ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 305, 2014-11-03 11:00

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: יום שני בשבוע, י' בחשוון, 3 לנובמבר 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), של חבר הכנסת אורי מקלב, של חבר הכנסת חיים כץ ושל חבר הכנסת - - -

אורי מקלב: של גפני, יש כמה.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: הם אינם, הם סתם רשומים.

חיים כץ: הם לא באו לפה, הם לא משקיעים בזה וזה כנראה לא מעניין אותם.

חיים כץ: עזוב, לא מגיע לקרדיטים.

חיים כץ: הם רשומים בהצעת החוק, זה בסדר.

חיים כץ: חברנו אורי מקלב, מה יש לך להגיד?

אורי מקלב: קודם כל, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה נותן לזה קדימות.

אורי מקלב: אתה גם היוזמים של החוק.

חיים כץ: אנחנו בפוליטיקה רוצים להתקרב לחרדים.

אורי מקלב: לא פוליטיקה.

אורי מקלב: אני דווקא חושב שבמקרה הזה אתה מגיע מהתפקיד שלך של עשרות שנים כיושב-ראש העובדים ואתה יודע את זכויות העובדים.

אורי מקלב: אתה יודע כמה זה קשה וכמה זה בלתי אפשרי להורה - - -

חיים כץ: מה אכפת לך שיהיה כתוב בעיתון: הוא מקדם חקיקה?

אורי מקלב: הוא מקדם חקיקה כדי לקרב את החרדים.

אורי מקלב: אבל אין אפילו כיפה לחוק הזה, מה אפשר לעשות.

אורי מקלב: אף אחד לא יחשוב.

חיים כץ: נלביש אותה, נלביש אותה.

אורי מקלב: החוק הזה הוא על חולי דיאליזה שהעמותה היא זו שבאמת חוללה או דרבנה אותנו לעשות את החוק הזה שלא מטיב רק עם חולי דיאליזה, אלא עם עוד חולים במחלות קשות כפי שכתוב בחוק: כל מי שחולה - - -

חיים כץ: מה זה מחלה קשה?

חיים כץ: מה זה מחלה קלה?

חיים כץ: כשיש לי נזלת אני חושב שאני מת.

רינה פרנקל: ככה כל הגברים.

חיים כץ: כן.

אורי מקלב: אין מחלה קלה.

אורי מקלב: חברת הכנסת יוליה שמאלוב אמרה פעם: אתם מדברים על הורים לילדים נכים שצריכים להישאר בבית הרבה זמן.

אורי מקלב: הילדה שלנו שהיא בת 12 היא בסך הכול עם קצת צינון ונשארים איתה בבית.

אורי מקלב: ואז היא מציירת לבד, מתעסקת לבד.

אורי מקלב: אנחנו אחרי כמה שעות כבר משתגעים ולא יכולים להיות בבית.

אורי מקלב: תארו לכם מה זה להישאר בבית עם ילד נכה, קל וחומר בתוך בית חולים.

אורי מקלב: ילדים מאושפזים בגלל מחלות וזה מביא לכך שלהורים שלהם יש הרבה חיסורים.

אורי מקלב: אנחנו לא מבקשים לתת להורים האלה עכשיו תוספת, אלא מתוך מאגר הזכויות שיש להורה בחופשת המחלה שלו אז שהוא יוכל לתרום את זה או יוכל להשתמש בזה עבור מחלת הילד גם כן, בשונה מהיום שיש רק שמונה ימים לכל המחלות להורה עבור מחלת ילד.

אורי מקלב: כשלי היו ילדים קטנים זה היה רק חמישה ימים.

אורי מקלב: מכל מקום, שמונה היום.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים היום שחופשת מחלה עד 90 יום, חופשות מחלה מצטברות שיש להורה במשך שנים הוא יוכל להשתמש בבנק שיש לו עבור הילד החולה.

אורי מקלב: האמת היא שאתה שאלת שאלה הכי טובה שיש.

חיים כץ: מדוע דווקא 90 שזה מה שיש לעובד?

יעקב מרגי: זה מקסימום הצבירה.

אורי מקלב: זה מה שמצטבר, יותר מזה לא מצטבר.

חיים כץ: ממש לא.

