ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 352, 2014-10-27 11:30

אבישי ברוורמן: אנחנו פותחים את הדיון.

אבישי ברוורמן: החלטתי לקיים דיון בנושא הרב קו לאחר פניות ושיחות שהיו לי עם חברי הכנסת אייכלר ומקלב, האם באמת הרב קו במתכונתו הנוכחית משרת את הציבור כהלכה.

תמר זנדברג: לא, הציבור משרת אותו.

אבישי ברוורמן: יש טרוניות שכרגע הדבר אינו כך.

אבישי ברוורמן: יש לנו כאן את כל נציגי המשרדים, אבל אתן בתחילה לעמיתי חברי הכנסת המכובדים, בסדר הזה: מקלב, אייכלר וזנדברג, לומר את דברם בקצרה ואנחנו נפתח את הדיון.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: קודם כול אני באמת רוצה לשבח ולברך אותך על עצם קיום הדיון.

אורי מקלב: מצאת לנכון להעלות את זה על ראש שמחתך ביום הראשון של פתיחת דיוני המושב.

אורי מקלב: ראית את החשיבות, התרשמת מהחשיבות של נושא התחבורה הציבורית בכלל, אבל דרך ההיבט של הרב קו, שהוא היום הכלי השימושי והמרכזי בכל השימוש בתחבורה ציבורית על-ידי אנשים.

אורי מקלב: צריך לקחת את זה בחשבון וצריך לדעת, אנחנו לא מדברים על מספר משתמשים מועט.

אורי מקלב: אנחנו מדברים, לפי הנתונים של משרד התחבורה, על כ-2 מיליון כרטיסים.

אורי מקלב: ברשות כ-2 מיליון אנשים יש רב קו.

אורי מקלב: אולי בכנסת אין רוב למשתמשים ברב קו, אבל בקרב הציבור במדינת ישראל יש ציבור גדול מאוד שמשתמש ברב קו.

אורי מקלב: בתחילת דברי הלא ארוכים, אני מודע לכך שיש אולי איזה רושם: אלה שלבי התחלה, זו התחלה ובהתחלה צריך להבין שיש כל מיני בעיות.

אבישי ברוורמן: חבלי לידה.

אורי מקלב: הרב קו הזה נמצא כבר כמעט לעת זקנתו.

אבישי ברוורמן: כמה שנים הרב קו קיים בפועל?

אורי מקלב: תחילתו של הרב קו לפני 10 שנים והוא יצא לפועל לפני 4-5 שנים, אם אני לא טועה.

<קריאה: כבר 7 שנים.

<קריאה: ב-2008 היה הפיילוט הראשון.

אורי מקלב: אז אנחנו מדברים כבר על 5-6 שנים, ועוד הכנה מוקדמת של כמה שנים.

אורי מקלב: מן הנכון היה, אז אמרנו, כשהרב קו יוצא אחרי כזאת הכנה ואחרי הקרבה גדולה מאוד של הציבור – הציבור בעצם הקריב הרבה בשביל הרב קו, הוא נחשף בכל מהלכיו, בכל נסיעותיו, יש מישהו שעוקב אחריו ויודע כל הזמן היכן הוא נמצא כאשר הוא עם הרב קו, מין "אח גדול".

אורי מקלב: עם כל זה היינו מוכנים להקריב את הפרטיות בשביל התועלות שיהיו בזה.

אורי מקלב: והנה מתברר שכאשר הרב קו יצא לאוויר העולם הוא לא נולד עם ידיים ורגליים ואיברים פנימיים, יצאה כמעט רק מעטפת בלי הרבה תוכן.

אורי מקלב: לרב קו אין שפה אחידה בין כל חברות התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: יש מקום שהוא מדבר בשפה אחת, ויש חברה שם הוא מדבר בשפה אחרת, ויש חברה שבה הוא מדבר בשפה שלישית.

אורי מקלב: לרב קו היו כמה תכליות.

אורי מקלב: את התכליות של משרד התחבורה אני לא יודע, אבל אני כאן מייצג – מי שמשתתף פה הם האזרחים, התושבים, משתמשי התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: היה צריך לשפר את התחבורה הציבורית, לייעל אותה, להפוך אותה מהירה יותר, זמינה יותר, אמינה יותר, שהתחבורה הציבורית תהיה הרבה יותר שוטפת ומהירה מבחינת העלאת אנשים לאוטובוסים והורדתם מן האוטובוסים.

אורי מקלב: אבל סלח לי שאומר, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, מכל ההיבטים הוא נכשל ולא הביא שום תועלת.

אורי מקלב: אני לא רוצה להרחיב בדוגמאות אלא רק בכמה דברים מרכזיים, שהם הליבה של הרב קו.

אורי מקלב: הרב קו במהותו צריך להיות מהיר בשימוש שלו.

אורי מקלב: אדם עולה לאוטובוס – הרב קו צריך לאכף אותו באופן אוטומטי.

אורי מקלב: המכשירים שמלווים את הרב קו בחלק גדול מן החברות הם מכשירים מיושנים שכל פעולה שצריך לעשות בהם אורכת זמן רב.

אורי מקלב: בחלק גדול מן המקומות בארץ הפעולות של הטענת הרב קו, השימוש ברב קו, מתן עודף ותשלום – הכול נעשה באוטובוס, כאשר היינו מצפים כבר מזמן שהדברים ייעשו מחוץ לאוטובוס.

אורי מקלב: אדם לא יודע בכלל מה יש ברב קו ומה אין בו, כמה נסיעות יש לו.

אורי מקלב: זה לא רק אדם מבוגר.

אורי מקלב: רוב משתמשי הרב קו הם בני נוער וילדים.

אורי מקלב: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציג לך דוגמה מן החיים שלנו.

אורי מקלב: יש לציבור הרגשה שאולי אנחנו כחברי כנסת לא מבינים, שהמחוקקים לא יורדים לסופו של הסבל שהם סובלים בעקבות הבעייתיות שיש ברב קו.

אורי מקלב: אני מודה בקול שאשתי אומרת לי לא פעם: אל תתיימר לדבר על תחבורה ציבורית כל זמן שאתה לא נוסע בה.

אורי מקלב: נכון שאשתך נוסעת בתחבורה הציבורית, נכון שילדיך נוסעים בה, נכדיך היום נוסעים בתחבורה הציבורית אבל אתה לא משתמש בה.

אורי מקלב: אתה לא יודע, אתה לא מרגיש מה אנחנו עוברים בנושא הזה.

אורי מקלב: הרב קו הוא חלק גדול מן הבעיה.

אורי מקלב: אציג לך דוגמה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: הרב קו, כפי שאמרתי, אי אפשר להטעין אותו והוא לא משקף מה יש בו.

אורי מקלב: הבאתי דוגמה מן הכנסת.

אורי מקלב: נדמה לעצמנו שבכנסת מוכרים שירותים במזנונים, יש לנו 3 מזנונים.

אורי מקלב: נניח שהיו מחליטים שאתה לא יכול לשלם במזומן או בכסף שיש לך אלא אתה צריך לקנות כרטיס, להטעין אותו ואז להשתמש בו במזנונים.

<קריאה: אחד בשרי ואחד חלבי.

<קריאה: כך זה באוטובוס, הוא צריך להטעין כל מסלול בנפרד.

אורי מקלב: לזה אני מגיע.

אורי מקלב: בסך הכול יש לנו ברגע זה 3 מזנונים: מזנון חלבי, מזנון בשרי ומזנון חברי הכנסת.

אורי מקלב: שוו בנפשכם שאנחנו נצטרך בכל פעם להטעין רק שתי ארוחות, לא נוכל יותר מזה, ובסך הכול ניתן להטעין תמיד רק שניים מתוך השלושה, לא יותר כי הכרטיס לא מכיל.

תמר זנדברג: ובמזנון הראשון שהטענת, רק שם אתה יכול לשלם.

תמר זנדברג: אם הלכת למזנון אחר אתה לא יכול לשלם שם.

אורי מקלב: ואם אבד לך הכרטיס אתה לא יכול.

אורי מקלב: וזה קורה כששלושת המזנונים נמצאים באותו בניין.

אבישי ברוורמן: זה הופך להיות רב קו שאיננו רב-שימושי אלא ההגבלות שלו הופכות אותו לא אפקטיבי.

אורי מקלב: זה נהיה רע מעללים, רב מעללים.

אבישי ברוורמן: רב קו דל-שימוש.

אורי מקלב: הנפקנו כרטיס חכם.

אורי מקלב: אנחנו קוראים לזה כרטיס חכם.

אורי מקלב: האמן לי, אדוני היושב-ראש, זה שם יומרני מדי לכרטיס הזה, שם יומרני מאוד-מאוד.

אורי מקלב: זה לא כרטיס חכם אלא כרטיסי הנייר הישנים הרבה-הרבה יותר טובים, מכל ההיבטים שאני אומר לך, מכרטיס הרב קו החכם הזה.

אורי מקלב: הייתי במוצאי שבת בתחנה של אוטובוס במירון.

אורי מקלב: כמה זמן לוקח להעלות 50 נוסעים לאוטובוס, כאשר כל אחד מהם צריך להטעין את הרב קו ולשלם בו?

אורי מקלב: אם זה לוקח חצי דקה לאדם – זה 25 דקות לאוטובוס מלא.

אורי מקלב: מחיר הנסיעה הוא 24.30 שקלים.

אורי מקלב: עכשיו צריך לשלם את הסכום הזה לנהג.

אורי מקלב: במקום אחר זה 44.70 שקלים.

אבישי ברוורמן: בקיצור, העלייה והירידה מהאוטובוס – דל-שימוש ורב-טרחה.

אורי מקלב: זאת ההגדרה האמיתית בעניין הזה.

אורי מקלב: אתה יודע שאנחנו רוצים שזה יביא תועלת אבל בסופו של דבר כאשר אין לך ערך, בסך הכול מדברים על ארנק, על הערך הצבור.

אורי מקלב: מילה אחת שלנו אולי לא אומרת הרבה – ערך צבור.

אורי מקלב: מה אתה עושה היום בכנסת?

אורי מקלב: אתה יכול להטעין את הכרטיס שלך, אתה רק אומר שאתה רוצה להטעין ב-100 שקלים, אתה בא למזנון, הקוד שלך הוא 1234 ומנכים לך את סכום הקנייה.

אורי מקלב: במקרה דנן אתה לא יכול לעשות את זה.

אורי מקלב: אין לך את המקומות.

אורי מקלב: אתה עושה את זה במקום עצמו.

אורי מקלב: לאחר מכן כל מזנון הוא בנפרד.

אורי מקלב: אין חברה שאתה יכול לפנות אליה.

אורי מקלב: אתה לא יכול להטעין ב-200 שקלים.

