הרבה קרובים עד עצם היום הזה.

ניצן הורוביץ: אני חושב שהאופן שבו העיר תוכננה – היא תוכננה בצורה מופתית, בעיניי.

ניצן הורוביץ: יש בה גם הרבה יתרונות עירוניים וגם יתרונות אזוריים, שאין בשום מקום אחר, לא בארץ ולא בעולם, ואת זה צריך לנצל.

ניצן הורוביץ: לקחת את כל הדברים האלה ולהכניס אותם לסלים של מפעלים מכל מיני סוגים – אני חושב שיש לנו כאן החמצה של הנושא התיירותי שצריך להיות מוביל בערד.

ניצן הורוביץ: בערד יש איכות אוויר שאין בשום מקום אחר בארץ.

ניצן הורוביץ: יש את ים המלח, יש את מצדה, יש מדבר – יתרונות באמת פנטסטיים.

ניצן הורוביץ: אני לא מדבר על המכרה, זה יהיה בדיון של 12:30.

ניצן הורוביץ: אני מדבר על האופן שבו צריך לעודד את התיירות בערד.

ניצן הורוביץ: מה שיש היום בערד מבחינה תיירותית מאד מוגבל.

ניצן הורוביץ: אני לא רוצה להתבטא במילים לא יפות - - -לא, אני אגיד מאד מוגבל.

ניצן הורוביץ: אפשר היום, אפילו בתכנית צנועה, יש לי כאן למשל נייר שמדבר על 1,500 מיטות אירוח בערד, שזה מעט, יחסית למקומות אחרים כאלה בעולם, עם נוף כזה, עם יתרונות סביבתיים כמו שיש בערד – ב 1,500 מיטות על בסיס של צימרים פרטיים, בעידוד של אנשים לבנות יחידה קטנה ליד הבית כדי שהם ישכירו אותה – אתה יכול להכניס מאות מיליוני שקלים, יותר ממה שכל מפעל יכניס.

ניצן הורוביץ: גם זה צריך להבין.

ניצן הורוביץ: ההשקעה כאן היא מאד נמוכה יחסית לתשואה, כי בערד יש הרבה דברים שאין בשום מקום אחר – לא בקרית מלאכי, לא בתל אביב ולא בחיפה.

ניצן הורוביץ: לכן, את זה צריך לעשות, את זה צריך לעודד.

ניצן הורוביץ: תבין, אדם שמגיע לצימר משאיר 700-800 שקל ביום.

ניצן הורוביץ: היום רוב האנשים שבאים לערד לא נשארים לישון שם, כי אין איפה.

ניצן הורוביץ: את זה צריך לעודד.

טלי פלוסקוב: רק רוצה להגיד לך שבהצעת מחליטים נושא התיירות, בדיוק מה שדיברת, אנחנו - - - עם משרד התיירות.

<דב ליטבינוף: קודם כל, א לא יקימו ועדת שרים לנושא של התעסוקה בערד, זה לא יזוז.

<דב ליטבינוף: ידברו פוליטיקה, וזה מה שיהיה.

<דב ליטבינוף: דבר שני אני רוצה להגיד – סוף סוף הגענו להבנות בין ראשי ערים בנגב המזרחי אבל זה לא יעבוד אם לא יקבלו החלטה שב-10 השנים הקרובות לא לוקחים את מענקי האיזון מדימונה ומערד.

<דב ליטבינוף: זה יהיה כסף שמחליף כסף.

<דב ליטבינוף: ב 10 הנים הקרובות תמר הולכת להעביר כ 120 מיליון שקל לערד ודימונה, אבל, אם יקחו את ענקי האיזון לא עשינו שום דבר, העברנו כסף בכסף.

<דב ליטבינוף: זה דבר שחשוב להעביר אותו בחקיקה.

<דב ליטבינוף: דבר נוסף, אני מצטרף לדברים שחבר הכנסת ניצן אמר: צריך ללכת עם החוזקות של העיר.

<דב ליטבינוף: החוזקות של העיר זה תיירות.

<דב ליטבינוף: צריך לעשות פה תכנית רצינית.

<דב ליטבינוף: ב 10 השנים הקרובות הולכים להקים בים המלח עוד כ-3,700 חדרים.

<דב ליטבינוף: זה אומר 12 אלף מקומות עבודה.

<דב ליטבינוף: תבינו, עוד 1,500 חדרים, עוד 2,000 חדרים בעיר ערד, שזה המרפסת של ים המלח, הנוף הכי יפה בעולם, זה דבר שיכול להכניס לעיר הרבה כסף ולשנות את העיר מהקצה לקצה.

אבישי ברוורמן: מה שמפתיע אותי זה שהשיחות האלה לא משתנות.

אבישי ברוורמן: הרי זה כל כך ברור שהבעיה של ממשלות ישראל כבר שנים רבות, זו בעיית התכלול.

אבישי ברוורמן: שאין גישה מערכתית.

אבישי ברוורמן: כל אחד מפריע לשני כי כל אחד רץ להיות ראש ממשלה, באמצע יש עוד ביורוקרטיה, ושיח כזה – כמה שנים הוא קיים?

<בני ביטון: המון שנים.

<קריאות: אי אפשר ככה לרוץ ולספר לחברה'.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, אתה אמרת דבר חשוב.

איציק שמולי: בסופו של דבר, התעשייה המסורתית שנפגעת פעם אחר פעם –זה עניין של מדיניות, לא רק של הממשלה הזו, אלא זו מדיניות מתמשכת.

איציק שמולי: הגודל של התעשייה המסורתית בתוצר שלנו היה בשנות התשעים, לא לפני הרבה זמן – 23%.

איציק שמולי: היום הוא באזור ה 12%.

איציק שמולי: ולמה?

איציק שמולי: כי כשמדברים, למשל, על הטבות מס גדולות, שאין חולק על כך שיש תחרות בינלאומית וצריך למשוך את כולם לפה, אז בתקציב הבא שאוטוטו מגיע לכנסת, 7.5 מיליארד שקל עוברים ככה, ואף אחד לא פוצה פה.

איציק שמולי: אבל כשמדברים לעזור ב 10 מיליון שקל לתעשייה המסורתית אז עומד שר הכלכלה מעל פודיום הכנסת ואומר בצורה ברורה: חברה', ממשלה לא צריכה לסבסד ולעזור למפעלים בפריפריה.

איציק שמולי: בלי להתבלבל בכלל.

<בני ביטון: לא, אני מתקן אותך.

<בני ביטון: "למפעלים כושלים" הוא אמר.

<קריאה: אתה בעדנו או נגדנו?

<קריאות: - - -

איציק שמולי: אתה קיבלת מפעל בדימונה וזה דבר יפה, וצריך לברך את השר בנט על זה.

איציק שמולי: אבל אני לא חושב שצריך לקנות את שתיקתו של הנגב כולו בגלל מפעל של 60 עובדים כי זו בעיה של כל הנגב.

איציק שמולי: זה כמובן נוגע, אדוני, גם לרגולציה, וגם לעלויות שדיברת עליהן.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד רק נקודה אחת, ולהפנות את תשומת ליבך, טלי – גם אני ביקרתי בעיר, אתך.

איציק שמולי: אנחנו צריכים להדגיש את ממד הזמן בפתרון.

איציק שמולי: אי אפשר להגיד – נשים תכנית ונראה מה יהיה בחודשים הקרובים, עוד שנה וחצי.

איציק שמולי: צריך לפעול עכשיו.

איציק שמולי: אני רוצה לסיים במשפט אחד שאמר בשבוע שעבר חבר הכנסת אילן גילאון: לכאורה אנחנו מדברים רק על מגבות.

איציק שמולי: אבל הציונות כולה עומדת על הדבר הזה, כי בסוף, ערד זה לא עוד עיר.