אורי מקלב: אז אנחנו לא ידענו.

חיים כץ: אני מכיר הרבה מפעלים שהצבירה היא 1,300.

חיים כץ: מעל 1,300 זה הולך לקופה קבוצתית ומי שלוקה במחלה כמו חולה סרטן אז הוא גומר את הימים שלו ומהקופה הקבוצתית מכסים לו את הכול.

אורי מקלב: עד 1,300 או 1,300 אפילו משלו?

חיים כץ: אדם חוסך לעצמו 1,300 והוא מעל 1,300.

חיים כץ: דוגמה אישית מהתעשייה האווירית.

חיים כץ: בתעשייה האווירית עד שנבחרתי לכנסת, שלושים ומשהו שנים, לא הייתי חולה יום אחד.

חיים כץ: כל שנה שלושים יום.

אורי מקלב: 40 שנה כפול 30 יום בשנה זה 1,200 יום.

חיים כץ: כן, אבל יש לך חופשות פרס.

חיים כץ: נותנים לך עד 1,300.

אורי מקלב: לצבירה אם חס וחלילה אתה חולה במחלה, ואחרי זה אתה מקבל מהקופה הכללית.

אורי מקלב: השאלה היא האם אתה חושב שנכון, אני לא יודע אם יש הסכמה, זה לא בהסכמים קיבוציים.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אנחנו רוצים לקדם את זה.

חיים כץ: אם נרצה לפתוח הלאה לא נקדם את זה.

אורי מקלב: אנחנו מסכימים, אנחנו לא רוצים לפתוח.

אורי מקלב: השאלה היא מי עונה לשאלה ששאלת של מה זה נקרא מחלה קשה, מה זה נקרא מחלה קלה.

אורי מקלב: זו השאלה הקשה שאתה באמת שאלת.

אורי מקלב: אנחנו לא נגענו בזה כי לא רצינו להיכנס להגדרות מה זה נקרא מחלות קשות – שהורה ינצל את חופשת המחלה לילד שלו כשזה לא מחלה קשה.

חיים כץ: נצל גם למחלה קלה.

רינה פרנקל: ואם המחלה פחות קשה, אז מה אפשר לעשות ואיך לפתור - - -?

יעקב מרגי: מחלה קשה דורשת היעדרויות רבות.

חיים כץ: השאלה שלי באה להקל על האנשים שאם יגדירו לא תהיה אחר כך מחלוקת מה זה מחלה קשה ומה זה מחלה קלה.

חיים כץ: ולמה אני אומר את זה?

חיים כץ: כי אתה אמרת ילד נכה.

חיים כץ: אני לא יודע אם ילד נכה מוגדר.

חיים כץ: הם יגידו לך שנכה לא מוגדר מחלה.

אורי מקלב: לנכה חוקקנו חוק אחר, חוק שלך, חוק מיוחד לילדים נכים.

אורי מקלב: אבל אנחנו מדברים על מחלות, ועד היום הגדרה של מחלה שאפשרה רק מחלה ממארת.

חיים כץ: מחלה קשה זה מחלה ממארת – אוקיי.

אורי מקלב: אנחנו ביקשנו להרחיב את זה גם לחולי דיאליזה, ויש ילדים כאלה.

אורי מקלב: אבל עוד מחלות שהשר יש בסמכותו להגדיר מחלות שגורמות לאשפוזים רבים או להיעדרויות רבות של ההורים בעקבות הטיפול בילד.

אורי מקלב: נניח ולילד יש שפעת והוא נמצא שבוע בבית, וזו כבר הפעם השנייה באותו חורף, או יש איזשהו משהו שהוא מצטבר, לאבא יש עוד ילדים.

אורי מקלב: החוק היום לא מבחין בין משפחה שיש לה ילד אחד למשפחה שיש לה ארבעה ילדים.

אורי מקלב: לכולם אנחנו נותנים שמונה ימים וזה גם משהו לא הוגן.

אורי מקלב: היה צריך להיות איזשהו מדרג.

אורי מקלב: למי שיש ארבעה ילדים צריך לתת יותר משמונה ימים.

אורי מקלב: למה דווקא שמונה ימים?