אורי מקלב: עכשיו תדמיינו לעצמכם, יש מקומות – נמצא אתנו סגן וממלא מקום ראש עיריית אלעד שסיפר לי שכל אדם צריך לעשות מינימום 8 או 10 חוזים.

אורי מקלב: זה הופך לקופת החיסכון של המדינה.

<שמואל גרוסברט: הרב מקלב, תרשה לי לתקן אותך.

<שמואל גרוסברט: זה היה בישיבת הוועדה הקודמת.

<שמואל גרוסברט: מאז שהיינו בוועדת הכלכלה סידרו את זה, לפחות בתוך אלעד, וזה פתרון שצריך להחיל אותו על כל הארץ.

אבישי ברוורמן: אלעד תחילה.

אבישי ברוורמן: יפה.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: זה לא רק בן אדם אחד מבוגר, זה צריך להיות הילד שלו ועוד ילד ועוד ילד.

אורי מקלב: אין בכלל סנכרון בין מכשירי הרב קו בתחבורה הציבורית באותה עיר.

אורי מקלב: אציג לך דוגמה שמקוממת אותי עד היום, כשאנחנו נמצאים כמעט ב-2015, בעיה שכבר 3 שנים רודפת את האנשים תושבי ירושלים.

אורי מקלב: אדם עולה לאוטובוס עם אשתו, כפי שמשרד התחבורה מבקש ממנו.

אורי מקלב: אומרים לו: אתה לא יכול להגיע היום באוטובוסים לכל ירושלים אלא חלק מן הדרך אתה צריך לנסוע ברכבת הקלה.

אורי מקלב: אתה לא צריך לשלם פעמיים אלא יש לך כרטיס מעבר, אתה עולה לרכבת בחינם בתוך 90 הדקות.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אלא אתם גם יכולים, אתה ואשתך, בכרטיס רב קו אחד, בלי לבקש הנחה ולא שום דבר.

אורי מקלב: שילמת ב"אגד", עליתם 2-3 נוסעים, שילמת, עלית עם כרטיס ההמשך לרכבת – אתה צפוי לקנס של 180 ש"ח בגלל שהרכבת לא מזהה את כרטיס הרב קו.

אורי מקלב: הדוגמה האחרונה, לא רק שהמכשירים מיושנים, והפעלתם לוקחת זמן רב, וחלק גדול נעשה דרך הנהגים עצמם, ואין מסלקה ואין את הערך הצבור.

אורי מקלב: בסופו של דבר מספר לי אזרח שהוא עלה לאוטובוס ורצה לקנות כרטיס נסיעה בירושלים.

אורי מקלב: אמר לו הנהג: לא, יש לך עוד נסיעה אחת.

אורי מקלב: הוא אמר: בסדר, תתקף לי את זה.

אורי מקלב: המשיך את הנסיעה לנתניה.

אורי מקלב: עלה מבקר ואמר לו: אין לך נסיעות.

אורי מקלב: התברר שהנהג בירושלים שלא מצא את הכרטיס המקומי עשה דבר פשוט: פשוט תיקף באותו רב קו את הנסיעה לנתניה.

אורי מקלב: במקום נסיעה בערך 5.80 שקלים הוא תיקף נסיעה של 23 שקלים.

אורי מקלב: דרור וגשל, אני אומר לך, זו עובדה קיימת.

אורי מקלב: אביא לכאן את האדם הזה, עם מסמכים.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: הקשבתי לדבריו של חבר הכנסת מקלב.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת מקלב הוא באמת בור סוּד שאינו מאבד טיפה.

אבישי ברוורמן: הוא אדם יסודי ורציני, כמו רוב חברי ועמיתי שיושבים כאן.

אבישי ברוורמן: אני גם מתכבד בכך שהוא ממשפחתו של הרמטכ"ל השלישי מרדכי מקלף.

אבישי ברוורמן: הוא אמר בצורה מאוד ברורה, יש לנו פה משהו שמהנדס תעשייה וניהול בוגר האוניברסיטאות או הטכניון שהיה ניגש לכאן היה קורא לו מעשה חֶלֶם.

אבישי ברוורמן: רב קו דל-שימוש ורב-טרחה, והציבור יוצא נפסד.

אבישי ברוורמן: לכן אנחנו מנסים לחשוב איך לייעל כי אנחנו רוצים שיהיה כרטיס חכם, רוצים שלאנשים יהיה פשוט, אבל אנחנו לא רוצים לתת להם מכשיר לא יעיל ולא אפקטיבי.

אבישי ברוורמן: לכן נשמע את הרב אייכלר, מה יש לו להוסיף בעניין, ואחרי כן חברת הכנסת זנדברג.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לחזור על מה שאמר חברי אורי מקלב.

ישראל אייכלר: כל מילה שלו נכונה.

אבישי ברוורמן: הגיע אלינו גם חבר הכנסת אשר.

ישראל אייכלר: אני רוצה קודם כול לספר לכם משהו.

ישראל אייכלר: אני מאמין שאין מקרה כזה בעולם.

ישראל אייכלר: ניגשתי אתמול לתא הדואר הפרטי שלי בביתי וראיתי מכתב שהנמען שלו הוא הגברת הנכבדה בתי הקטנה.

ישראל אייכלר: פתחתי את המכתב – סליחה שאני פותח לה מכתבים בלי רשותה, כי היה כתוב על זה "אגד" ולא חשבתי שיש לה משהו עם "אגד".

אבישי ברוורמן: בת כמה היא?

אבישי ברוורמן: מותר לפתוח לה את המכתב?

ישראל אייכלר: בת 17.

ישראל אייכלר: היא לא תכעס.

ישראל אייכלר: אצלנו אין חשדנות כי יש נאמנות.

ישראל אייכלר: בכל אופן, השולח הוא "אגד".

ישראל אייכלר: כתוב שם במכתב שהיות והיא איבדה את הכרטיס שלה וקנתה חדש, היא רצתה לדעת מהמחשב שיוצר לה את הכרטיס החדש: "אדוני המחשב, כמה נסיעות נשארו לי מהכרטיס הקודם?

ישראל אייכלר: " לא ידוע.

ישראל אייכלר: אז היא היתה צריכה לקנות חדש ולתקף מחדש.

ישראל אייכלר: אז היא כתבה להם מכתב והם ענו לה יפה מאוד: "אחרי בירור ובדיקה" – אני לא יודע כמה עלו למדינה כל הבירורים והמכתבים – "לזכותך 23 שקלים.

ישראל אייכלר: עכשיו תעמדי בתור באחת התחנות".

אורי מקלב: רק בתחנה אחת, רק בתחנה המרכזית, כמדומני.

ישראל אייכלר: לכי לשם ותקבלי את 23 השקלים.

ישראל אייכלר: אני שואל, לפני שנה, ב-2013, קיבלה הכנסת הצעת חוק שלי בקריאה הראשונה על הקמת מרכז שירות של משרד התחבורה.

ישראל אייכלר: כתבה לי היועצת המשפטית לוועדה, גברת בנדלר, שוועדת הכלכלה שהיתה אמורה לקדם את הצעת החוק הזאת לא יכולה לעשות זאת מכיוון שאנחנו קשורים להצעת חוק ממשלתית שעדיין לא הבטיחה את תיקון כל הבעיות שיש ברב קו הקודם.

ישראל אייכלר: העביר לי נציג עיריית אלעד מכתב מ-20 בינואר 2013: "בעניין פנייתך בנושא כרטיסיות: משרד התחבורה נמצא בעיצומו של הליך להקמת מרכז שירות ארצי בו ירוכזו הנתונים מכלל המפעילים וכך לא יהיה צורך לגשת לכל מפעיל תחבורה ציבורית באופן פרטני.

ישראל אייכלר: עד להקמת המרכז אין מנוס מפנייה פרטנית".

ישראל אייכלר: אנחנו כבר בסוף שנת 2014.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אומר חבר הכנסת מקלב שאנחנו חברי הכנסת לא סובלים.

ישראל אייכלר: הדבר היחיד שמרגיז אותי, שכאשר אני נוסע מאחורי האוטובוס ורואה כמה אנשים מחכים – בימים ההם כאשר הנהג היה מספר לנוסע והנוסע לנהג את כל צרותיו זה לא ארך כל-כך הרבה זמן לעומת היום עם התיקופים והוויכוחים.

ישראל אייכלר: לפעמים קורה שהמכשיר לא קורא את הכרטיס ויש לפעמים טעות של הנהגים והם לא יכולים לתקן.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שאם אפשר לקלקל אפשר גם לתקן.

ישראל אייכלר: אצל הנהגים – הם לא יכולים.

ישראל אייכלר: פנינו למשרד התחבורה, ויש לי מכתב ממשרד התחבורה, שזה יהיה בסדר ויונחו העובדים ויש דרך לתקן.

ישראל אייכלר: מספר לי המתלונן ששוב הוא עלה לנסיעה באוטובוס והנהג לא יכול לתקן, לא כל נהג יכול לתקן.

ישראל אייכלר: חריגה מסך הכרטיסיות – ניתן להטעין רק 8 סוגי חוזים בו-זמנית.

ישראל אייכלר: בכלל כל העניין הזה שצריך לעשות חוזה בנפרד לנתניה ולחיפה.

ישראל אייכלר: זה כרטיס אשראי שלי, השקעתי כסף והיכן שאני יכול לנסוע – שם תן לי לנסוע.

ישראל אייכלר: כזה כרטיס חכם אני צריך בשביל לאפשר לי לנסוע לאן שאני רוצה?

ישראל אייכלר: עוד דבר, יש משפחה עם ילדים.

ישראל אייכלר: כל ילד צריך תמונה נפרדת.

ישראל אייכלר: למה לא תשים את התמונות של חמשת הילדים האלה, שהם באותו גיל עם אותם תנאים, באותו כרטיס?

תמר זנדברג: כמה ילדים יש לך באותו גיל?

ישראל אייכלר: היתה פה אישה שעלתה לאוטובוס עם 6 ילדים.

תמר זנדברג: באותו גיל?

ישראל אייכלר: בערך.

ישראל אייכלר: אמר לה הנהג: "בפעם הבאה תשאירי חצי מן הילדים בבית".

ישראל אייכלר: אז היא אמרה: "זה מה שעשיתי.

ישראל אייכלר: .." זה סבל גדול מאוד.

אבישי ברוורמן: מרבה ילדים, מרבה שמחה, מרבה רב קו.

ישראל אייכלר: המדינה לוקחת מיליוני שקלים מכרטיסים אבודים.

ישראל אייכלר: כמעט אין אדם בארץ שלא מאבד כרטיס, או ילד שמאבד כרטיס.

ישראל אייכלר: לאן הולך הכסף?

ישראל אייכלר: זה כסף אבוד.

ישראל אייכלר: זה פשוט בלתי אפשרי.