איציק שמולי: זו עיר, זה עוגן שנמצא בנגב המזרחי והדבר שהכי צרם בעין, ובזה אסיים – כשאתה מדבר עם העובדים שם הם אומרים לך: בסדר, לא מגבות ערד.

איציק שמולי: תגיד לנו לאן אנחנו הולכים מחר בבוקר.

איציק שמולי: אני חושבת שגם אם הממשלה אומרת שהיא לא רוצה את מגבות ערד, היא צריכה בהחלט להגיד מה היא כן רוצה.

<אלברט גורדון: כולם מדברים פה על מגבות ערד, זה טוב, זה מצוין.

<אלברט גורדון: אבל אני רוצה להגיד על "פלקסטרוניקס", על "אלביט".

<אלברט גורדון: לפני שנתיים היתה "מוטורולה".

<אלברט גורדון: עבדו שם 500 איש.

<אלברט גורדון: עכשיו נשארו 10 אנשים.

<אלברט גורדון: "פלקסטרוניקס" הוא קנה לנו, אבל הוא לא צריך אותנו.

<אלברט גורדון: את זה לא צריך להבין.

<אלברט גורדון: זו בעיה של ביזנס או לא, אני לא יודע, אבל זו עובדה.

<אלברט גורדון: אנחנו בחוץ.

<אלברט גורדון: ועושים הכל שלא יהיה נוח לנו שם בערד.

<אלברט גורדון: הכל, כי בבת אחת מפטרים, למשל, אנשי איכות מפרויקט שקיים, שנשאר כמה חודשים, כי עושים הכל לזרוק אותנו ממקום העבודה.

<אלברט גורדון: זה מאד חשוב.

<אלברט גורדון: בזמן האחרון, רק 130 אנשים קיבלו מכתב פיטורין.

<אלברט גורדון: לערד זה רציני מאד.

<אלברט גורדון: לנו שם אין עבודה, וצריכים פשוט להבין כי אנחנו צריכים הצלה.

<אלברט גורדון: עזרה זה טוב.

<אלברט גורדון: "פלקסטרוניקס" לא מבקש כסף.

<אלברט גורדון: יש לנו הכל.

<אלברט גורדון: יש לנו מפעל, יש לנו אנשים, יש לנו אפילו הזמנה.

<אלברט גורדון: פשוט זורקים לנו, זורקים.

<אלברט גורדון: לא רוצים.

<אלברט גורדון: אני לא יודע, יש בעיה בין "פלקסטרוניקס" ו "אלביט", יש בעיה, אבל למה אנחנו צריכים לשלם על זה?

<אלברט גורדון: אנחנו צריכים רק לעבוד.

<אלברט גורדון: למה אנחנו צריכים לאבד את מקום העבודה שלנו?

אבישי ברוורמן: אולי תסבירי לנו, מנכ"לית "אלביט" בצורה ברורה, לגבי המפעל?

אבישי ברוורמן: רואים את זעקת האנשים, מה קורה בבין "אלביט", "פלקסטרוניקס", ומשרד הביטחון שלא נמצא כאן?

<אורנה יעקובי: בשמחה.

<אורנה יעקובי: ראשית, אני לא מנכ"לית, אני אחראית על ישראל ואני מטפלת בכל הנושא הזה ואשמח לתת דיווח.

<אורנה יעקובי: "אלביט", לפני כמעט שלוש שנים, הקימה שלוחה בערד.

<אורנה יעקובי: בשלוחה הזו ייצרנו מעל 10,000 מכשירי קשר עם עובדים מדהימים, חרוצים, מקצועיים, שעמדו בלוחות הזמנים ועשו כל מה שצריך.

<אורנה יעקובי: "אלביט" מצידה הקימה את כל התשתיות, כל הציוד, כולכם מוזמנים לראות, מפעל לתפארת.

<אורנה יעקובי: ההזמנה הסתיימה.

<אורנה יעקובי: לאורך השנתיים האלה באנו עם רעיונות לנושאים חדשים - - -

<קריאה: היא לא - - -

<אורנה יעקובי: סליחה.

<אורנה יעקובי: ההזמנה הסתיימה.

<אורנה יעקובי: 10,000 מכשירים סופקו במלואם - - -

<אלברט גורדון: נשאר כמה חודשים.

<אלברט גורדון: נשאר.

<אורנה יעקובי: ההזמנה מסתיימת בימים אלה.

<אורנה יעקובי: אנחנו, במשך השנתיים, נתנו רעיונות לנושאים נוספים – כל מיני פרויקטים צה"ליים שניתן לעשות.

<אורנה יעקובי: תותח לצה"ל.

<אורנה יעקובי: אם יוחלט על כך בצה"ל, "אלביט" מוכנה להעביר את כל האלקטרוניקה של ייצור התותח, ולעשות אותו במפעל בערד.

אבישי ברוורמן: לא הקמת את המפעל להזמנה אחת, נכון?

<אורנה יעקובי: לא.

<אורנה יעקובי: במפעל הזה, מעבר לייצור 10,000 המכשירים מתחזקים את מערך הקשר הצה"לי.

<אורנה יעקובי: עובדים בו מספר לא גדול של אנשים.

<אורנה יעקובי: הם יעבדו, בעזרת השם, ב-18 השנים הבאות.

<אורנה יעקובי: בחירום ובשגרה הם מתחזקים את כל המכשירים הצה"ליים, מכשירי הקשר - - -

<אלברט גורדון: אנחנו מדברים על 8 אנשים.

<אלברט גורדון: 2 מערד.

<אלברט גורדון: 6 מבאר שבע.

קארין אלהרר: כשהעסקתם את האנשים אמרתם להם מראש שזה פרויקט לשנתיים?

<אורנה יעקובי: אל"ף, את כל נושא ייצור מכשירי הקשר עשינו בקבלנות משנה עם "פלקסטרוניקס", וההזמנה היתה לכמות מסוימת, ובאמת עשו את כל הכמות.

<אורנה יעקובי: מעבר לזה אנחנו גם קיבלנו פרויקטים מחו"ל, הכנסנו אותם וייצרו אותם בצורה מיטבית במפעל.

<אלברט גורדון: לא.

<אלברט גורדון: נשארו עוד אלפיים מכשירים.

<אלברט גורדון: זאת אומרת, 4 חודשים מינימום.

אבישי ברוורמן: השאלה שלי היא פשוטה: למה אתם מפסיקים - --

<אורנה יעקובי: אנחנו לא מפסיקים שום דבר.

<אורנה יעקובי: כלום.

<אורנה יעקובי: אנחנו קיבלנו הזמנה לייצור מכשירים.

<אורנה יעקובי: "פלקסטרוניקס" יצרה אותם בקבלנות משנה.

<אורנה יעקובי: קבלן המשנה סיים את הייצור.

<אלברט גורדון: לא.

<אורנה יעקובי: אנחנו נשמח לתת כל עבודה אפשרית לעובדים המסורים והנפלאים שעובדים שם.

רוברט אילטוב: "אלביט" קיבלה הטבות מהמדינה כדי להקים שם מפעל?

<אורנה יעקובי: לא קיבלה הטבות, לא קיבלה מענק.

<אורנה יעקובי: על חשבונה העבירה והקימה תשתיות ולא השתמשנו בשום מענק ובשום הטבה לטובת השלוחה שלנו בערד.

<אורנה יעקובי: אנחנו שמחים, יש לנו עוד מפעלים באזורי פיתוח וזה כבוד לנו לעבוד באזורים כאלה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע את נציג מגבות ערד, זוהיר אבו עג'אג'.

<זוהיר אבו עג'אג': אדוני היושב ראש.

<זוהיר אבו עג'אג': אני התגייסתי לצבא ואפילו בהתנדבות, אנחנו לא חייבים בגיוס.

<זוהיר אבו עג'אג': אשתי עשתה שנתיים שירות לאומי, ומאז שחרורי הצבאי אני עובד במגבות, מזה 7 שנים.