אורי מקלב: הרי ההיעדרויות שלו בעקבות מחלת ילד היא הרבה יותר ממי שיש לו רק ילד אחד.

אורי מקלב: אבל זו אולי הצעת החוק הבאה שאנחנו צריכים לעשות ביחד כדי לתת מדרג כך שהורה שיש לו שלושה ילדים יקבל יותר ימי מחלה משמונה ימים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים היום על כאלה שמחויבים לפי הוראות רופא.

אורי מקלב: הילדים לא יכולים ללכת לבית הספר או לגן והם נשארים בבית איתם והם לא יכולים להשתמש בימי המחלה שלהם.

חיים כץ: כן, גברתי.

<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה ואני מהעמותה לקידום שמירת זכויות חולי הכליות, העמותה שיזמה את השינוי בחוק הזה.

<אורלי מיכה: אני רוצה להגדיר את העניין של מחלה קשה.

<אורלי מיכה: מטופלי דיאליזה בהגדרת החוק, המחלה נחשבת אחת מחמשת המחלות הקשות.

<אורלי מיכה: כל מחלה כרונית נחשבת כמחלה קשה.

<אורלי מיכה: יש ילדים שהם מטופלי דיאליזה מגיל חצי שנה ויש מקרים נדירים של ילדים בני חודשיים.

<אורלי מיכה: הם חייבים להגיע עם הורה, עם אחד ההורים, שלוש פעמים בשבוע לדיאליזה, ויש מקרים קשים שזה ארבע פעמים בשבוע, למשך ארבע שעות.

<אורלי מיכה: אין שום הורה שישלח ילד לעבור את הטיפולים המאוד מאוד לא נעימים האלה במשך שלוש עד ארבע פעמים בשבוע, ארבע עד חמש שעות, ולאחר מכן כל הטיפולים הנלווים.

אורי מקלב: מה הן ארבע המחלות האחרות שמוגדרות כמחלות קשות חוץ מדיאליזה?

<אורלי מיכה: גושה, ALS, סיסטיק פיברוזיס, ועוד אחת שאני לא זוכרת את שמה.

<ישי לב: תלסמיה ואיידס.

רינה פרנקל: מחלת לב לא?

<קריאה: לא.

<אורלי מיכה: למשל, סרטן, לא מוגדר כאחת מחמשת המחלות הקשות ושם כן יש 96 ימי מחלה להורים.

<אורלי מיכה: בדיאליזה ילדים יש שתי אפשרויות: או שהם עברו השתלה או שהם פשוט מסיימים את הסיפור, צר לי לומר את זה.

<אורלי מיכה: מצד שני, לשמחתי, במדינת ישראל יש מדיניות של להשתיל ילדים כמה שיותר מהר.

<אורלי מיכה: לדוגמה, בדרום אין יחידת דיאליזה לילדים.

<אורלי מיכה: הילדים מגיעים עם ההורים מהדרום לשניידר.

<אורלי מיכה: זה פשוט טיול שנתי שלוש פעמים בשבוע – יום עבודה שלם.

<אורלי מיכה: איזה הורה יכול לתפקד או למצוא עבודה במסגרת הזו?

חיים כץ: כן, אבל אנחנו לא יכולים לחייב מעסיקים לממן עובד כי מה שהוא יעשה זה שהוא לא יקלוט.

חיים כץ: הוא ישמע שיש כזה דבר והוא יפטר אותו.

<אורלי מיכה: זה נכון.

<אורלי מיכה: אבל אנחנו מבקשים רק להחריג את הילדים מטופלי דיאליזה כי זו מחלה ייחודית.

<אורלי מיכה: זו המחלה היחידה שעד שאתה עובר השתלה אתה לא יוצא ממנה.

<אורלי מיכה: מדובר על חמישים ילדים בארץ, זה הכול.

<אורלי מיכה: הם עוברים השתלה מהר מאוד.

<יעל סלנט: זה מה שהצעת החוק מבקשת לעשות, להוסיף אותם לרשימה של המחלות הקשות.

חיים כץ: כן.

<אורלי מיכה: המחלה הזאת נחשבת כאחת המחלות הקשות.

חיים כץ: כן, גברתי.