ישראל אייכלר: ברכבת הקלה יש הרבה כשלים לגבי הנחות, כפי שהזכיר כבר הרב מקלב, ואין אפשרות לשלם יותר מפעימה אחת בכל נסיעה ברכבת.

ישראל אייכלר: חוסר בעמדות טעינה ובדיקה לכרטיסים.

ישראל אייכלר: כבר הצענו בחוק שמשרד התחבורה יציב מקומות טעינה.

ישראל אייכלר: לא יכול להיות שבשני מקומות בעיר או בשלושה מקומות בלבד יהיו עמדות טעינה.

ישראל אייכלר: בכל תחנה או בכל שתי תחנות, בכל ריכוז אוכלוסייה צריכה להיות אפשרות לעשות את זה.

ישראל אייכלר: הפתרון צריך להיות קודם כול לקדם את הצעת החוק שהצעתי ולא לחכות לממשלה, כי אם נחכה לממשלה שתפתור את הבעיות האמיתיות שיש בסודיות ובפרטיות – זה לא יקרה בעשרים השנים הבאות, כי אין פתרון לדבר הזה.

ישראל אייכלר: אז או שמחליטים שאין רב קו, כי זה פוגע בזכויות הפרט, וחוזרים לצעטאלע הקטן, ואנחנו זוכרים עוד איך היינו שומרים את הכרטיסים של הנהג, של "אשד" ו"אגד" ו"המקשר" והיינו מתחלפים בזה, וזה היה נחמד מאוד, או שעושים כרטיס שיהיה נגיש, זמין וידידותי לסביבה.

אבישי ברוורמן: אמרת יפה.

אבישי ברוורמן: חברת הכנסת זנדברג, אחרי כן המשנה ליועץ המשפטי לכנסת, עו"ד בנדלר ונפתח את הדיון ונקווה שנגיע לסיכום.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כול להודות לך על קיום הדיון הזה.

תמר זנדברג: אני מצטרפת לכל הדברים שאמרו קודם חברי.

תמר זנדברג: מי שלא משתמש בתחבורה הציבורית לא יודע במה זה כרוך, התלאות היומיומיות של דברים רבים בתחבורה הציבורית, שעל חלקם אנחנו דנים פה: הצפיפות, התדירות, המחירים וכולי וכולי.

תמר זנדברג: אבל חשוב במיוחד שהדיון הזה מתקיים היום מפני שאתמול נפתחה שנת הלימודים האקדמית וציבור הסטודנטים – מדובר על ציבור של מאות אלפי אנשים, יש כאן נציגים של כמה התאחדויות והתאגדויות ופעילים – הוא ציבור משתמשים כבד מאוד בתחבורה הציבורית ושמגיעה לו הנחה בתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: בצומת הזה אנחנו מתחילים להיתקל בהרבה מאוד בעיות, כמו לקשישים ולאוכלוסיות אחרות שיש להן הנחה קבועה ואינהרנטית בתחבורה הציבורית, ובגלל המחירים של חלק מן הקווים ושל הרכבת מדובר בהנחה מאוד-מאוד משמעותית.

תמר זנדברג: מי שעבר במקרה בחלק מתחנות ההטענה של הרב קו בשבוע האחרון – ואגב, זה לא דבר פשוט שאפשר להיתקל בו ככה סתם ליד התחנות שאנשים נוסעים בהן, אלא זה תחנות מבודדות שנמצאות בכמה מקומות יקרי ערך והן מוצפנות היטב.

תמר זנדברג: הבוקר ביחד עם פעילי "15 דקות", שגם הם נמצאים כאן, היינו בתחנת ההטענה בירושלים, בתחנה המרכזית.

תמר זנדברג: היא מוצפנת היטב אי-שם בקומה השלישית במקום מבודד.

תמר זנדברג: מי שהסתובב בתחנות האלה בשבוע האחרון ראה את מה שבצוות לשכתי אנחנו מכנות "הקרב קו".

תמר זנדברג: מדובר על תורים באורך דקות ארוכות מאוד-מאוד-מאוד בכניסה לכל מיני "בודקה" של תחנות הטענה קטנות ומסכנות עם שלטים מהחברות המפעילות שכותבות, מתחננות כמעט – בשלטים כתוב: "חבר'ה, בבקשה אל תהרגו אותנו, אנחנו פועלים לפי הנחיות משרד התחבורה, לא אנחנו אשמים".

תמר זנדברג: שם צריך להראות תעודת סטודנט, שלא לכולם יש כי לא כולם חברי אגודת הסטודנטים או הסטודנטיות, אישור לימודים בתוקף, טפסים כאילו שאנחנו ניגשים לקבלת משכנתה או לתואר ללימודים מתקדמים.

תמר זנדברג: אסור לאבד את הכרטיס כי אם אתה מאבד את הכרטיס הוא נחסם ואי אפשר להטעין אותו מחדש, וכפי שציינת הכסף שם אבוד.

תמר זנדברג: בין היתר גם נרצה כאן בדיון לדעת ממשרד התחבורה כמה כסף קיים במשרד התחבורה- - -

אבישי ברוורמן: מה הכספים הכלואים כתוצאה מכך.

תמר זנדברג: בהחלט, הכספים הכלואים, שאנשים מוותרים עליהם או כי הם לא יכולים לחלץ אותם, או כי זה כל-כך טרטור שכבר עדיף לוותר על 30 שקלים או על 60 שקלים, או אני לא יודעת כמה כסף כלוא שם בכרטיס.

תמר זנדברג: הכרטיס נחסם בעוד הזדמנות – הוא נחסם במעבר משנה לשנה, כי סטודנט לא לומד 3 שנים, סטודנט לומד שנה.

תמר זנדברג: בחופש הגדול הוא לא סטודנט ואז הכרטיס נחסם ולך תחדש אותו שוב.

תמר זנדברג: איפה תחדש אותו?

תמר זנדברג: אם הנפקת ב"מטרו דן" שנמצא בבאר-שבע תוכל לחדש אותו רק ב"מטרו דן" ואם עברת ללמוד בירושלים או אתה גר בקריית שמונה – לא, תיסע במיוחד.

<קריאה: וכך גם לנכים.

תמר זנדברג: דיברנו כאן על בעיית ההגבלה במספר החוזים שאפשר להטעין ועל בעיה שכבר היתה אמורה להיפתר לפני 5, 6 או 7 שנים – הסליקה האחידה.

תמר זנדברג: איך ייתכן שהרכבת, האוטובוס וה"מטרו דן", "אגד", "דן", "קווים", "אפיקים" וכולי לא מדברים זה עם זה?

תמר זנדברג: כל חברה מטעינה את הכרטיס שלה לחוד, ומה שנקרא "לך תחפש".

תמר זנדברג: לא אלאה אתכם.

תמר זנדברג: כדי לקצר, יש לי כאן שורה ארוכה של תלונות שהגיעו.

תמר זנדברג: הסיפורים הם קפקאיים.

אבישי ברוורמן: את יכולה להעביר אותם ולחלק אותם לכל חברי הוועדה.

תמר זנדברג: כן, נעביר לכם.

תמר זנדברג: הסיפורים באמת קפקאיים ובלתי מתקבלים על הדעת.

תמר זנדברג: אסכם בשלוש נקודות.

תמר זנדברג: שני הדברים הראשונים שאנחנו צריכים לעשות לדעתי, הכי חשובים, האחד הוא הטענה באינטרנט, והשני הוא סליקה אחידה.

תמר זנדברג: כאן המוקדים, הבעיות שציבור משתמשי הרב קו עומד בפניהן.

תמר זנדברג: הדבר האחרון, שאזכיר אותו בהערת אגב, לרב קו יש הרבה יתרונות ואנחנו נותנים הרבה מאוד פרטים מזהים על עצמנו, אבל יש בו גם סכנה, והיא סכנת הפגיעה בפרטיות.

תמר זנדברג: צריך גם את זה לזכור.

תמר זנדברג: רבים מאתנו נותנים את הפרטים שלנו בחדווה ורוצים את הזיהוי הזה, אבל לא כולם רוצים.

אבישי ברוורמן: נשארה פרטיות בכלל?

תמר זנדברג: בשביל לקבל את הכרטיס האנונימי אנחנו צריכים לוותר על ההנחה, כך שיש בו איזשהו "טרייד-אוף" שהוא לא תמיד הוגן.

תמר זנדברג: לשם כך הומצא מה שבזמנו נקרא "הכרטיס החצי אנונימי" או "חצי מזוהה" שהיה אמור לתת את ההנחה ללא פגיעה בפרטיות.

תמר זנדברג: זה נושא שנתקע וכדאי שגם בו יעסוק הדיון הזה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך מאוד, חברת הכנסת זנדברג.

אבישי ברוורמן: הערה לחבר הכנסת אשר שהצטרף אלינו ואחריו עו"ד בנדלר.

יעקב אשר: אני לא אכנס לעניינים שנאמרו על-ידי חברי.

יעקב אשר: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהדיון הזה היה צריך להתנהל בוועדת המדע והחלל, ולא בגלל שחבר הכנסת גפני הוא היושב-ראש שלה כי אין לי בעיה עם יושב-ראש ועדת הכלכלה, אלא מכיוון שלא יכול להיות שמדברים על מדינת ישראל כעל מעצמת סייבר ומדברים על "הראש היהודי", הפטנטים הכי גדולים בדיגיטלי ובמחשוב ובכול, ודבר כל-כך פשוט, לתת לאדם שאין לו יכולת, ובדרך כלל זה השכבות באמת החלשות שהן הצרכניות הגדולות של התחבורה הציבורית, אי אפשר לחבר נתון עם נתון, מידע עם מידע?

יעקב אשר: למה לא לעשות איזה בסיס, "דאטא בייס" של נתונים, שהכרטיס הזה יידע "לדבר" עם כל הנתונים?

יעקב אשר: שאדם יעבור בקלות מאוטובוס לאוטובוס, מרכבת לרכבת קלה.

יעקב אשר: מדינת ישראל מחפשת איך לשים במנהרות כל מיני דברים, ודבר כל-כך פשוט היא לא יכולה לעשות?

יעקב אשר: אלא מאי, כנראה זה פחות מעניין, פחות דחוף, פחות חשוב מדברים אחרים.

יעקב אשר: לכן אני חושב שכן צריכה לבוא פה תשומת לב גדולה מאוד.

יעקב אשר: כמו בחוק המזון, אדוני, שאתה כרגע מקדם אותו, עם כל הבעייתיות שבו, דיברנו על השוואת מחירים ונתנו הנחיות מפורשות לכל הרשתות איך הן יעבירו את נתוני המחירים ל"דאטא בייס" אחד, שכל אפליקציה תוכל להתחבר אליו וכולי – דבר כל-כך פשוט.

יעקב אשר: אני פונה באמת לאנשי משרד התחבורה, קחו את הדבר הזה כראש מעייניכם פעם אחת ולתמיד.