<זוהיר אבו עג'אג': לפני שבועיים הודיעו לנו שהמפעל סגור.

<זוהיר אבו עג'אג': 200 משפחות נזרקו לרחוב.

אבישי ברוורמן: לא צריך להוסיף יותר.

אבישי ברוורמן: מה שאמרת זה הכל.

<קריאה: הוא השתתף ב "צוק איתן".

<זוהיר אבו עג'אג': אני גם השתתפתי ב "צוק איתן".

<זוהיר אבו עג'אג': העובדים מצפים מכם, אתם, נבחרי הציבור, להחזיר אותם לעבודה.

<זוהיר אבו עג'אג': הם יושבים בערד 24 שעות.

<זוהיר אבו עג'אג': יש החלטה, מתקשרים.

<זוהיר אבו עג'אג': האנשים האלה אין להם לאן ללכת.

<זוהיר אבו עג'אג': אתמול עשו יריד תעסוקתי, שולחים אותם לעשות שטיפת כלים.

<זוהיר אבו עג'אג': אנשים שעובדים 30 שנה בייצור צריכים עכשיו לעבוד בשטיפת כלים.

אבישי ברוורמן: אתה אמרת את הכל.

אבישי ברוורמן: פה מתווכחים על כמה מיליוני שקל, כשאת המחירים אחרים מפקיעים.

<קריאה: ומה עם עובדי הפזורה?

<קריאה: יש שם 50 בדואים מהפזורה שעובדים מעל 20 שנה.

<זוהיר אבו עג'אג': אדוני, ההחלטה הגורלית היא בידיכם.

<זוהיר אבו עג'אג': אתם צריכים להחזיר אותנו לעבודה.

טלי פלוסקוב: זו דוגמה לדו קיום מאד יפה, מגבות ערד.

אבישי ברוורמן: אני ממשיך, אדוני המנכ"ל של לוכסמבורג.

<דוד לוכסמבורג: למפעל שלי קוראים "לוכסמבורג תעשיות" ואנחנו 40 שנה בערד.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו תעשייה רגילה, לא הייטק ולא low tech.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו עושים כימייה, לא עובדים בפרויקטים.

<דוד לוכסמבורג: זה לא מתחיל ונגמר ככה.

<דוד לוכסמבורג: זה כל יום מתחיל ונגמר, לתחזק את מגוון המוצרים שלנו, מגוון הלקוחות שלנו, ולהתחרות במתחרים שלנו – שנמצאים באיחוד האירופי, בארצות הברית וברזיל.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו מייצרים כימיקלים נגד מחלות צמחים – לסויה, לחיטה, שעורה, אורז, מדשאות גולף, כותנה וכך הלאה, כמו "אדמה", "מכתשים אגן" שאתם מכירים.

<דוד לוכסמבורג: 40 שנה אנחנו בערד.

<דוד לוכסמבורג: המפעל התפתח בדינמיקה הפנימית שלו.

יעקב אשר: כמה עובדים יש?

<דוד לוכסמבורג: יש לנו 100 עובדים, וב-20 שנה האחרונות יותר מהעובדים שלנו עובדים יותר מ-20 שנה.

<דוד לוכסמבורג: יש לנו ניסיון מצטבר והתמחות במקצוע שלנו.

<דוד לוכסמבורג: יש לנו מפעל בערד.

<דוד לוכסמבורג: בהיעדר רצון של העיריה להקים מפעל נוסף שביקשנו, הקמנו מפעל ברמת חובב, כך שהיום יש לי, כמו שלנתנאל היימן יש השוואה בעלויות, לי יש השווא בין רמת חובב וערד בתעשייה.

<דוד לוכסמבורג: שני עולמות שונים לחלוטין.

<דוד לוכסמבורג: תיסעו לראות את זה, איך נראה פרק תעשייה כימית ברמת חובב ואיך בערד, עם העזובה שם.

<דוד לוכסמבורג: לנו חשוב ביותר לא להפריע, קודם כל, מבחינת ביורוקרטיה, ולתת לנו אפשרות להתחרות, או לבטל לנו את החיסרון מול המתחרים שלנו, שנמצאים בבלגיה, בשוויץ, בגרמניה, בארצות הברית ובברזיל.

<דוד לוכסמבורג: להוריד לנו את החיסרון.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו רחוקים מהנמל.

<דוד לוכסמבורג: אין אנרגיה – שמעתם את נושא הגז, אנחנו צריכים לממן בעצמנו את הצינור.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו כבר שילמנו מקדמה לחברה שאחראי על הצינור.

<דוד לוכסמבורג: שמחנו לקרוא שזה בתקציב.

<דוד לוכסמבורג: המדינה נותנת לנו מים, חשמל, טלפון וביוב.

<דוד לוכסמבורג: לאנרגיה אנחנו צריכים לדאוג בעצמנו.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו נלחמנו על זה.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו מוטרדים, בפירוש מוטרדים, מכל מיני סיבוכים שמוטלים עלינו.

<דוד לוכסמבורג: במקום לעסוק בפיתוח, בתכנון, בייצוא – אנחנו עוסקים בלהסיר מכשלות שמטילים עלינו.

<דוד לוכסמבורג: למשל- תאגיד המים.

<דוד לוכסמבורג: לא רק שהוא גובה מאתנו אגרה על מחסן שבנינו, שלא מחובר למים ולא מחובר לביוב, אבל הוא גובה אגרה כדי לתת אישור בניה.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו הפכנו למקור לשלם לרשויות.

<דוד לוכסמבורג: תאגיד המים הולך אחורה, היסטורית – כדי לתבוע מאתנו.

<דוד לוכסמבורג: אני מעסיק את זמני לא בפיתוח, לא בייצוא, אלא עם עורכי דין, כדי להסיר מכשלות, ובהצלחה, כי הטענות הן לא ענייניות.

<דוד לוכסמבורג: איכות סביבה – בישראל יש מונופול למי שמטפל בסביבה, וזו החברה לשירותי הסביבה ברמת חובב.

<דוד לוכסמבורג: יש אתר "אפעה", לא רחוק מערד.

<דוד לוכסמבורג: אין מי תהום, לב המדבר, אין סיבה שלא ייקח פסולת תעשייתית.

<דוד לוכסמבורג: לא מאפשרים לנו את זה.

<דוד לוכסמבורג: כיוון שיש מפעל תעשייתי אחד ש - -

יעקב אשר: עלות השינוע הרבה יותר גבוהה.

<דוד לוכסמבורג: אתה תתפלא, אני לא שולח לרמת חובב, לאתר הפסולת הרעילה של המדינה, אני שולח את זה למערב אירופה.

<דוד לוכסמבורג: קונטיינרים של פסולת יוצאים, לא לרמת חובב, ונותנים עבודה ברמת חובב.

<דוד לוכסמבורג: הם הולכים במכולות לרוטרדם, ונוסעים למפעל שהוא כמו ברמת חובב, רק שהמחירים שלו הם לא בהשוואה, בכלל, ועם העלויות של התובלה זה יוצא לנו יותר זול.

<דוד לוכסמבורג: בקיצור, מפריעים לנו, בעצם, ואנחנו עוסקים בלהסיר מכשלות במקום לעסוק בדבר האמיתי.

<דוד לוכסמבורג: שוב, אני רוצה להזכיר – אנחנו לא מפעל פרוייקטלי.

אבישי ברוורמן: אנחנו מדינה שלא מנוהלת שנים.

אבישי ברוורמן: אין ניהול.

אבישי ברוורמן: 4 שרים לא עובדים ביחד, העיקר תקשורת, העיקר הצעות חוק.

אבישי ברוורמן: לא עובדים כצוות לחתוך ביורוקרטיה, והתושבים משלמים על זה.

<דוד לוכסמבורג: אני רוצה להמשיך – התחרות שלנו היא בעולם, נגד מתחרים שלא גרים בארץ.