<סיגל סודאי: עו"ד סיגל סודאי מאיגוד לשכות המסחר.

<סיגל סודאי: ברור שיש כאן חוק שהוא מאוד סוציאלי, מאוד אנושי.

<סיגל סודאי: אי-אפשר להתנגד לו.

<סיגל סודאי: זאת אומרת, המטרה שלו מובנת מאליה.

<סיגל סודאי: אני לא חושבת שאדם אנושי יכול להתנגד למצב כזה.

<סיגל סודאי: אבל זו לא השאלה.

<סיגל סודאי: השאלה היא מי צריך לשאת בנטל.

<סיגל סודאי: אני לא מדברת על מעסיקים גדולים שיכולים לספוג גם את ההיעדרות וגם את העלות.

<סיגל סודאי: אני מדברת על מעסיקים קטנים וזעירים.

<סיגל סודאי: יש לנו 400,000 מעסיקים במשק ש- - -

חיים כץ: מה זה "זעיר"?

<סיגל סודאי: עכשיו רציתי להגיד.

<סיגל סודאי: פחות ממיליון שקל מגלגלים בשנה.

<סיגל סודאי: אם יש לו שני עובדים בעסק ועובד אחד נעדר הוא חייב להביא עובד מחליף.

<סיגל סודאי: הוא משלם דמי מחלה גם לעובד שנעדר ותשלום - - -

חיים כץ: מאיפה הוא יביא עובד מחליף?

<סיגל סודאי: הוא יחפש כי מישהו צריך לעשות את התפקיד של אותו עובד שנעדר.

חיים כץ: לא רציני, לא רציני.

<סיגל סודאי: מאוד רציני.

חיים כץ: אנחנו מדברים על כמה ימים בשנה, הוא לא מחפש עובד אחר.

<סיגל סודאי: לא, הוא יכול להיעדר עד 90 ימים.

<סיגל סודאי: אני לא יודעת אם ההיעדרות לא רצופה.

<סיגל סודאי: אני מציעה - אני חושבת שאפשר לקחת את זה בחשבון.

<סיגל סודאי: כמו שבהיעדרות בשמירת היריון המדינה משתתפת מעל 30 ימים - --

חיים כץ: אם זה עד 90 יום הוא יפטר אותו אחר כך.

<סיגל סודאי: לא, הוא לא יפטר אותו.

חיים כץ: הוא יפטר אותו.

חיים כץ: את אומרת לי?

חיים כץ: הוא יגמור 90 יום והוא ייתן לו בראש.

חיים כץ: הוא יגיד לו: אדוני, גמרתי איתך.

חיים כץ: אני לא רוצה אותך יותר.

חיים כץ: אני מפעל עם שני עובדים ושהמדינה תהיה סוציאלית.

חיים כץ: נתתי לך את ה-90 יום שנה אחת, שנה הבאה אני לא רוצה ומאחר ואני יודע שהילד שלך לא עובר השתלה, כן עובר.

חיים כץ: הוא מפטר אותו, הוא ימצא סיבה לפטר אותו.

<סיגל סודאי: יש את חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.

<סיגל סודאי: פיטור על רקע של מצב בריאותי הוא גם בעייתי, וחוק שוויון לאנשים עם מוגבלות שגם אוסר לפטר על הרקע הזה של המוגבלות.

<סיגל סודאי: לכן, יש - - -

חיים כץ: זה לא אותו הדבר.

<סיגל סודאי: יש, יש.

<סיגל סודאי: אי-אפשר להגיד לא.

<סיגל סודאי: אני אומרת שאם המעסיק נושא בנטל של ההיעדרות עצמה לפחות שבעניין של התשלום שהמדינה תשתתף.

רינה פרנקל: לגבי אנשים עם מוגבלות - המעסיק יודע מראש את מי הוא לוקח כך שהוא מוכן.

רינה פרנקל: למשל, אם פתאום אדם נעדר הרבה זמן ו - - -

יעקב מרגי: אבל על מחלת בן ושפתאום צצה המחלה.

חיים כץ: פתאום הוא יפטר אותו, לא מידית.

חיים כץ: הוא ימצא סיבה.