יעקב אשר: כשזה יעבוד, זה יעבוד כבר הרבה מאוד שנים מכוח האינרציה.

יעקב אשר: יש המון בירוקרטיה בעניין הזה.

יעקב אשר: אם אתה רוצה להזמין כרטיס חופשי-חודשי אז אתה חייב רק ב-1 בחודש, באמצע החודש אתה לא יכול לקבל את הכרטיס לנסיעה בחופשי-חודשי כי זה יכול להיות רק בתחילת חודש, למרות שכל הנתונים נמצאים בפנים אדם לא יכול לקחת את זה לשום מקום.

יעקב אשר: וכולי וכולי.

יעקב אשר: פרט לדיון הזה כאן, אשמח מאוד אם אדוני יקדם את זה בשיתוף ועדת המדע והחלל.

יעקב אשר: אם לא, אז אדוני יקדם את זה באמת כפרויקט עם לוחות זמנים, עם מעקב של הוועדה עד שהדבר הזה יגיע ונקבל פרס נובל על ההמצאה הגדולה הזאת, שכרטיס יכול לעבוד בתחבורה הציבורית הענקית של מדינת ישראל.

יעקב אשר: ועוד לא דיברנו על רכבת קלה בתל-אביב.

יעקב אשר: ..

אבישי ברוורמן: רק להזכיר לצעירים שלא יודעים, חבר הכנסת אשר היה גם ראש עיריית בני-ברק והוא בקי בנושאים האלה מכל קו אפשרי.

אבישי ברוורמן: עו"ד בנדלר, בבקשה.

<אתי בנדלר: אני מבקשת לספר קצת היסטוריה, לא ארוכה מדי, אבל ארוכה מדי לטעמי לעניין הספציפי.

אורי מקלב: אני מתנצל שאני צריך לעזוב.

אורי מקלב: ממזכירות הנשיאות קראו לי, הם לא יכולים לפתוח את ישיבת הנשיאות בלי קוורום.

אורי מקלב: השארתי כאן את עוזרי והם יעבירו לי את הדברים.

אורי מקלב: אני מתכוון עוד לחזור.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת מקלב, גם כשאתה לא נמצא פה – אתה נמצא פה, רוחך כאן.

<אתי בנדלר: ב-1 בנובמבר 2014, בעוד ימים ספורים, ימלאו 4 שנים לקריאה הראשונה בכנסת של הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 100) (רישיון מפעיל וכרטיס חכם), התשמ"א-2010.

<אתי בנדלר: כמובן הצעת חוק שמתקבלת בקריאה הראשונה, הצעת חוק ממשלתית, עבדו עליה עוד לפני כן, לפעמים שנים לפני כן.

<אתי בנדלר: הצעת החוק הזאת היתה אמורה להסדיר את נושא הכרטיס החכם.

<אתי בנדלר: כשהחלו הדיונים על הצעת החוק הזאת – אגב, זה היה בכנסת השמונה-עשרה, אז היא הועברה לוועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת הכלכלה.

<אתי בנדלר: בראש הוועדה עמד אז חבר הכנסת יריב לוין והתחילו דיונים רציניים בהצעת החוק הזאת.

<אתי בנדלר: הסתבר שבכל הנוגע לכרטיס חכם הוצפו הרבה מאוד בעיות שהצעת החוק לא נתנה להן פתרון ולא התייחסה אליהן.

<אתי בנדלר: הדיונים נמשכו והכנסת השמונה-עשרה התפזרה.

<אתי בנדלר: בכנסת התשע-עשרה, כשהממשלה התלבטה אם להחיל דין רציפות על הצעת החוק הזאת, החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה, כפי שנמסר לי, לקבל את המלצתו של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד אבי ליכט, ולקבוע כי רק לגבי החלק שמדבר ברישיונות מפעילים יוחל דין רציפות, ואילו לגבי הנושא של כרטיסים חכמים יכינו הצעת חוק ממשלתית חדשה שתביא בחשבון את כל מורכבות הנושא, את כל הבעיות, שחלקן הקטן בלבד הוצף כאן על-ידי חברי הכנסת, יש עוד הרבה מאוד בעיות שהוועדה בוודאי תשמע עליהן בדיון הזה.

<אתי בנדלר: אזכיר רק עניין אחד: אזרחים ותיקים שלא יכולים למצות את הזכות שניתנה להם במפורש בחוק האזרחים הוותיקים, שקובע בסעיף 10 שלו: "אזרח ותיק זכאי להנחה בשיעור של 50% מדמי הנסיעה בתחבורה הציבורית, הן העירונית והן הבין-עירונית, והיא תינתן על כל סוגי הכרטיסים הקיימים בתחבורה הציבורית".

תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך, שכחתי להגיד קודם, הגיעה אליי פנייה מאזרח ותיק שהכרטיס שלו נחסם בכל 3 שנים והוא נדרש לחזור ולהוכיח שהוא אזרח ותיק.

תמר זנדברג: אראה לך את הפנייה.

תמר זנדברג: אני מסכימה שזה לא יכול להיות.

<אתי בנדלר: מכל מקום, בפועל הנחות לאזרחים ותיקים, כמו לקבוצות אוכלוסייה אחרות הזכאיות להנחות, מאפשרים רק באמצעות רב קו אישי, שבו יש את כל הפרטים האישיים, כאשר הנושא של הפרטיות, שהזכירה כבר חברת הכנסת זנדברג, "כיכב" בדיונים של הוועדה בכנסת השמונה-עשרה ובגלל פרצות רבות מאוד, שהסתבר שקיימות אז – אולי היום הן כבר נסגרו – בין היתר, הצעת החוק לא התקדמה.

<אתי בנדלר: כמובן מדובר על מרכזי שירות, מי ינהל את מרכזי השירות, איך יהיו תהליכי הסליקה ועוד הרבה מאוד בעיות.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה גם להזכיר שבשנת 2012 עו"ד עדנה הראל ממשרד המשפטים, שיושבת אתנו כאן – אני מתנצלת שזה נשמע אולי קצת כהתקפה על עמיתותי שבאמת יש לי את מלוא ההערכה כלפיהן- -

אבישי ברוורמן: לא, שום דבר לא פרסונלי.

<אתי בנדלר: - -אבל אני חושבת שהנושא הזה חייב להיות ברור וגלוי בפני חברי הוועדה.

<אתי בנדלר: במכתבה מיום 19 בפברואר 2012 לחבר הכנסת יריב לוין, יושב-ראש הוועדה המשותפת דאז, לאחר שבאמת פורטו הרבה מאוד בעיות שיש לתת עליהן את הדעת ולמצוא להן פתרונות, כותבת עו"ד הראל: "נעשה מאמץ מצדנו להשלמת העבודה הנדרשת בהקדם האפשרי ונראה לנו בשלב זה כי עבודתו של צוות זה נדרשת עוד לכחודשיים להשלמת הליבון האמור וגיבושו לכלל הסדר חקיקתי מתואם, הכולל גם טיוטה לחקיקת משנה", כי אז חשבנו שנצליח לעגן את כל ההסדרים שיגובשו באותה הצעת חוק, שכאמור הוועדה דנה בה בכנסת השמונה-עשרה, ותהיה בה הסמכה גם להסדרים במסגרת חקיקת משנה.

<אתי בנדלר: ובכן, אני מבינה שהדברים שהסתבכו כי באמת הסתבר שיש הרבה מאוד בעיות שדרשו ליבון יותר מעמיק, איסוף נתונים וכיוצא באלה.

<אתי בנדלר: עם כל הבנתי לבעיות הללו, אני חושבת שראוי שנשמע מאת משרדי הממשלה מתי להערכתם תונח בפני הכנסת בצורה רצינית הצעת חוק שתציע את כל ההסדרים הנדרשים לנושא כרטיס הרב קו, הכרטיס החכם או כל שם אחר שיינתן לו לצורך העניין הזה, משום שמכלול הבעיות שהוצפו, ושעוד יוצפו, לדעתי מחייב הסדרה חקיקתית.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון.

אבישי ברוורמן: רק אעיר הערה.

אבישי ברוורמן: אתם זוכרים את הסיפור על אותו אחד, המלך בגורד, שקשר קשר שהיה כל-כך מסובך, אבל יצאה רוח, באה ואמרה שמי שיתיר את הקשר הזה יהיה מלך העולם.

אבישי ברוורמן: באו אנשים אחד אחרי השני ואף אחד לא הצליח להתיר את הקשר.

אבישי ברוורמן: בא בחור צעיר שהיה אז בן 21, שמו היה אלכסנדר מוקדון, ניסה להתיר את הקשר ולא הצליח ואז הוא הרים את חרבו ובהינף חרב חתך את אותו קשר גורדי ובגיל 27 הפך להיות מלך העולם.

אבישי ברוורמן: רבותי, מה שהוצג כאן הוא לא כל-כך מסובך.

אבישי ברוורמן: אם יתחילו פה על כל דבר ליטיגציה – לכן אמרה היועצת המשפטית לוועדה, וחבר הכנסת אשר החרה אחרי חברת הכנסת המלומדת תמר זנדברג וחברי הכנסת מקלב ואייכלר – במאה העשרים ואחת אם עושים כרטיס אז שיהיה כרטיס למאה העשרים ואחת, שהוא רב-שימושי, שהוא בלי טרחה ועובד היטב, ולא ליצור את הדבר הזה.

אבישי ברוורמן: זה בושה וחרפה למדינת ישראל.

אבישי ברוורמן: אפשר אחרת, ואם אי אפשר אז נביא איזה מומחה מיחידת הסייבר המיוחדת ביחד עם שני יועצים שיעשה את הדבר הזה.

אבישי ברוורמן: וגם לגבי הפרטיות – כבר מזמן אין פרטיות, לא בישראל ולא בעולם.

<אתי בנדלר: אני מניחה אבל שהוועדה לא תיתן ידה להעלים אותה.

תמר זנדברג: בדיוק, זה לא אומר שצריך להתעלם מכך.

אבישי ברוורמן: רבותי, כל אחד פה יודע, לצערי הבנקים והמוסד והשב"כ – כולם חודרים לפרטיות.

תמר זנדברג: אנחנו נותנים את הפרטיות שלנו בהתנדבות ברשתות החברתיות.

תמר זנדברג: זה לא אומר שלא צריך לשמור עליה.

אבישי ברוורמן: יודע כל אחד על כל אחד.

אבישי ברוורמן: כפי שאמר כאן חבר הכנסת אשר, אם עושים אז שכבר יעשו את זה כפי שצריך.

אבישי ברוורמן: הם ויתרו על הדברים.