<דוד לוכסמבורג: את הלקוחות שלנו זה לא מעניין בכלל, כל הסיפורים.

<דוד לוכסמבורג: אז השביתות שקיימות, היעדר עורף לוגיסטי – אין איפה לאכסן מכולות בדרך לערד.

<דוד לוכסמבורג: מגיעה אניה עם 8 מכולות במקום 4, צריך לטפל, זו שרשרת אספקה.

<דוד לוכסמבורג: בקיצור, המדינה לא רק שלא עוזרת לתעשייה הרגילה, היא מפריעה, היא מפריעה, בפירוש.

אראל מרגלית: אם היית מקבל עזרה היית יכול לפתח עוד קו מוצרים?

<דוד לוכסמבורג: ודאי.

<דוד לוכסמבורג: אנחנו חיים כל הזמן, אמרתי – אנחנו מתחזקים את הלקוחות, מפתחים עוד מוצרים, עובדים בהמשכיות וברציפות, לא בפרוייקטים.

אראל מרגלית: ולמה אתה לא חברה עתירת ידע מבחינת הקטגוריה?

<דוד לוכסמבורג: כי סווגו את התעשייה הכימית, ואנחנו מפתחים, יש לנו מעבדות ויש לנו דוקטורים שעובדים בכימיה, אנחנו מפתחים טכנולוגיות כימיות.

<דוד לוכסמבורג: זה לא נחשב low tech, אנחנו לא זכאים לעזרת המדינה, וזה לא נחשב הייטק.

<דוד לוכסמבורג: כך הגדירו את זה.

<אמיר רשף: התשובה – הממשלה רוצה כמה פעולות שיכולות לייצר תשתית טובה יותר לתעשייה בערד.

<אמיר רשף: חלק מהדברים הוזכרו פה, והתקבלו החלטות עליהם, בין אם זה כביש 31, שבשנה הקרובה – שנה וחצי תסתיים העבודה עליו ובין אם זה הנחת צינור הגז שהוחלט עליו, והוא יבוצע.

אבישי ברוורמן: מה לגבי המפעלים?

אבישי ברוורמן: מה עכשיו?

<אמיר רשף: זה לא סוד שאנחנו לא רוצים את הסיוע הנקודתי – פה נסגר מפעל, נסייע לו, פה נסגר– נסייע, אנחנו רוצים להפעיל כלים רחביים שיאפשרו פה לתעשייה ברת הקיימא לפעול.

רוברט אילטוב: מתי הכלים שלך יתחילו לעבוד, עוד שלוש שנים?

<אמיר רשף: במסגרת הכלים הקיימים - יש מגוון של כלים שמופעלים באמצעות המרכז להשקעות הון - - -

אבישי ברוורמן: לגבי מגבות ערד, השאלה שלי היא ספציפית: 12 מיליון.

אבישי ברוורמן: אם באמת הסיפור האמיתי – הגז פה במחיר מופקע, אם הם יקבלו את זה במחיר תחרותי, ואם ילכו בנושא המים ובנושא הארנונה, אז זה מפעל רנטבילי, למה צריך לסגור אותו?

<אמיר רשף: אבל מה זה עזרה בארנונה?

<אמיר רשף: זה אומר שעירית ערד תקבל פחות ארנונה וזה יפגע בשירות לתושב.

טלי פלוסקוב: ואתה יודע שזה לא בסמכותי.

טלי פלוסקוב: אני הייתי מוכנה, אבל זה לא בסמכותי.

<אמיר רשף: אם יפחית להם את מחירי המים אז צרכן אחר ישלם יותר על המים.

<אמיר רשף: זה יגיע מאיפה שהוא.

<אמיר רשף: הממשלה לא צריכה לתת סבסוד נקודתי כזה או אחר.

אבישי ברוורמן: אז מה המדינה עושה?

תמר זנדברג: -- -

<אמיר רשף: - - כלים למפעלים שיש להם חדשנות.

<קריאה: אתה טועה, אתה טועה.

אבישי ברוורמן: מה עם "אסם"?

<אמיר רשף: נבחן את נושא "אסם" כבר השבוע.

<אמיר רשף: זה ייבחן על בסיס הכלים הקיימים, איך אפשר לסייע ל "אסם" להקים מפעל בערד, שאנחנו רוצים דבר ראשון לבדוק שמדובר במשרות תוספתיות למשק.

<אמיר רשף: משרות חדשות.

איילת שקד: אבל למה המשרות התוספתיות האלה לא יכולות להיות בקרית מלאכי?

<אמיר רשף: זו בסוף תהיה החלטה שלהם.

<אמיר רשף: אנחנו נציג להם את הכלים הקיימים שהם יכולים לקבל לטובת הקמת המפעל.

תמר זנדברג: ראש עירית קרית מלאי הוא מהבית היהודי, פשוט.

תמר זנדברג: יש פה קרב בין הבית היהודי לישראל ביתנו.

טלי פלוסקוב: רבותי, שימו את הפוליטיקה בצד.

<אמיר רשף: בסוף ההחלטה תהיה של "אסם".

<אמיר רשף: אני לא יודע את המספרים - - -

אבישי ברוורמן: אם אתה לא יודע, אז מי יודע?

<אמיר רשף: אנחנו, כגורמי מקצוע, נקבל את התכנית העסקית של "אסם", נשב ונבחן אותה.

<ינון אלרואי: אני מסכים עם כולם, ואנחנו מאד מוטרדים מהעובדה שבשנים האחרונות אין גורמי צמיחה בערד.

<ינון אלרואי: אני רוצה להזכיר לכולם שעברו שתי החלטות ממשלה, אחת – מעבר צה"ל לנגב, שערד היא חלק מיישובי המטרה.

<ינון אלרואי: רק לפני כמה שבועות עברה עוד תכנית ספציפי ליישובי הנגב, ובמסגרת ההחלטה הזו, למשל, טופל הנושא של הצינור של הגז הטבעי.

<ינון אלרואי: מה שחשוב להבין, ויש כאלה שלא ירצו לייצר את הקשר – אבל עם כל הכבוד, הדיון הזה והדיון הבא קשורים.

<ינון אלרואי: המטרה שלנו זה לייצר מקומות עבודה ואם יש כאלה שמייצרים עבודות ויכולים לייצר יותר עם עבודות שמשלמות הרבה יותר מהשכר הממוצע במשק, ואני מדבר על חברות שמייצרות כימיקלים – צריך לסייע להם.

<ינון אלרואי: זה הפתיח של הסיבוב הבא.

<ינון אלרואי: מה שחשוב להבין – אנחנו עובדים בתיאום עם העיריה.

<ינון אלרואי: ישבנו עם ראשת העיר ופרנסי העיר עוד פני כמה שבועות, עוד לפני שהמפעל הודיע.

<ינון אלרואי: המפעל היה אתנו בקשר, אנחנו נמצאים עם הקבוצה בקשר מזה שנים, כולל ניסיונות לעזור להם מול משרד הביטחון לגבי הפעילות במצפה רמון.

<ינון אלרואי: מי שזוכר, יש שם את המתפרה שכרגע גם נמצאת במצוקה.

<ינון אלרואי: ברמה העקרונית אנחנו נמצאים בקשר מול פרנסי העיר במטרה קודם כל למצות תהליכים, כמו שאמר אמיר רשף, במסגרת מה שקיים, במידה ולא אנחנו כבר כמה ימים עובדים על איזושהי תכנית ספציפית.

<ינון אלרואי: אני לא יכול לתת כרגע פרטים, כי טרם סיימנו את גיבושה.

יעקב אשר: אבל אולי בינתיים צריך לקבל החלטה שהמפעל הזה לא ייסגר כל עוד לא יהיה פתרון אחר ובינתיים הממשלה תחזיק את אותו חלק יחסי - - -

<קריאה: תנו לנו שנתיים לעבור.