חיים כץ: הוא ימשוך חצי שנה, עוד שבעה חודשים ואז ייתן לו בראש, אם הוא זהיר באמת.

חיים כץ: עם שניים שלושה עובדים הוא לא ידע לספוג אותו, ובטח במחזורים של מיליון שקל לשנה הוא לא ידע לחיות.

אורי מקלב: זה כבר עובד ותיק אצלו שהימים כבר הצטברו לו אחרי הרבה שנים ומעבר לזה אין לו.

<יעל סלנט: זה גם ימי המחלה וימי החופשה שלו שבסופו של דבר הם צבורים לו.

אורי מקלב: הם צבורים לו.

אורי מקלב: אם הוא היה חולה זה היה בסדר, ואם הילד שלו חולה זה לא בסדר?

<סיגל סודאי: אבל אל תשכחו שזה מאגר שמתחדש.

<סיגל סודאי: זה לא פעם אחת, זה לא לכל תקופת העסקה 90 ימים.

<סיגל סודאי: מרגע שאני מנצלת, בחודש הבא שאני באה לעבודה אני שוב צוברת את היום וחצי.

<סיגל סודאי: זאת אומרת, זה לא מאגר שהוא חד-פעמי.

<סיגל סודאי: אז אני כן חושבת גם מנקודת ראות של המעסיקים וגם מנקודת ראות של העובדים שהמדינה צריכה להשתתף בעניין הזה.

<סיגל סודאי: כמו שהיא משתתפת בשמירת היריון היא צריכה להשתתף בעניין הזה ולא צריך שרק המעסיקים יישאו בנטל הזה, מה עוד שלא מדובר במחלת העובד אלא של בן משפחה, ואני יודעת שיש עוד בקנה לגבי בני משפחה.

חיים כץ: מחלת העובד, המעסיקים נושאים בנטל.

<סיגל סודאי: נכון, אבל פה זה לא מחלת העובד עצמו.

<סיגל סודאי: זה מחלה של בן משפחה.

<סיגל סודאי: עד איפה יכולה להיות האחריות של המעסיק של בני משפחה עם כל האמפתיה והרצון לסייע, ויש.

<סיגל סודאי: לכן, אנחנו לא נתנגד להיעדרות עצמה כשהיא כשלעצמה בעייתית לעניין של הנטל הכלכלי כשמעסיק צריך עכשיו להעסיק עוד עובד במקום אותו עובד.

חיים כץ: איפה משרד האוצר?

חיים כץ: בוא תראה לנו: אנחנו משרד האוצר של הרווחה, של התמיכה.

חיים כץ: בוא נשמע את משרד האוצר של שיפור איכות החיים, של אלי אללוף.

חיים כץ: מה אומר משרד האוצר?

חיים כץ: האם נפתח עוד מפעל בערד?

<אורי שיינין: אורי שיניין, רפרנט תעסוקה באגף התקציבים.

חיים כץ: אתה חדש?

<אורי שיינין: אני שנח וחצי בתפקיד.

חיים כץ: אתה חדש.

<אורי שיינין: לגבי הצעת החוק שעולה לדיון פה - באמת מדובר בהצעת חוק שמבקשת לקבוע שעובד שנעדר בשל מחלת ילדו שהיא לא מחלה ממארת אלא מחלה נוספת כגון דיאליזה ועוד מחלות שייקבעו בצו של שר הכלכלה, יוכל להיעדר עד 90 יום ולנצל את ימי המחלה הצבורה או את ימי החופשה שלו.

<אורי שיינין: זה מסוג הדברים שמצד אחד יש את האינטרס של העובד ואת האינטרס הסוציאלי שאנחנו רוצים להגן עליו ורוצים להבטיח את הישארותו במקום עבודה.

<אורי שיינין: מצד שני, יש את האינטרס של המעסיק, כל מעסיק, שככל שאתה תשית עליו עוד עלויות יימנע או ירצה להימנע מהעסקה של אותו עובד.

<אורי שיינין: ולכן, הצעת החוק יכולה להפוך דווקא לחרב פיפיות שאותו הורה שגם כך נדרש לטפל בילדו החולה גם עלול לאבד את מקום עבודתו.