אבישי ברוורמן: מכיוון שנפתחה שנת הלימודים באוניברסיטאות ואנחנו מברכים יותר מ-300,000 סטודנטים במכללות ובאוניברסיטאות שתהיה להם שנה פורייה, שיפסיקו להפלות נגדם, שיהיו יותר תקציבים ולא רק הצהרות של ועדות ויושבי-ראש, ניתן לאלדד פוסטן, יושב-ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, לומר בקצרה את דברו ואיך הוא היה מתכנן את הרב קו בתור סטודנט לצורך עבודת הבי-איי או המאסטר שלו.

<אור הרפז: ברשותך, אני אתחיל.

<אור הרפז: אני מהתאחדות הסטודנטים הארצית.

<אור הרפז: אני אחראי על כל נושא התחבורה הציבורית בהתאחדות.

<אור הרפז: לצד כל הביקורת, ויש הרבה ביקורת, צריך להגיד גם קצת דברים טובים בהתחלה.

<אור הרפז: התאחדות הסטודנטים בשנים האחרונות עובדת עם משרד התחבורה בצמידות, עם מר זדה, שבאמת זמין עבורנו ונותן לנו מענה מהיר, וזה לא מובן מאליו, וכאשר יש בעיות נקודתיות אנחנו מצליחים לפתור אותן.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, זה לא טוב לקשישים, זה טוב לצעירים.

<אור הרפז: עם כל הביקורת, יש לדוגמה דברים, כמו למשל זה שחוסמים את הכרטיס לפני תום השנה האקדמית, אז החל מן השנה הבאה זה כבר לא יקרה כי אלה דברים נקודתיים שהצלחנו לפתור.

<אור הרפז: עם זאת, המערכת עצמה לא ערוכה לטפל במספר העצום של הסטודנטים בזמן כל-כך קצר ובגלל זה, באמת כבר ציינו כאן קודם, המערכת צריכה לעבור לשירות אינטרנטי ולא רק לתת שירות פרונטלי.

<אור הרפז: זה דבר חשוב מאוד שכאשר יקרה השירות יוכל להיות טוב.

<אור הרפז: היום אנחנו מצליחים לפתור את הבעיות הנקודתיות אבל המערכת בכללותה יוצרת סבל לסטודנטים שעומדים בתורים.

<אור הרפז: אמנם זה משתפר בכל שנה, אבל לא מספיק מהר.

<אור הרפז: אנחנו חושבים שמעבר לשירות באינטרנט ופיתוח טכנולוגיות ישפר את השירות עד הסוף.

<אור הרפז: גם העניין שאין סליקה אחידה – גם זה חשוב מאוד.

<אור הרפז: לדוגמה, אם אני סטודנט ומוציא כרטיס רב קו ב"אגד" בירושלים ושנה אחרי כן רוצה לחדש את פרופיל הסטודנט שלי בתל-אביב, אני לא יכול לעשות את זה.

<אור הרפז: אני צריך לנסוע שוב לירושלים כדי לחדש אותו ואז להטעין חוזה שנתי בתל-אביב.

<אור הרפז: זה יוצר "טרטור" גדול.

<אור הרפז: אם היינו מאחדים את הדברים האלה זה היה עוזר מאוד.

<אור הרפז: אני מבקש עכשיו שתיתן לאלדד פוסטן להוסיף עוד דברים.

<אלדד פוסטן: אשתדל לקצר בדבריי.

<אלדד פוסטן: אני מייצג 22,000 סטודנטים בירושלים וברחובות.

<אלדד פוסטן: יש לנו גם קמפוס ברחובות.

<אלדד פוסטן: יש לי 6 שורות תחתונות.

<אלדד פוסטן: אבא שלי לימד אותי שמה שחשוב זה השורות התחתונות ולא הדיבורים.

<אלדד פוסטן: השורה התחתונה הראשונה, בעקבות המחאה החברתית של שנת 2011 הוחלט לתת הנחה לסטודנטים.

<אלדד פוסטן: אף אחד מעולם לא נערך לדבר הזה.

<אלדד פוסטן: אני לא יודע אם זה קשור למחאה או לא קשור למחאה.

<אלדד פוסטן: אף אחד מעולם לא נערך לדבר הזה.

<אלדד פוסטן: השורה התחתונה השנייה, חודשיים לאחר מכן בתחנה המרכזית נדרשו סטודנטים לעמוד בתורים במשך 7 שעות.

<אלדד פוסטן: סטודנטים מהאוניברסיטה העברית חסמו ביחד עם אגודות סטודנטים אחרות את התחנה המרכזית בירושלים ואת הכביש שמוביל לתחנה המרכזית ואנשים נעצרו.

<אלדד פוסטן: השורה התחתונה השלישית, אגודות הסטודנטים מנסות לשפר, נכנסות לוואקום שנוצר בין משרד התחבורה ובין "אגד" ועושות את העבודה של "אגד" ומשרד התחבורה ובגלל זה במהלך השנתיים האחרונות השירות משתפר.

<אלדד פוסטן: עדיין לפני חצי שנה – לכולכם יש את הדף הזה שחילקנו – הגעתי לאותו אריה זדה וניסינו להראות איך אפשר בכמה מהלכים פשוטים להעביר את כל המהלך הזה לאינטרנט.

<אלדד פוסטן: לפני חצי שנה חווינו את זה על בשרנו.

<אלדד פוסטן: לא רציתי לעמוד שוב בתור ולקרוא מספרים, שזה מה שעשיתי בשנה הקודמת במשך שבוע שלם, כל יום 8 שעות, כשאני לא מקבל עבור זה שקל מ"אגד" וממשרד התחבורה.

<אלדד פוסטן: אמרנו: בואו ביחד נראה איך מעבירים את זה לאינטרנט.

<אלדד פוסטן: זה לא קרה.

<אלדד פוסטן: אני ממשיך לשורה התחתונה החמישית, הגענו לשנה הנוכחית.

<אלדד פוסטן: אמרנו: בסדר, לא נצליח להעביר את זה לאינטרנט.

<אלדד פוסטן: בואו נראה איך מצליחים לעשות את זה, גם "אגד" וגם משרד התחבורה.

<אלדד פוסטן: הגענו להבטחות, הגענו להסכם, הגענו להבנות.

<אלדד פוסטן: לילה לפני דברים נופלים, דברים לא קורים.

<אלדד פוסטן: אנחנו מקבלים שירות דב.

<אלדד פוסטן: השורה התחתונה השישית, והיא הכי חשובה, הסטודנטים דורשים שתהיה הנפקה של רב קו באינטרנט לא בעוד שנה אלא כבר לקראת סמסטר ב', שזה בעוד 3 חודשים.

<אלדד פוסטן: זהו.

אבישי ברוורמן: אלדד פוסטן, יש לך חינוך טוב בבית.

אבישי ברוורמן: חבל שאבא שלך לא מחנך גם את הכנסת.

אבישי ברוורמן: .. אני פותח את הדיון.

אבישי ברוורמן: אני מבקש שיתייחסו בקצרה, אבל קודם כול אני רוצה לתת את רשות הדיבור למי מהמשרדים.

אבישי ברוורמן: את התלונות כבר שמענו, אנחנו מבינים את הסיפור.

אבישי ברוורמן: מי ידבר מטעם משרד התחבורה?

<חוה ראובני: אני יכולה להתייחס לעניין החקיקה.

אבישי ברוורמן: אני קודם כול רוצה לדעת את הבסיס, למה אי אפשר לעשות כרטיס כזה, אינטרנטי ומהיר, כמו בכל המקומות המודרניים, שאנשים באים והולכים, ב"אגד", "דן", "מטרו דן", צ'יק צ'ק.

אבישי ברוורמן: למה אי אפשר?

אבישי ברוורמן: למה רק באלעד אפשר?

אבישי ברוורמן: אריה זדה ידבר ראשון ואחריו דרור גנון.

אבישי ברוורמן: אני אומר כבר, לא צריך להתגונן, עזבו.

אבישי ברוורמן: איך עושים כרטיס שיהיה מתאים לאוכלוסיית ישראל במאה העשרים ואחת, לישראל שהיא מעצמת הסייבר העולמית?

<עידו פורנברג: זה קיים בגוש דן בכל החברות יחד.

אבישי ברוורמן: כפי שאמרתי, אני לא עוזב את המקום הזה בלי שתהיה לנו פה התחייבות לקבל מועד להנחת הצעת החוק הזאת בצורה ברורה כי כפי שאני רואה את שנעשה באלעד ואת מה שאבא של אלדד פוסטן אמר לו, בסמסטר ב' תנו לילדים לרוץ עם הכרטיס הטוב.

<אריה זדה: ראשית, שלום לכולם.

<אריה זדה: העלו פה הרבה מאוד נושאים באשר לרב קו.

<אריה זדה: קודם כול, אגודת הסטודנטים – זה נושא שהוא בלבי ואני מקדם אותו כבר שנים רבות מאוד.

אבישי ברוורמן: אשאל אותך שאלה הפוכה.

אבישי ברוורמן: אפשר לערוך את הדיון הזה בשתי צורות.

אבישי ברוורמן: העלו את כל הנימוקים – זה מה שקורה פה בדרך כלל – ואז כל אחד אומר את הסיבה למה זה כן וזה לא.

אבישי ברוורמן: אני שואל אותך דבר אחר.

אבישי ברוורמן: ברור לכל מי שהיה בא לכאן עכשיו ממאדים, אם אתה היית עכשיו יועץ מבחוץ, שישראל במאה העשרים ואחת, במיוחד גם כאשר מי שמשתמש בדרך כלל בתחבורה הציבורית זה או אוכלוסיות צעירות של סטודנטים וילדים או אוכלוסיות מוחלשות, לכן למה לא ליצור כרטיס פשוט מאוד, עם סליקה, רב-שימושי, להוריד את כל ה"טרנסקציות" ולעשות משהו מאוד-מאוד פשוט שעובד?

אבישי ברוורמן: למה אי אפשר לעשות את זה באמצעות האינטרנט ולרוץ קדימה?

אבישי ברוורמן: מה מונע לעשות את זה?

<אריה זדה: אתייחס לנושא האינטרנט.

<אריה זדה: זה לא מאוד פשוט אבל כעיקרון יש כאן בשורה.

<אריה זדה: אנחנו כבר הוצאנו למפעילי התחבורה הציבורית- - -

אבישי ברוורמן: האם בעוד 3 חודשים תוכל להביא רב קו רב-שימוש?

<אריה זדה: בעזרת השם.

<אריה זדה: אנחנו מדברים על הטענה באינטרנט.

<אריה זדה: כבר הוצאנו הנחיה למפעילי התחבורה הציבורית להטעין.

אבישי ברוורמן: מה עם כל הדוגמאות שהיו כבר?

אבישי ברוורמן: למה אי אפשר לעשות דבר כזה שיש בו סליקה של כל הגופים, שאתה אומר:

אבישי ברוורמן: אני נוסע באוטובוס ואז אני עובר מ"מטרו דן" ל"אגד" וכולי?