מיכל בירן: רק בשבוע שעבר אישרנו מיליארד שקלים ל "אינטל" בעלות של 300 אלף ₪ לעובד.

מיכל בירן: אי אפשר למצוא פה את הסכום הקטן הזה?

<ינון אלרואי: אני רוצה להשלים – דיברו פה על השר בנט, אני לא הדובר שלו אבל הוא אמר בשבוע שעבר לפחות ממה שידוע לי, שככל שההנהלה תציג לנו תכנית שהיא תכנית שאינה שבירת כללי המשחק וברת קיימא, כי כרגע, מה שאומר, בעצם - - אני צריך בין 10 או סכום אחר, מיליון שקל בשנה.

<ינון אלרואי: מאיפה הוא רוצה את זה?

<ינון אלרואי: הוא רוצה לשלם פחות מים – ואז, מי ישלם?

<ינון אלרואי: הוא רוצה לשלם פחות ארנונה - מי ישלם?

<ינון אלרואי: הוא רוצה סבסוד קבוע.

יעקב אשר: מדברים כרגע על משהו זמני.

<ינון אלרואי: האם אתה תשב פה ותראה את האנשים היקרים האלה, בעוד שנה או שנתיים כשייגמר - - -

דב חנין: אתם אומרים שאתם מייצרים פתרונות לטווח הבינוני.

<דב ליטבינוף: - - 6 מיליון ₪ למשך שלוש שנים יכולים לפתור ולתת זמן לדברים אחרים להתפתח.

<דב ליטבינוף: - - - ולא להוציא אותם לרחוב.

יעקב אשר: הרי שמענו כאן מנציג האוצר, עושים דברים – גם את צינור הגז, הדברים האלה ייקחו את הזמן שלהם.

יעקב אשר: אני בא ואומר: תיקחו פאוזה, ולא בשביל לבוא עוד שנה ואז להגיד לעובדים – לכו הביתה בינתיים תנגישו את הפתרונות.

יעקב אשר: גם את הפתרון ההזוי הזה שעליו אני אדבר בזכות הדיבור שלי, של "אסם", גם הוא רק בעוד שנתיים.

יעקב אשר: אז קודם כל, תצילו כרגע את המפעל הזה.

יעקב אשר: אתה אומר - כללי משחק, שלא ישברו את כללי המשחק.

יעקב אשר: יש כללי משחק של הפריפריה של ערד, ויש כללי משחק בערים אחרות בארץ.

<ינון אלרואי: בגלל זה לא מקבלים תמיכה במרכז הארץ, אדוני.

<אמיר רשף: וגם בהחלטה על הדרום נכנסו יישובים, וערד ביניהם, שיכולים לקבל תעדוף אקסטרה על - - -

<ינון אלרואי: אני רוצה לסיים.

<ינון אלרואי: אנחנו מדברם עם יזמים ומנסים למצוא פתרונות ומקווים שנוכל לעזור לעובדים לא רק במצב הקיים כי תענוג קטן מאד להיות מובטל ולא לדעת מה אופק הפעילות שלך.

<ינון אלרואי: זה הדבר הכי גרוע שיכול להיות.

<ינון אלרואי: בשביל זה השר נתן לנו הנחיה גם למצוא פתרונות תעסוקה לאנשים שנמצאים כרגע, ובמקביל אנחנו מנסים יחד להגדיל את הביקוש.

אבישי ברוורמן: מעבר להנחיות אנחנו נפקח על הביצועים.

תמר זנדברג: אני רוצה להוסיף כמה נקודות שלא נאמרו לקשר אותם גם לדיון הבא.

תמר זנדברג: יושבים כאן הרבה חברי כנסת ממפלגות שאת ראשיהן, שהם שרים בכירים בממשלה, ראינו בפייסבוק תוקפים אזרחים שקשה להם עם יוקר המחייה, ולכן הם מהגרים לברלין בשם הציונות.

תמר זנדברג: אבל כשמפעלים עוברים לטורקיה או לירדן, אף אחד לא מטיף על ציונות.

תמר זנדברג: אז מדברים על העלות הכלכלית.

תמר זנדברג: אז אם לעלות הכלכלית של משק הבית או של הצעיר שקשה לו כאן, עם המילקי, הוא צעיר להישאר ולשלם כאן יותר בגלל הציונות – ודובר גם על אותו בעל מפעל שנשאר כאן הרבה שנים בגלל הציונות, אבל דווקא נציגי הממשלה והשרים הם אלה שמסבירים לנו שלא, זאת כלכלה, זה לא ציונות.

תמר זנדברג: אז איפה הציונות, כשמדובר על מפעלים שמעסיקים אנשים ולא כשמדובר על בני אדם?

מיכל בירן: הטענה מצוינת.

אבישי ברוורמן: אחד הדברים שאנשים עושים לפעמים, אומרים – ניקח מודל של תחרות משוכללת, בכל המקומות, כאשר בחלק גדול מהדברים החזקים מקבלים את הסבסוד הכי גדול, דה פקטו – דיברתי על מונופול הגז, ואז אחרי זה, בכל תשלומי האבטלה, במשבר והכל – משלמים כפליים, והופכים את ישראל למדינת תל אביב.

תמר זנדברג: וזה בדיוק הטיעון הבא שלי.

תמר זנדברג: אי אפשר לבוא ולהגיד לנו שאין מקום שבגלל רווחיות אין מקום לתעשייה low tech ותעשייה רגילה, כמו שקראתם לזה – אין לזה מקום בישראל.

תמר זנדברג: אי אפשר להגיד לנו את זה, בגלל 12 מיליון שקל שזה שנתיים עד שיבוא צינור הגז – זו טענה שהיא לא קבילה.

תמר זנדברג: אי אפשר להגיד אותה בדיוק בגלל מה שאמרת, כי זה מקומות, כי זה דמי אבטלה שהמדינה משלמת, ואז באים לתקציב ואומרים לנו: נקצץ בדמי האבטלה.

תמר זנדברג: תראו מה הולך כאן.

תמר זנדברג: עושים פה פרויקט לשנתיים ואז אומרים לנו – בתקציב, נקצץ את דמי האבטלה, רק מי שעובד שנתיים רצוף ולא שנה רצוף יוכל לקבל אותה, ואז הפרויקט יהיה שנה ו-8 חודשים כדי שלא יקבלו דמי אבטלה, ונחסוך עוד ועוד.

תמר זנדברג: ואז יש לנו פה ריב בין הבית היהודי - - -

איילת שקד: לא, מספיק עם השקר הזה.

איילת שקד: אנחנו דואגים לערד ודימונה.

<קריאות: - - -

תמר זנדברג: קודם כל אני לא משקרת.

איילת שקד: תפסיקי לבלבל את המוח.

איילת שקד: השקרים שלך - - -

רוברט אילטוב: - - -

תמר זנדברג: אתם יכולים מאד להתעצבן, אבל ההפרד ומשול הזה בין ערד ובין קרית מלאכי, לא ייעשה על חשבון תושבי הנגב והעובדים.

תמר זנדברג: עוד דבר אחד - - -

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: זמנך עבר.

תמר זנדברג: שתי נקודות שמחלישות את ערד, שלא הוזכרו כאן בדיון, בכלל.

תמר זנדברג: אחת, העיר כסיף שהולכת לקום שם, ליד ערד, והולכת למשוך ושבים מערד החוצה, ושתיים - מפעל שדה בריר, מפעל הפוספטים.

תמר זנדברג: אם אנחנו מדברים על תיירות ועל בריאות, ועל אוויר נקי - - -

איילת שקד: אם היה איכפת לך מתושבי ערד לא היית שמה רגליים למפעל הפוספטים .

<משה חדד: היא יושבת בתל אביב ולא איכפת לה מהנגב.

<קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: אני רק רוצה לספר לכם סיפור אחד על הפוליטיקה הישראלית, ואני לא מדבר על עכשיו.