<אורי שיינין: לכן, אני חושב שהאיזון הראוי הוא לשמור על הנוסח שקבוע כאן.

<אורי שיינין: מבחינתנו, אנחנו ביקשנו גם שיהיה כתוב שהצו יכניס גם את שר האוצר מבחינת האישורים שצריך להכניס מכיוון שהמדינה היא גם מעסיק.

<אורי שיינין: משרד הכלכלה התנגד לבקשה הזו ואנחנו נסתפק באמירה לפרוטוקול שאת זה משרד הכלכלה - מבחינתו זה אפשרי, שמשרד הכלכלה יצהיר לפרוטוקול שקידום של הצו הזה ייעשה בתיאום עם משרד האוצר.

חיים כץ: לא הבנתי, תחזור שנית.

<אורי שיינין: הצעת החוק שעברה ועדת שרים עברה בתיאום עם משרדי האוצר והכלכלה.

<אורי שיינין: אנחנו ביקשנו להוסיף את אישור שר האוצר.

<אורי שיינין: משרד הכלכלה ביקש לא להכניס את אישור שר האוצר.

<אורי שיינין: הוא אומר: התהליכים האלה מתקיימים גם כך ממילא, אבל אנחנו לא רוצים להכניס את זה בחקיקה - - -

חיים כץ: למחוק את אישור שר האוצר?

<אורי שיינין: אבל חרף זה משרד הכלכלה יצהיר לפרוטוקול של הוועדה שקידום הצו יהיה בהתייעצות עם משרד האוצר.

<אבראהים כילאני: עו"ד אבראהים כילאני מהלשכה המשפטית במשרד הכלכלה.

<אבראהים כילאני: כפי שאמר חברי אורי, אני לא רוצה להוסיף על יתרונות הצעת החוק.

<אבראהים כילאני: אבל בקשר להתקנת התקנות אנחנו מבקשים שהתקנת התקנות תהיה רק לשר הכלכלה בהתייעצות עם שר הבריאות, אבל בהליך של התקנת התקנות אנחנו כן נפנה למשרד האוצר ונתייעץ איתו - זה מה שמבוקש.

חיים כץ: "קן הקוקייה".

חיים כץ: אתה יודע מה זה "קן הקוקייה"?

חיים כץ: היה פעם סרט כזה.

חיים כץ: אתה יכול לראות את זה בנשיונל-גיאוגרפיק על כל מיני ציפורים נודדות, בשביל שלא יבינו אותי לא נכון.

חיים כץ: עוד מישהו רוצה להגיד פה משהו?

חיים כץ: כן, אדוני.

<ישי לב: שמי ד"ר ישי לב, משרד הבריאות.

<ישי לב: החוק הזה או ההצעה לא גובשה מול משרד הבריאות, למיטב ידיעתי.

חיים כץ: משום מה משרד הבריאות משתדל לא לבוא לוועדה.

חיים כץ: הוא נמוג, הוא נמוג.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: משרד הבריאות נמוג.

חיים כץ: לא רואים אותם פה בתקנות, לא רואים אותם פה בפעילות.

חיים כץ: הם חזקים בעיתון.

חיים כץ: אנחנו פנינו אליכם, לא הגבתם.

<ישי לב: על זה?

חיים כץ: כן.

<יעל סלנט: לדעתי, אתם אמרתם שאין לכם הערות.

<יעל סלנט: התכתבתי עם הלשכה המשפטית.

<ישי לב: אם יורשה לי בכל זאת, אותי שלחו לפה עכשיו.

<ישי לב: אני מגיע לכאן באופן קבוע לדיוני הוועדה הזו.

<ישי לב: אני חושב שזו ועדה מאוד חשובה והחוק הזה גם מאוד חשוב.

יעקב מרגי: בשנה וחצי האחרונות קידמת להם הרבה תקנות.

יעקב מרגי: כנראה הם רוויים.

יעקב מרגי: צריך קצת לתת למשרדים אחרים בזמן הזה.

<ישי לב: דבר ראשון, אנחנו מוטרדים שהיום למעשה הילדים או כל מי שמגיע לדיאליזה מקבל אישור נוכחות בבדיקה למעשה על שעות הנוכחות בדיאליזה, וזה בדרך כלל תופס את רוב היממה.