אבישי ברוורמן: למה זה כל-כך מסובך?

אבישי ברוורמן: אני לא בקי בנושא.

אבישי ברוורמן: זה גם נחוץ, כפי שעוברים ממקום למקום, וגמרנו.

אבישי ברוורמן: יש סליקה לתחבורה הציבורית, הנוסע עובר ממקום למקום, אנשים עולים לאוטובוס, יורדים מן האוטובוס, בלי התורים, בלי "זה איבד" ו"זה פה ושם".

אבישי ברוורמן: למה אי אפשר לעשות את זה?

אבישי ברוורמן: יש בעיה טכנית?

<אריה זדה: לא, אין שום בעיה טכנית.

אבישי ברוורמן: אז מה הבעיה?

<אריה זדה: הרב קו הוא איזו פלטפורמה שנקבעה לפני 10 שנים.

אבישי ברוורמן: תזרוק את מה שהיה.

אבישי ברוורמן: תתחיל מחדש ותעשה את זה.

<אריה זדה: כל נושא הרב קו נכנס לתאוצה בצורה הכי מיטבית ב-3 השנים האחרונות.

<אריה זדה: עשיתי איזו סקירה בעולם.

<אריה זדה: אני אומר בענווה, להכניס מערכות כאלה זה סדר גודל של 15 שנים, להכניס אותן כפי שצריך.

<אריה זדה: זה נכנס לתאוצה ב-3 השנים האחרונות בזכות הרב קו, ואת זה לא אמרו.

<אריה זדה: אמר את זה בעיקר אור הרפז.

<אריה זדה: יש לנו היום איזו פלטפורמה.

<אריה זדה: יש לנו היום איזה מרחב בין כלל מפעילי התחבורה הציבורית, שיודעים לשתף את כלל המפעילים, את כלל הנוסעים.

<אריה זדה: יש לנו היום רפורמות יפהפיות בגוש דן, שללא הרב הקו וללא הסיוע של משרד האוצר לא היו קורות.

<אריה זדה: היום כאשר אתה נוסע בגוש דן – אגב, אני נוסע בתחבורה הציבורית, כי העלו את זה כמה פעמים- - -

אבישי ברוורמן: אתה לא פסול לעדות.

אבישי ברוורמן: ..

<אריה זדה: אתה נוסע היום בגוש דן עם אותו כרטיס רב קו.

<אריה זדה: שילמת 6.90 שקל, אתה יכול להתחיל את הנסיעה שלך ברחוב המסגר, לעלות על אוטובוס של חברת "דן", אחרי כן לעבור לחברת "אגד", אחרי כן לעבור לחברה אחרת, הכול במשך שעה וחצי.

<סטלה אבידן: קודם כול, זה לא נכון.

<סטלה אבידן: הצגנו שיש כל מיני טעויות.

אבישי ברוורמן: סליחה, גברתי, אתן לך לדבר.

אבישי ברוורמן: אריה זדה עכשיו הלך על רחוב המסגר, עבר לשם והצליח.

<אריה זדה: אדוני היושב-ראש, אני אומר שוב, בעיקרון מי שיודע לתכלל, מי שיודע להשתמש בכל הטכנולוגיות האלה – זה באמצעות הרב קו וזה באמצעות המון-המון-המון מאגרי מידע ותוכנות ומפעילים שמשקיעים עבודה לילות כימים בכדי להתאים.

אבישי ברוורמן: זאת אומרת, הבעיה היא טכנית?

<אריה זדה: לא טכנית.

<אריה זדה: זה עניין של זמן והדברים קורים.

<אריה זדה: זה on going.

<אריה זדה: הדברים קורים, הדברים משתכללים.

אבישי ברוורמן: אני טבולה ראסה.

אבישי ברוורמן: יש דבר נורא פשוט.

אבישי ברוורמן: מדינת ישראל בסך הכול היא עיר קטנה.

אבישי ברוורמן: יש פה 8 מיליון אנשים.

<אריה זדה: עיר קטנה עם 17 מפעילים שונים.

אבישי ברוורמן: זאת השאלה – כי הלא כל אחד פה לעצמו ואלוהים לאף אחד – למה אי אפשר שמדינת ישראל תקבע שכל המפעילים האלה חייבים: הם מקבלים מין כרטיס אשראי כזה ברב קו, שהוא תקף לכולם בצורה ברורה, ואנשים עולים ויורדים, ואת המסלקה הזאת עושים בין הגופים האלה?

אבישי ברוורמן: למה אי אפשר לעשות את זה?

אבישי ברוורמן: אני בטוח שהייתי יכול לשכור מישהו – אני ניהלתי פרויקטים גדולים – נותן לו את הדבר הזה, נותן לו סכום כסף יפה והוא היה מוצא את הפתרון, והיינו אוכפים את זה בחקיקה שקובעת: ארץ אחת, 17 מפעילים, כרטיס אחד, סליקה, ומערכת שמתחשבנת בינה ובין עצמה.

אבישי ברוורמן: למה זה כל-כך מסובך?

אבישי ברוורמן: אני מסתכל מבחוץ.

אבישי ברוורמן: אדוני, אתה עוסק בתחום הזה?

<יצחק שחק: כן.

<יצחק שחק: אני כלכלן, נותן חוות דעת משפטיות כמומחה בבית-משפט ונוסע ברב קו.

<יצחק שחק: אבל יש קוד.

<יצחק שחק: קוד 42, לדוגמה, זה גוש דן.

<יצחק שחק: אם אתה בא לירושלים רוצים כרטיס אחר.

<יצחק שחק: עשיתי את זה, טענתי את הרב קו, אבל אז אחד מחייב את השני ואין שליטה.

<יצחק שחק: מה שאמר אדוני נכון – יהיה מחוז ישראל.

אבישי ברוורמן: שיהיה קוד אחד.

אבישי ברוורמן: אריה זדה, יש אנשים שאומרים שמכיוון שישראל תהיה מדינה אחת ממערב לירדן אז הפתרון שלה הוא קנטונים, אז תהיה מדינת תל-אביב, מדינת ירושלים וכן הלאה.

אבישי ברוורמן: אבל עדיין לא קיבלנו את ההחלטה הזאת, אז אולי שיהיה קוד אחד לישראל וכל אחד יעבור בו.

אבישי ברוורמן: למה לא? אני שואל את השאלה הפשוטה: למה לא לעשות את זה ולאכוף את זה בחוק?

<יצחק שחק: בתשובה לסטודנטים, הקנייה ברב קו צריכה להיעשות כשאתה עולה לאוטובוס, נקודה.

<יצחק שחק: אתה מראה שאתה ותיק – אתה מקבל לפי ותיק, אתה מראה שאתה סטודנט – אתה מקבל לפי סטודנט, ונוסע.

<קריאה: אבל למה?

<קריאה: זה מבזבז זמן.

<יצחק שחק: שיהיה מחוז אחד: ישראל.

אבישי ברוורמן: פעם התפלגנו ליהודה וישראל.

אבישי ברוורמן: אם נמשיך להתפלג זה יכול לקרות, אבל כרגע: קוד אחד, מדינה אחת, מסלקה אחת, יהודים וערבים כולנו באחד.

אבישי ברוורמן: אני חוזר לאריה זדה.

<אריה זדה: ההצעות האלה עולות.

אבישי ברוורמן: אבל למה מישהו לא מחליט עליהן?

אבישי ברוורמן: למה לא?

<אריה זדה: רק רגע, אני עובד מדינה ומדבר לאט... אני אומר שוב, הדברים האלה נמצאים בתאוצה של 3 שנים.

<אריה זדה: השחקנים הראשיים כאן הם מפעילי התחבורה הציבורית, משרד התחבורה והחברות הטכנולוגיות שמסוגלות לעשות את זה.

אבישי ברוורמן: יש לי שאלה קשה אליך.

אבישי ברוורמן: תאר לך שהיתה מלחמה עכשיו והיו אומרים שכדי להציל את עם ישראל מפלישה של דאעש אנחנו צריכים בתוך חודש ליצור רב קו עם אזור אחד שתהיה לו סליקה.

אבישי ברוורמן: אתה חושב שאפשר היה לעשות את זה?

<אריה זדה: לא.

אבישי ברוורמן: תסביר.

<אריה זדה: כשכבודו מדבר על רב קו עם קוד אחד – ואנחנו לא מפחדים מדאעש, דרך אגב – אתה מדבר על רב קו שיודע ליצור את כל השיתופיות.

<אריה זדה: ברגעים אלה ממש מיליארדי תנועות מתבצעות ברב קו ומתנהלות בשלום.

<אריה זדה: יש היום מסלקה, שהיא יחסית מבצעית, היא או-טו-טו מבצעית, שיודעת לקלוט את כל הנתונים האלה.

<אריה זדה: מפעילי התחבורה הציבורית יודעים, אם אני בא מרמת הגולן עם רב קו יש לי תוכנות, יש לי שפה משותפת לכולם, כמו בפרשת השבוע בבבל.

<אריה זדה: כולם יודעים לקרוא את זה היום.

<אריה זדה: אז אנחנו אנשי בשורה.

<אריה זדה: אתם אומרים שיש היום קושי, ואני מבין אותו כנוסע, שהיום אני לא יכול לטעון 8 חוזים שונים ואני לא יכול עם כל-כך הרבה קודים.

<אריה זדה: יש לזה פתרון – ערך צבור.

<אריה זדה: אנחנו מכניסים את הערך הצבור הזה במקומות שאנחנו יכולים.

<אריה זדה: יש לי היום בעיה, אני לא יכול בכל מקום.

<אריה זדה: בכל מקום שיש לי הסכם חדש, שיש לי הפרטה אני מכניס אותו, וזה נכנס.

<אריה זדה: אני מניח שתוך שנתיים כבר בכל הארץ יהיה ערך צבור וזה יפעל כפי שצריך.

<אריה זדה: זה ייתן מענה לרוב העניינים.

<עודד גברעם: זה לא נותן הנחות בנסיעה.

אבישי ברוורמן: סליחה, אדוני, אתן גם לך לדבר.

אבישי ברוורמן: עכשיו נתחיל לתמצת.

אבישי ברוורמן: הבעיה האמיתית היא שאין פתרון.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, בעוד שנתיים תהיה ממשלה חדשה כבר, יבוא לכאן מישהו אחר ויגידו לו עוד פעם שיש בעיות, ואז עו"ד בנדלר, שעדיין תהיה פה, תקרא מה היה ב-2014, מה ברוורמן אמר, וזה ימשיך הלאה כך, וכן הלאה וכן הלאה.

<אריה זדה: לגבי הסטודנטים, זו דווקא דוגמה איך הדברים השתפרו.

<אריה זדה: אם אתם זוכרים, ב-2011- - -

<אלדד פוסטן: השתפרו כי אנחנו עובדים קשה.