אבישי ברוורמן: זה סיפור אמיתי.

אבישי ברוורמן: היתה פעם תכנית פוליטיקה שהיתה הכי פופולארית בארץ, כי עוד לא היה ערוץ 2.

אבישי ברוורמן: ואז הבעירו צמיגים כי באופקים היתה אבטלה.

אבישי ברוורמן: אני הגעתי, שאלו אותי מה הפתרון, אמרתי: צריך להתחיל לבנות תעשייה, מטרופוליס באר שבע.

אבישי ברוורמן: למחרת הזמינו אותי לראיון, אחד האנשים הבכירים ביותר בטלוויזיה.

אבישי ברוורמן: הוא שאל אותי – למה אתה מדבר על באר שבע ולא על אופקים?

אבישי ברוורמן: שאלתי אותו – מה המרחק בין אופקים לבאר שבע?

אבישי ברוורמן: והוא אמר לי: שעה.

אבישי ברוורמן: אמרתי: 14 דקות.

אבישי ברוורמן: עכשיו אני אגיד לכם את הסיפור האמיתי , למה הנגב לא התרומם שנים, ותמיד אמרתי את זה כשהייתי נשיא אוניברסיטה.

אבישי ברוורמן: אם היה מושל הנגב, מושל אחד שמחזיק את הנגב, היתה עצמה.

אבישי ברוורמן: אבל מה קורה?

אבישי ברוורמן: לפני כל מערכת בחירות מגיע שר אוצר המיועד, ראש הממשלה המיועד, תלוי מאיזה מפלגה הוא.

אבישי ברוורמן: ואז הוא דואג לראש עיריה אחת, נותן לו כמה פונטים, עושים הפרד ומשול.

אבישי ברוורמן: לצערי הנגב מתפורר.

אבישי ברוורמן: אם הוא היה אזור אחד, עם מטרופוליס באר שבע, היה לו מושל, כמו שהצעתי בעבר, וכל הגוף היה ביחד – היתה לו עוצמה אדירה.

אבישי ברוורמן: אבל פוליטיקאים תמיד יהיו פוליטיקאים.

אבישי ברוורמן: כל אחד מסתכל על האינטרס שלו, באים, וכל אחד דואג לחבר שלו, והתוצאה היא עוד מנדט לכמה אנשים, והנגב – אחורה.

אבישי ברוורמן: לא עובדים יחד, וזו הטרגדיה פה.

אילן גילאון: אני המום, אמרו לי שזו ועדה תרבותית.

רוברט אילטוב: תגיד תודה לחברה שלך מהסיעה.

רוברט אילטוב: את כל המהומה היא עשתה.

רוברט אילטוב: במקום לנהל פה דיון, פשוט, כל הזמן זורקת - - -

תמר זנדברג: קשה לשמוע טענות, הה?

אילן גילאון: לא יפתיע אף אחד שאני אמשיך פה את הקו של חברת הכנסת זנדברג.

אילן גילאון: אני שותף לכל הרעיונות הנשגבים לגבי ערד.

אילן גילאון: בכלל, מי שחשוב שמדינת ישראל היא עסק, המפעל הציוני הוא עסק – שינסה למכור אותה למישהו במחיר שהושקע בה, ונראה מי יקנה את זה.

אילן גילאון: אז על תבלבלו לי את המוח.

אילן גילאון: יש פה בעיה בתעשייה הזו שלאורך זמן צריך להיערך אליה.

אילן גילאון: אני מפרשן את הציונות, אדוני היושב ראש, כמוך בדיוק.

אילן גילאון: בתפיסה שלי, קנייתו של מקום עבודה יהיה תמיד יותר זול מקנייתו של מקום אבטלה, אם אני עושה את החשבון הכללי.

אילן גילאון: זה לא יכול לקרות, מבחינה זו של מה שאתה אמרת – כי כל אחד צריך לרוץ מהר ולספר לחברה'.

אילן גילאון: לכן אין שום תכנית לטווח ארוך.

אילן גילאון: לכן התכנית היא מופקרת ובלתי אחראית.

אילן גילאון: לכן, אני מפריד לשניים.

אילן גילאון: אחד, חייבת להתפתח איזה רשת ביטחון לסוג כזה של מפעלים שעוברים מן העולם, שהם בתעשייה שבה יש מרכיב גילי בעייתי, פריפריונאלי, ואנשים שההתמחות הספציפית שלהם היא איננה גבוהה.

אילן גילאון: כאן צריך להקים רשת ביטחון שלה יהיו שותפים – בדומה למה שעשינו ב "פרי גליל", נניח, כאשר הביטוח הלאומי צריך להיות שותף בתוך העניין הזה, במימון של חלק מההוצאה, כדי להרוויח זמן.

אילן גילאון: לכן, הדבר העיקרי והמרכזי כרגע זה מגבות ערד, והמרוץ כרגע הוא המרוץ ל 12 מיליון, ולא כל הגבבה שנאמרה כאן, כי עם כל הכבוד, חבל על הזמן.

אילן גילאון: הרי ממה שנאמר פה אנחנו יודעים שכל זמן שבהנהגת ישראל יהיו פרזנטורים ולא מנהיגים, זה לא יכול להיות.

אילן גילאון: איפה מוצאים 12 מיליון שקלים?

אילן גילאון: זו השאלה המידית, כאשר צריך לשתף את כולם.

אילן גילאון: מודל "פרי גליל" – יכול להיות שהוא המודל הנכון לכאן.

אילן גילאון: אחר כך – אלוהים גדול, שיביאו במבה, גלידה, בוודאי – תיירות, כל מה שצריך.

אילן גילאון: לכן, בואו לא נברח מהדיון – לאן הולכים מחר האנשים האלה.

יעקב אשר: אני רוצה לחזק את ידי האנשים ובמיוחד את ידי ראשי העיר, שבמחווה יפה מאד הגיעו יחד עם ראש עירית ערד.

יעקב אשר: אני תמיד אומר – לדעתי הממשלה לא יודעת לעבוד בצורה מסודרת מול ראשי רשויות.

יעקב אשר: ראש עיר הוא בדרך כלל האדם שיודע הכי טוב.

יעקב אשר: הוא צריך לקבל את הסיוע הנכון, בצורה הנכונה, לא בגלל קשרים פוליטיים, ולא בגלל דברים מהסוג הזה.

יעקב אשר: לכן נכון מה שאמר ראש עירית דימונה – לכל עיר יש את הבאר נפט שלה, תלוי המיקום שלה – תיירות, מגדלי תעסוקה, לכל אחד.

יעקב אשר: אבל כדי להתמקד ולהגיע לזה הוא חייב לקבל עזרה, מהשלטון המרכזי ולא מהשלטון המקומי.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, אתה אמרת שצריך לעניין הזה אנשים רציניים שיעבדו בצוות.

יעקב אשר: קראת לזה "תכלול".

יעקב אשר: אבל כשאתה רואה איך זה מתנהל היום, כשעומד נפתלי בנט לפני יומיים בכנסת ומסביר, ובאמת – נראה שעשה מאמצים, נעשים מאמצים כאלה ואחרים כדי לראות איך לא לסגור את המפעל, או לחילופין – למצוא להם מקומות היום, לא עוד שנתיים.

יעקב אשר: פתאום אנחנו מתעוררים, ושר האוצר, מהבית, מהפייסבוק, סוגר כבר עם "אסם", שילוב של איש תקשורת עם אניביות של ילד בן 10.

יעקב אשר: הרי "אסם" עושה עליו סיבוב.

יעקב אשר: 48 מיליון שקלים – אפשר לפתור את הבעיה הזו בכמה וכמה דקות, סוגרים את העניין.

יעקב אשר: תמיד יודעים רק לקנות.

יעקב אשר: שר האוצר יושב בבית, ומזיז מפעל מכאן לכאן.