<ישי לב: כאן מדובר באישור מחלה.

<ישי לב: אישור מחלה זה אישור שמופק על-ידי רופא.

<ישי לב: אין היום אישורים שניתנים על-ידי רופא, אלא על-ידי מכון הדיאליזה.

<ישי לב: ואיך הם עושים את זה היום?

<ישי לב: הם נותנים ריכוז חודשי של כל הימים במקום לתזז את החולה כל יום עם האישור שירוץ לרופא משפחה שלו שיחתום על האישור.

חיים כץ: בהכנה לשנייה שלישית לראות לתקן את זה, תרשום לך את זה.

<ישי לב: הדבר השני, ואולי המשמעותי השני, זה שבאמת כמו שנאמר לגבי משרד האוצר, הנושא של אישורים נוספים שדובר בסוף, איזה מין סיפא כזו.

<ישי לב: אני לא יודע אם הסיפא הזו היא נדרשת פה כי זה מבחינה חוקתית, אבל מבחינת משרד הבריאות שגם משרד הבריאות יהיה בתוך המעגל שעוסק בנושא של אישורים רפואיים שבסופו של דבר זה המשרד שמפיק את אותם אישורים – שיהיה כתוב שם שזה יהיה לפחות ביידוע שר הבריאות או איזשהו ניסוח.

<יעל סלנט: הצו הוא בהתייעצות איתכם.

אורי מקלב: המחלוקת היתה על שר האוצר.

אורי מקלב: הדיאליזה נכנס, אנחנו רוצים להוסיף עוד מחלות קשות.

רינה פרנקל: לפעמים ילד מאושפז גם בשפעת והוא גם במצב לא קל, אלא במצב קשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, האם אפשר לקבל התייחסות של היועצת המשפטית האם מה שאמר נציג משרד הבריאות כולל את אישור המכון או צריך אישור מחלה מרופא?

<יעל סלנט: אני לא רואה שהחוק קובע כאן איזה סוג של - - -

<קריאה: תקנות דמי מחלה- - -

חיים כץ: סליחה, גברת.

חיים כץ: אל תגידי.

<יעל סלנט: אם זה קבוע בתקנות - יכול להיות.

<יעל סלנט: אני לא רואה אותן פה לנגד עיניי, זה משהו שנבדוק בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: זה יבוא.

חיים כץ: תקשיב, אתה צריך לסגור את זה ולא להשאיר שום דבר פתוח.

חיים כץ: אם אתה מחוקק חוק מסונן אז יהיו לך צרות.

חיים כץ: אתה צריך לסגור את זה בחקיקה ולראות איזה אישור מאשרים אותו, אחרת יבוא אדם ויגידו: זה נכון, אבל מרופא ומזה.

חיים כץ: מה שתגיד היועצת המשפטית המלומדת, שיהיו דבריה חכמים כאשר יהיו - אם לא חקיקה אז ישלחו אותך לפרוטוקול.

חיים כץ: תביא את הפרוטוקול ויהיה יועץ משפטי אחר של החברה שיגיד שזה לא תופס והוא לא משלם.

חיים כץ: צריך להתמודד עם הבעיה ולראות שפותרים אותה פה, ומי שיקבל יקבל.

<יעל סלנט: רק חשוב שנגיד שאנחנו נבדוק את זה באמת לקראת שנייה ושלישית, וככל שיהיה צורך אנחנו נתקן את זה.

אורי מקלב: זה לא נושא חדש.

<יעל סלנט: כן, בדיוק.

<יעל סלנט: זה לא נושא חדש.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אוקיי, תעברי להקראה.

<יעל סלנט: "הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות בשל מחלה קשה), התשע"ה–2014 ירד הנושא של אישור שר האוצר בעקבות ההערה שעלתה פה.

חיים כץ: מי בעד הצעת החוק כפי שהוקראה ירים את ידו?

אורי מקלב: את מקומו של מי אני ממלא?

חיים כץ: אתה ממלא את מקומו של ליצמן.

חיים כץ: בעד – פה אחד

חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה והם ארבעה במספר אישרו את הצעת החוק בהכנה לקריאה ראשונה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.