<אריה זדה: בשנת 2011 הרמנו את האופרציה הזאת תוך שבועיים.

<אריה זדה: דיברו על זה בנובמבר וכבר בדצמבר כולם קיבלו את ההנחות שלהם.

<אריה זדה: היו תורים "מטורפים".

<אריה זדה: נכון להיום, בזכות מפעילי התחבורה הציבורית – יש כאן נציג, מיכאל אוחנה מ"אגד" – ברגעים אלה ממש יש לנו 40 עמדות שלקחנו אותן מן הציבור ופרשנו אותן אצל הסטודנטים.

<אריה זדה: נכון להיום בהר הצופים אין תורים.

<סטלה אבידן: אתה מתגאה בזה שלקחתם מן הציבור?

<אלדד פוסטן: אין תורים כי עובדי אגודת הסטודנטים עושים את העבודה שלכם.

<אלדד פוסטן: אריה זדה, אל תיתמם עכשיו.

אבישי ברוורמן: רבותי, מה שנאמר כאן, ואני מקשיב, לא מספק.

אבישי ברוורמן: אגיד לך מדוע.

אבישי ברוורמן: אני מעריך את כל עובדי המדינה ואת כל המחוקקים.

אבישי ברוורמן: יש בעיה שאפשר לפתור אותה.

אבישי ברוורמן: עם הסטודנטים זה פשוט יותר.

אבישי ברוורמן: למה?

אבישי ברוורמן: כי הם עושים את העבודה, וגם הפוליטיקאים נותנים את המשאבים.

אבישי ברוורמן: הקשישים והילדים וכל היתר, להם יותר קשה.

אבישי ברוורמן: אתה שומע את הסיפורים במקרה הזה.

אבישי ברוורמן: אני לא מאמין באופן כללי ש"קול המון כקול שדי", אני חושב שזה תרגום מלטינית, אבל ישבו פה 4 חברי כנסת מכובדים והביאו כל-כך הרבה דוגמאות.

אבישי ברוורמן: אז מה, זה רק חזון נפרץ?

אבישי ברוורמן: לכן אני חושב שיש פה בעיה ואני לא רואה שמישהו יתפוס את השור בקרניו ויפשט אותה וייקח את הדברים ויעשה פה סדר.

אבישי ברוורמן: אם באמת כל 17 המפעילים אי אפשר לסלוק אותם – אמרת שאפשר, אפשר לעשות.

אבישי ברוורמן: אם יש מיליארדי כניסות, ובמיליארדי הכניסות האלה מספיק שיהיו 2% תקלות, אתה יודע כמה תורים זה עושה?

אבישי ברוורמן: דרור גנון, נניח שאתה מקבל היום מראש הממשלה מנדט נפרד, בלי מגבלה כספית, וכל האזרחים לפתחך.

אבישי ברוורמן: היית יכול לעשות פה משהו אחר?

<דרור גנון: התשובה היא כן, אבל לצערי הרב אין לנו מצב כזה אוטופי ויש לנו מגבלות כאלה ואחרות.

אבישי ברוורמן: תגיד לנו מה צריך.

<דרור גנון: בואו נפשט קצת את התהליך ונבין אותו בצורה ברורה יותר.

<דרור גנון: יש פה מספר מרכיבים שמתחברים יחד.

<דרור גנון: היו פה תלונות לגבי הטכנולוגיה עצמה.

<דרור גנון: מבחינת הטכנולוגיה – זאת הטכנולוגיה שנהוגה באירופה.

<דרור גנון: זה נקרא "תקן קליפסו", שבמדינות אירופאיות כמו צרפת, גרמניה ואחרות משתמשים בו והוא מתעדכן משנה לשנה ומשדרגים אותו ומחזקים את הביטחון שלו מבחינת גניבות ופריצות.

<דרור גנון: הוא נחשב התקן המוביל בעולם מבחינת כרטיס חכם.

<דרור גנון: כאן אנחנו בסך הכול די דומים לעולם.

<דרור גנון: מבחינת השיתופיות – נכון, עדיין אין שיתופיות מלאה בין מפעילי התחבורה הציבורית, זה לא סוד ואנחנו לא מסתירים את זה.

אבישי ברוורמן: האם המדינה יכולה לחייב אותם?

<דרור גנון: המדינה מחייבת אותם.

<דרור גנון: זה תהליך.

<דרור גנון: זה אבולוציה שחייבת להיות מורכבת ממספר תהליכי משנה שכרגע קורים.

<דרור גנון: התהליך הראשון הוא כל נושא ההסכמים מול המפעילים וכל נושא ההתנהלות, גם ברמת הטכנולוגיה שקיימת אצל כל מפעיל.

<דרור גנון: כל מפעיל הצטייד בציוד בנקודת זמן מסוימת וצריך להביא את כולם ליישור קו.

<דרור גנון: אנחנו עושים את זה.

<דרור גנון: זה גם מוטה תקציב, מצד אחד, וגם תמיכות כאלה ואחרות שאנחנו מנהלים מולם, מצד שני.

אבישי ברוורמן: כשאתה אומר "מוטה תקציב", כמה כסף אתה צריך בשביל זה?

<דרור גנון: אני לא יודע להגיד לך כרגע כמה כסף.

אבישי ברוורמן: כי לפעמים יכול להיות שמול הסבל של הציבור אלה לא סכומי כסף גדולים.

<דרור גנון: הסבל של הציבור – לא הייתי קורא לו סבל.

<דרור גנון: אנחנו קצת מגבילים את הציבור ביכולת שלו להתנועע באופן חופשי בכל מדינת ישראל, אבל ברמה המקומית יש דווקא תנועה די טובה, ברורה ופשוטה.

<דרור גנון: יש את ה-90 דקות, כפי שנאמר קודם, יש אפשרות להתנייד בין מפעיל למפעיל, וגם זה דורש שיפור, ואנחנו נעשה אותו.

<דרור גנון: זאת אומרת, אנחנו לא אומרים שהמערכת מושלמת.

<דרור גנון: היא לא מושלמת.

אבישי ברוורמן: אתה אומר שכרגע היא נסבלת לחלוטין?

<דרור גנון: אני אומר שבשלב הזה, עם מה שקיים כרגע אפשר להתקדם, ובמקביל חייבים לעשות את כל הפעולות הנוספות שנאמרו פה.

<דרור גנון: אנחנו עושים.

<דרור גנון: אמנה מספר פעולות שיש בכוונת המשרד לייצר בשלב הזה, בשנה הקרובה, ואנחנו מתכוונים לייצר אותן במהירות האפשרית.

<דרור גנון: קודם כול, אנחנו מוסיפים קווים מהירים שידרשו פחות מעברים, שזה פחות שימוש.

<דרור גנון: מפעילי התחבורה הציבורית, ביניהם "אגד" ו"דן", מתכוונים להחליף את מערכות הכרטוס שלהם.

<דרור גנון: יש כרגע הידברות לגבי החלפת כל מערכת הכרטוס אצל המפעילים הגדולים.

<אתי בנדלר: מה זה "הידברות"?

<דרור גנון: יש כרגע עבודה על מכרז.

<דרור גנון: מדובר על מכרז מאוד מורכב ומאוד גדול.

<אתי בנדלר: שאתם אמורים להוציא, או שהם אמורים להוציא?

<דרור גנון: שהמפעילים מוציאים.

<דרור גנון: אנחנו מלווים אותם בכל הנושא הטכנולוגי וגם בנושא התקציבי.

<דרור גנון: זה לא מכרז פשוט.

<דרור גנון: זה מכרז מורכב מאוד.

אבישי ברוורמן: בקיצור, מה אתה אומר?

אבישי ברוורמן: יש לך לוח זמנים?

<דרור גנון: אני מעריך שבשנה הבאה המכרז הזה כבר יפורסם.

<אתי בנדלר: הוא רק יפורסם בשנה הבאה?

<דרור גנון: ב-2015, בעוד חודשיים.

<דרור גנון: אני לא יכול להתחייב.

<יצחק שחק: למה בירושלים ובתל-אביב, שזה "אגד" ו"דן", אני צריך להחליף כרטיס?

<יצחק שחק: למה?

<דרור גנון: אתה לא צריך להחליף כרטיס, עם כל הכבוד, כי אתה קונה כרטיסייה בודדת.

<דרור גנון: תל-אביב-ירושלים אתה לא מחליף כרטיס.

<קריאה: הוא צריך להחליף כרטיסייה, זו הכוונה.

<עידו פורנברג: חיפה וירושלים זה אותו מפעיל ואותו מחיר ואני חייב להחליף כרטיס.

אבישי ברוורמן: סליחה, רבותי, פרט למעבר הזה יש לנו בעיה של הערך הצבור, שאמרו שתעשו את זה.

אבישי ברוורמן: באלעד יש ערך צבור.

אבישי ברוורמן: נכון?

<דרור גנון: לא רק באלעד.

אבישי ברוורמן: מתי תעשו את זה בכל מקום?

<קריאה: אבל זה רק לחברה שעובדת באלעד.

<עידו פורנברג: בגוש דן יש לכל החברות יחד.

אבישי ברוורמן: איך נעשה ערך צבור לכל החברות בכל מקום?

אבישי ברוורמן: למה לא יהיה ערך צבור בכל מדינת ישראל?

<אריה זדה: יהיה.

<אריה זדה: יש כאן התחייבות.

אבישי ברוורמן: מתי?

<אריה זדה: אתה לא יכול להכניס את זה בכל מקום.

<אריה זדה: יש פה גם עניין של התחשבנות מול המפעילים.

<אריה זדה: יש כאן התחייבות.

אבישי ברוורמן: אני כבר נפגשתי עם שרים וראשי ממשלות, הייתי שר ושמעתי התחייבויות.

אבישי ברוורמן: אתה יודע, 70% מהחלטות הממשלה, אחרי שמחליטים אותן אף אחד לא מזיז אותן.

אבישי ברוורמן: לכן אני רוצה לשמוע כאן – בשביל עם ישראל שממתין ובשביל הדוקומנטציה – באיזה תאריך הדברים האלה יתבצעו.

אבישי ברוורמן: תאריך.

אבישי ברוורמן: "השנה הבאה" זה כמו "אחרי החגים".

אבישי ברוורמן: כמו שכאשר שואלים אותי בן כמה אני, אני אומר "אחרי צבא".

<דרור גנון: השאלה שלך דורשת בדיקה מעמיקה יותר.

<דרור גנון: אנחנו נעביר לוועדה נייר.

<קריאה: תנו תשובה.

<קריאה: מתי זה יקרה?

אבישי ברוורמן: רבותי, אני הולך לסיים את הישיבה הזאת עכשיו.

אבישי ברוורמן: בתוך שבועיים אני רוצה לקבל לוח זמנים על יישום השיפורים ומידע מה קורה.