יעקב אשר: אתם מכירים את המשחק הזה, "מונופול"?

יעקב אשר: מפטר פה 250, הולכים לאבטלה, ומעביר אותם לשם.

יעקב אשר: איזה היגיון?

יעקב אשר: איך מקימים דבר, איך מצילים עיר על חורבות עיר אחרת?

יעקב אשר: איזה הסתכלות יש פה?

יעקב אשר: איזה מבט רחב?

יעקב אשר: משחק ילדים.

יעקב אשר: ועוד פקידי האוצר מסכנים, צריכים לעמוד פה ולהסביר את עניין הגלידה.

יעקב אשר: הוא שמע על זה בתקשורת, בכלל.

יעקב אשר: מישהו בדק את זה?

יעקב אשר: לא בדק.

יעקב אשר: רבותי, אין לנו הרבה מקומות פריפריים כמו ערד.

יעקב אשר: המקומות האלה צריכים להיות בסדר עדיפויות של מדינת ישראל בכל ממשלה ובכל זמן.

יעקב אשר: בלי סיוע, שהם יגיעו למטרה שלהם, עד שהיא לא תיהפך לעיר תיירות בינלאומית, ועד שהיא לא תגיע לפסגות שהיא יכולה להחזיק את עצמה, היא צריכה סיוע.

יעקב אשר: זו לא בושה אם מסייעים למפעל שנה –שנה וחצי, כדי לא לפטר את האנשים, עד שמוצאים להם את המקום האחר.

יעקב אשר: ואתם מדברים על תכניות.

אבישי ברוורמן: ומדבר אדם שהיה ראש עיר שלקח את בני ברק שהיתה בתחתית, וניהל.

אבישי ברוורמן: במקום הזה חסרים אנשים שיודעים מה זה ביצוע.

יעקב אשר: תיירות לא יכולתי לעשות בבני ברק, אז עשיתי משרדים.

<אלברט גורדון: אבל תגידו - - אנשי "אלביט", אנחנו לא צריכים כסף.

<אלברט גורדון: אנחנו צריכים הצלה, להפסיק את הבלאגן, וזהו.

אבישי ברוורמן: אבל אתה מבין שבשביל זה צריך לבנות משטר אחר בישראל, אולי גם עם אנשים אחרים.

מיכל בירן: ממש בשבוע שעבר אישרנו מיליארד שקלים ל "אינטל" לעשר שנים בחישוב של 300 אלף שקל לעובד.

מיכל בירן: כששאלתי את אנשי האוצר, שידם כל כך קפוצה איך – נשמע הרבה 300 אלף שקל לעובד, הם אמרו לי שזה לא כל כך חריג, וגם – מסתכלים על התמונה הרחבה, מה "אינטל", עם כל הפיתוח שלה, איזה סביבת עבודה זה יוצר בכל האזור.

מיכל בירן: למעשה, חישוב מתמטי מראה שהמיליארד של "אינטל" לעשר שנים, על 300 אלף שקל לעובד, כשמחשבים את ה 12 מיליון שקלים על 200 העובדים של מגבות ערד, לשנתיים, מגיעים באופן פלאי ממש לאותו סכום.

מיכל בירן: וגם, אותו טיעון גם תקף כאן.

מיכל בירן: כי זה לא רק 200 עובדים שהם גם חשובים בפני עצמם, אלא גם כל הסביבה, וכל האווירה שזה מייצר בערד, ואת היכולת - - כן, בכדור שלג, האם זה יכניס את ערד לסחרור שלילי, שעוד מפעלים יברחו, תהיה אווירה - - אני כל הזמן אומרת, שזה כמו שיושבים בבית קפה ומלצרים מתחילים לערום את הכסאות.

מיכל בירן: אתה לא מזמין אוכל, יש תחושה שעוד שניה זה מסתיים.

מיכל בירן: אני חושבת שהסגירה של מגבות ערד תיתן את אותה אווירה בדיוק – שעוד שניה סוגרים את העיר, ואין מה להביא השקעות חדשות, אין מה לחשוב על תכניות ארוכות טווח.

מיכל בירן: אני כן דורשת מהמדינה שתיתן את מה שנתנה ל "אינטל".

מיכל בירן: תמצאו, ביורוקרטית, איך אפשר לעשות את זה - - -

אבישי ברוורמן: מה שהיא נתנה ל "אינטל"?

<קריאות: - - -

מיכל בירן: פרופורציונאלית, בחישוב מתמטי פר אדם, זה מגיע בדיוק לאותו סכום.

מיכל בירן: תמצאו את ההליך הביורוקרטי שלא יהרוס את חוקי המשחק, ותצילו את מגבות ערד.

סתיו שפיר: אני אוסיף משהו על דבריה של חברת הכנסת מיכל בירן.

סתיו שפיר: הכל כאן זו שאלה של כוונות ושל סדרי עדיפויות.

סתיו שפיר: מדינת ישראל, כשהיא רוצה להשקיע במשהו, היא יודעת להשקיע, וכל התרוצים של אין כסף נעלמים, ואנחנו רואים את זה בכל דבר.

אבישי ברוורמן: לכו ליהודה ושומרון ותראו - - -

סתיו שפיר: השקעה רצינית בערד היא השקעה שמביאה לשם תחבורה ציבורית רצינית ומחזקת את הקשר למרכז ולמקומות עבודה נוספים, לא רק כאלה שנמצאים בתוך העיר.

סתיו שפיר: השקעה רצינית בערד זו השקעה בתיירות בערד, שיש לה פוטנציאל אדיר – זה מקום מהמם עם נוף יפהפה, והיא יכולה להיות מוקד של תיירות, ולא בהשקעה גדולה כל כך.

סתיו שפיר: אבל תראו רק את הצביעות: קודם כל, אנחנו, בוועדת הכספים, יושבים על כל העברה תקציבית שמתרחשת.

סתיו שפיר: מגיעה החטיבה להתיישבות ומקבלת מאות מיליוני שקלים מכספי מדינה, ומעבירה 75% מהתקציב שלה ליהודה ושומרון במקום לחלק אותו בצורה שווה ולהעביר הרבה ממנו לדרום שזקוק לסיוע, לא פחות, אני מניחה, ממה שזקוקים ביהודה ושומרון, ואני מניחה שאפילו יותר.

סתיו שפיר: אבל ככה התקציב הזה מתחלק, וזו צביעות וזה שקר.

סתיו שפיר: כי יש כסף, את המאות מיליוני שקלים האלה שהועברו השנה, בין היתר ליהודה ושומרון, אבל גם לכל מיני עמותות ימין פוליטיות, שמסתפקות תעסוקה לחברי מפלגה של הבית היהודי היה אפשר להעביר לערד ולדימונה, והיה אפשר לשקם את הדרום ולהפוך אותו למקום הכי אטרקטיבי בארץ.

סתיו שפיר: זה הכל צביעות.

סתיו שפיר: אוסיף עוד מילה אחת, בענין שדה בריר.

סתיו שפיר: מעבר לעובדה שמשרד הבריאות כבר הכריע בסוגיה ואמר שזה הולך ליצור נזק בריאותי חסר תקדים ועלול להבריח אנשים מערד לא רק בגלל מקומות עבודה, אלא בגלל שהוא יביא למקומות של סרטן, לשדה בריר יש חלופות.

סתיו שפיר: אפשר לכרות את הפוספטים במקומות אחרים.

סתיו שפיר: ה עולה קצת יותר כסף לכי"ל, אבל זה יציל את ערד.

סתיו שפיר: להעלים את הנושא הזה פה זה פשוט לא ייאמן.

סתיו שפיר: זה נושא ענק והוא יצור נזק לערד שיהיה נזק חסר תקדים.

סתיו שפיר: אני חושבת שהוועדה צריכה לנקוט גם בנושא הזה עמדה משמעותית.

אבישי ברוורמן: עוד שתי דקות לאולם הבא, לדיון על כי"ל.

<אלעד הוכמן: אדוני היושב ראש, רוצחים את ערד באיטיות.

<אלעד הוכמן: הרצח הזה הוא לא מפעל מגבות שנסגר, הדבר הזה הוא החלשה מתואמת על ערד.

<אלעד הוכמן: זו בניה של כסיף – 80 אלף אנשים שיגיעו לאזור של תל ערד.

<אלעד הוכמן: 80 אלף אנשים שיגיעו לאזור תל ערד, אוכלוסייה מוחלשת.

<אלעד הוכמן: רק לראות את נייר העמדה של ערד אתה מבין שאין עתיד במקום הזה.

<אלעד הוכמן: אין עתיד במקום הזה.

<אלעד הוכמן: אם מדברים פה על שדה בריר – ואמרו פה: אקמול לסרטן.

<אלעד הוכמן: מפעל מגבות ערד הוא אקמול לסרטן והסרטן הזה עוד מעט הולך להיות סרטן ממשי וברור.

<אלעד הוכמן: הדבר הזה חייב להוות חזון חדש לערד, שלא מחלישים אותה, שבונים בתוך ערד ומביאים אוכלוסייה חזקה וצעירה לערד.

<אלעד הוכמן: הדבר הזה הוא אפשרי.

<אלעד הוכמן: אפשר לעשות את זה יחד עם תיירות.

<אלעד הוכמן: יושב פה מר הלוי והוא יגיד כאיש ערד הוא יגיד איך זה יכול לעזור.

<אמיר הלוי: אנחנו מאד מאמינים בערד כעיר תיירות.

<אמיר הלוי: אנחנו פועלים עם ראש העיר, ולוקח זמן.

<אמיר הלוי: עוד עסקים קטנים, עוד צימרים.

<אמיר הלוי: לערד יש חיבור עם ים המלח, בית ספר להכשרות מקצועיות, תיירות מדברית שהאירופאים בחורף צריכים.

<אמיר הלוי: אני מקווה שיהיו החלטות בקרוב.

דב חנין: מה אנחנו עוד צריכים לעשות כדי לסייע לכם?

דב חנין: אתם יכולים להעביר לנו נייר מה אתם צריכים?

אבישי ברוורמן: אני מאד מעריך אותך, אתה איש ביצוע, אבל מה זה עוזר לי אם במשרד האוצר מקצים כסף, מבזבזים כספים, מדברים על מע"מ אפס, זורקים על הדברים האלה, ובסוף אתה בא אלי ואתה אומר לי – אין כסף.

אבישי ברוורמן: זאת הבעיה.

<גילעד צבי סופר: יש לי המון דברים שכתבתי, מדברים פה המון על תעשייה ואני רוצה לדבר על עשייה.

<גילעד צבי סופר: מדברים פה על הדרום כעל משהו שנתפס כמפעלים-פועלים.

<גילעד צבי סופר: זה לא הסיפור של הדרום.

<גילעד צבי סופר: הדרום הוא יותר מורכב.

<גילעד צבי סופר: הגענו לפני שלוש שנים לערד.

<גילעד צבי סופר: לאשתי ולי יש מלון בוטיק מאד מצליח ואני רוצה להגיד לכם שהפוטנציאל של הדברים האלה הוא אדיר.

<גילעד צבי סופר: אדוני היושב ראש, אם אמרה פה חברת הכנסת שמדובר על 300 אלף שקל למשרה, אני אומר פה סביב השולחן הזה: עשינו את החשבונות.

<גילעד צבי סופר: אני לא יודע אם 30 אלף או 40 אלף למשרדה, אנחנו מכניסים לעיר משרה שהיא בת קיימא, לא שננצל את משאבי הטבע שלנו תוך 30 שנה ואז נהיה נטושים, ושהיא תפרנס את כלכלת העיר ככלכלה מקומית.

<גילעד צבי סופר: על כל משרה כזו ייכנס לכלכלה המקומית פי 5 או 6 כסף מאשר במפעלים.

<גילעד צבי סופר: גם מפעלים, בסדר.

<גילעד צבי סופר: גם בנושא של התיירות.

<גילעד צבי סופר: עשייה.

<גילעד צבי סופר: אנחנו רוצים לעשות, רוצים לעבוד, ויודעים לעשות לעצמנו.

<גילעד צבי סופר: רק אל תהרגו אותנו עם הסרטן הזה.

<יעקב לקס: דיברו פה הרבה על כך שדרושה מדיניות והבנה מה זה "ספר" לעומת גרעין.

<יעקב לקס: אני שונא את המילה "פריפריה", היא משפילה.

<יעקב לקס: אנחנו בערד, כמו בכל מקום אחר בספר כלשהו, משלמים קנס מרחק.

<יעקב לקס: נחמן שי דיבר על 10 מיליון דולר או שקלים של צינור.

<יעקב לקס: דב ליטבינוף דיבר על ארנונה, האוצר דיבר על כלים רחביים.

<יעקב לקס: כל מה שצריך זה שמדינת ישראל תתעשת, תאמוד את קנס המרחק ותפתח את הכלים בני הקיימא לשלם את קנס המרחק.

<יעקב לקס: לא הקלת ארנונה בתוואי יורד, שאין תוואי יורד לקנס המרחק.

<יעקב לקס: קנס המרחק הוא דבר שמדינת ישראל צריכה לפצות עליו, אם היא רוצה שאנשים יגורו בספר ולא במגדל אחד בתל אביב.

אבישי ברוורמן: אני מסכם.

אבישי ברוורמן: אני מסתכל פה על העובדים – עליך, מר גורדון, על זוהיר, על כל האנשים כאן.

אבישי ברוורמן: אני מסתכל קדימה כי גם מגבות ערד יכול להיות מפעל בר קיימא אם יעשו כמה פעולות פשוטות לגבי המחירים.

אבישי ברוורמן: דבר ראשון, אני קורא לראש הממשלה כבר שנה: תחליט על משרד אחד, על איש אחד שיסיע את הגז, ויהיה אחראי בלעדי לנושא.

אבישי ברוורמן: אתה, כי שנה שלמה אני מסתובב אצל שר התחבורה ושר האנרגיה.

אבישי ברוורמן: תחליט, ואם אנחנו יודעים שתוך שנה וחצי יש צינור, ובמקביל אנחנו מפקחים על המונופול, מגבות ערד הם רנטביליים.

אבישי ברוורמן: אם אתה במקום זה תמנה ועדה זה קשקוש, וביטון כבר היה בקשקוש הזה המון שנים דבר שני, לגבי התיירות.

אבישי ברוורמן: אני לא מאמין שיקרה משהו אם לא תקבלו תקציבים, כי אם כל הכבוד למשרד התיירות, הוא לא מקבל תקציבים.

אבישי ברוורמן: אני אוהב את עוזי לנדאו, אפילו שאנחנו בדעות שונות.

אבישי ברוורמן: אתם לא מקבלים כסף, אז מה זה משנה תכניות?

אבישי ברוורמן: לשר הכלכלה – אתה האחראי על התעשייה והמסחר.

אבישי ברוורמן: אני פונה אליך ודורש תשובות מידיות לנושאים שעלו בעניין.

אבישי ברוורמן: האם אנחנו עושים את מגבות ערד, מה זה הסיפור הזה עם "אסם"?

אבישי ברוורמן: אתה לא יודע מזה.

אבישי ברוורמן: שר האוצר כבר הצהיר, ואתה לא יודע מזה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה שהאנשים האלה יקבלו תשובה כדי שהם יעסיקו אותם, כי אם לא יעסיקו אותם, ערד הזו תתפורר לחלוטין אני, אישית, לא ועדת משנה, הולך לעקוב אחרי העניין הזה.

אבישי ברוורמן: נעבוד יחד ואני מקווה שנוכל לעזור.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.