אבישי ברוורמן: אני איש ביצוע, לפני שבאתי לפה הייתי איש ביצוע.

אבישי ברוורמן: כפי שאמר אלדד פוסטן, לביצוע יש רק משמעות אחת: מה עושים, מתי עושים, עם מערכת בקרה ואכיפה.

אבישי ברוורמן: אחרי כן זה Facon de parler, parler de facon.

אבישי ברוורמן: חברי כנסת ידברו פה עד השמים.

אבישי ברוורמן: אותי מעניין ביצוע.

אבישי ברוורמן: לכן אני בזה מסיים את הנושא.

יצחק וקנין: לפני הסיום אני חייב להגיד דבר מה.

אבישי ברוורמן: אתן לך.

אבישי ברוורמן: אבל לפני זה עו"ד ראובני.

אבישי ברוורמן: אני מבקש שהיא תסביר לי לא למה לא, אלא איך היא לוקחת את זה ובחקיקה יוצרת חוק חדש ולא סוחבת את כל הגבנונים מן העבר.

<אהוד עוזיאל: והתחייבות לכרטיס חצי אנונימי ביולי.

<חוה ראובני: אנחנו נמצאים ממש בישורת האחרונה.

<חוה ראובני: למעשה בחודשים האחרונים הגענו למסקנה שאי אפשר בעשור השני של המאה העשרים ואחת להגיש הצעת חוק שעוסקת בכרטיסי פלסטיק כי היום אנחנו בעידן האפליקציות.

<חוה ראובני: אנחנו מנסים כבר עכשיו לפחות ליצור תשתית, כי אנחנו עדיין לא יודעים איך היישומים האלה יעבדו.

<חוה ראובני: יש פה ושם ניסיונות אבל אין לנו בעצם ידע איך.

אבישי ברוורמן: מי הפרויקטור שמוביל את זה?

אבישי ברוורמן: הפרויקטור – אחד שטוב בזה, שהוא טכנולוג, שהוא מיחידת הסייבר.

<חוה ראובני: אתה זורה לי מלח על הפצעים כי בעצם, אני משפטנית אבל נשארתי די לבד בקטע הזה במשרד התחבורה.

<חוה ראובני: פניתי לראש רשות התחבורה הציבורית והתחננתי: אנא תן לי כתובת עם מי לעבוד, מכיוון ששני האנשים האחרונים שעבדתי מולם סיימו את תפקידם והם אינם כבר במשרד התחבורה.

אבישי ברוורמן: זה נורא עצוב.

אבישי ברוורמן: את יודעת איך פותרים בעיה?

אבישי ברוורמן: יש אחד עם חזון, אחד עם ממון ואחד שמבצע.

אבישי ברוורמן: אם אין את השלושה האלה – זה לא יקרה.

<חוה ראובני: אני עם העט או עם המקלדת.

<חוה ראובני: שלחתי לעו"ד בנדלר לקראת הישיבה היום את נוסח הצעת החוק כפי שהתגבשה עד כה.

<חוה ראובני: אני חושבת שלא קשה בכלל למצוא הבדלים עצומים בין ההצעה הזאת לבין מה שנכלל בתיקון מספר 100.

<חוה ראובני: זאת הצעת חוק מקיפה שקובעת את ההסדרים הראשיים בחקיקה הראשית ולא עושה רק סעיף הסמכה, מפורטת מאוד: סוגי כרטיסים וזכויות שבצד כל אחד מהם, מרכז השירות, תפקידיו, חובותיו ושמירת פרטיות, סמכויות אכיפה, ההתאמות בין הרכבת לאוטובוסים.

<חוה ראובני: כל הדברים האלה כבר נמצאים בפנים, הם כבר מוסכמים עם סדרה של מחלקות במשרד המשפטים.

<חוה ראובני: עבדנו בנושא הזה בערך מול כל המחלקות, למעט המחלקה למשפט עברי – הפלילי, האזרחי, הכלכלי-פיסקלי, חקיקה.

<חוה ראובני: כולן.

אבישי ברוורמן: עו"ד ראובני, את נהדרת, רק שאני לא יוצא אופטימי.

<חוה ראובני: אתה רוצה תאריך.

<חוה ראובני: אני מקווה להגיע לוועדת השרים לענייני חקיקה עד סוף שנת 2014.

<חוה ראובני: להגיע לפה – זה תלוי כבר בלוח הזמנים של הנסחות, של הכנת הצעת החוק.

<חוה ראובני: זו הצעה גדולה ומורכבת.

אבישי ברוורמן: נרשם: ב-31 בדצמבר 2014 יש הצעת חוק.

<חוה ראובני: אני מקווה לעמוד בלוח הזמנים הזה.

<אתי בנדלר: תוכלי לשלוח מכתב לוועדת הכלכלה כדי לדווח אם עמדת בעניין הזה או אם נדרש פרק זמן נוסף?

<חוה ראובני: ארשום לי לעדכן את הוועדה במהלך חודש דצמבר על מה שקורה.

<אתי בנדלר: תודה.

אבישי ברוורמן: אני ממשיך.

אבישי ברוורמן: דיברנו על סטודנטים, דיברנו הרבה מאוד על האוכלוסייה החרדית, הזכרנו את הקשישים.

אבישי ברוורמן: יש עוד אוכלוסייה, אוכלוסיית החיילים ולי יש סימפטיה אליה.

אבישי ברוורמן: יואב בן צרויה, אחיו של אבישי בן צרויה, בבקשה אדוני.

אבישי ברוורמן: מה קורה עם החיילים בנושא הזה?

אבישי ברוורמן: גברת אורלי רכטמן, מה תפקידך?

<אורלי רכטמן: אני ראש חטיבת תובלה והיסעים במשרד הביטחון.

אבישי ברוורמן: מה קורה עם החיילים והרב קו?

<אורלי רכטמן: לגבי הקודים, חוסר ההתאמה הוא מכיוון שלכל חברה יש קודים אחרים.

<אורלי רכטמן: תעריף ב"אגד" לקוד אחד הוא 2.20 שקל, ב"דן" הוא 2.30 שקל ואז יש חוסר התאמה ולכן מגיעים ל"ברוֹך" הזה.

<אורלי רכטמן: לגבי החיילים, כיום אנחנו משלמים באופן גלובלי.

<אורלי רכטמן: אנחנו מתעתדים לעלות מזה זמן רב.

<אורלי רכטמן: מבחינת המסלקה לטווח הארוך, אנחנו רוצים לדעת כל חייל וחייל מאין נוסע ולאן נוסע ומבחינת המסלקה אנחנו לא יודעים לערוך את החלוקה, כמה לשלם עבור כל חייל וחייל לכל חברה וחברה.

<אורלי רכטמן: אין לנו את החלוקה, שזה חשוב לנו מאוד, לדעת מאיפה הוא נוסע ולאן הוא נוסע.

<אורלי רכטמן: כמות החיילים שתצטבר ברגע שאנחנו נעלה ביום ראשון – אוי ואבוי לנו.

<אורלי רכטמן: מבחינתי מעולה, כי אשלם אחד לאחד כפי שהיום אני עושה ברכבת, אבל לא תהיה לנו החלוקה עצמה, אנחנו לא נדע אותה.

<אורלי רכטמן: מבחינת ה"פקקים" שייווצרו לנו בעליות באוטובוסים- - -

אבישי ברוורמן: אסון.

<אורלי רכטמן: 90 דקות שיש ליתר הנוסעים – לא מוכנים לתת לנו.

<אורלי רכטמן: מבחינת משרד האוצר ומשרד התחבורה חושבים לאורך כל הדרך שחייל לא שווה ערך לאזרח.

<אורלי רכטמן: חייל ואזרח חד הם.

<אורלי רכטמן: לא מסכימים שאנחנו ניכנס לכל ההסדרים על 90 דקות למיניהם ולכל ההנחות שהסטודנטים והקשישים מקבלים.

<אורלי רכטמן: מפה מתחיל לנו הבלגן ואנחנו לא מתקדמים עם זה הלאה.

<אורלי רכטמן: זו האפליה כלפינו.

<אורלי רכטמן: נתונים לגבי הנסיעות לטווח הארוך – אי אפשר לדעת על-פי המסלקה.

<אורלי רכטמן: המסלקה גם לוקה בחסר פה, לאורך כל הדרך יש בה ליקויים, שהיא לא יכולה לשלב את כל המענה עבורנו.

<אורלי רכטמן: מבחינת התקציבים – יואב בן צרויה יפרט.

<יואב בן צרויה: אני מאגף התקציבים במשרד הביטחון.

<יואב בן צרויה: אני ממשיך מן הנקודה שאורלי רכטמן עצרה.

<יואב בן צרויה: ההיבטים הטכניים יש להם השלכות גם על היבטים מהותיים וגם על היבטים תקציביים.

<יואב בן צרויה: בסופו של דבר אנחנו לא "מייצרים" (במירכאות) חיילים חדשים וכמות החיילים נשארת פחות או יותר דומה לאורך השנים.

<יואב בן צרויה: אנחנו גם יודעים כמה חיילים יהיו לנו שנים קדימה.

<יואב בן צרויה: חשוב לנו מאוד להקפיד ששינוי שיטת התשלום לא תגרור בצדה שינוי שגם משפיע עלינו תקציבית.

<יואב בן צרויה: קרי, אם אני היום עובר משיטה של תשלום גלובלי, על-פי סקרים שנעשו, לתשלום פרטני, כמו כאשר אני נוסע ברכבת, אני לא מסיע יותר חיילים בגלל זה, אני מסיע אותה כמות של חיילים.

<יואב בן צרויה: לכן גם התשלום של משרד הביטחון צריך להיות לדעתנו זהה, ואפילו בהיבטים מסוימים פחות בגלל שיש לנו יתרון לגודל.

<יואב בן צרויה: חשוב לנו להזכיר, חייל ברצף החיים שלו, כאשר הוא עובר מהיותו תלמיד להיותו חייל ואחר כך סטודנט, הוא לא שונה מהתלמיד או הסטודנט.

אבישי ברוורמן: את זה אמרה אורלי רכטמן.

<יואב בן צרויה: זה חשוב מאוד.

<יואב בן צרויה: לכן אנחנו סבורים שאי מתן הנחה מתאימה לחייל בגלל שהוא משתייך למשרד הביטחון – זה טיעון לא רלוונטי.

<אורלי רכטמן: אלה הנחות שניתנות היום, שרוצים לקחת אותן.

<יואב בן צרויה: אלה הנחות שיש לנו היום, כאשר יש לנו כמות מסוימת של חיילים, ועבור אותו שירות שאנחנו מקבלים בעבור אותה כמות של חיילים אני רוצה לשלם אותו סכום של כסף, לא יותר.

אבישי ברוורמן: כלומר, אתם אומרים שכרגע יש לנו בעיה לא רק עם הסטודנטים והקשישים אלא גם עם החיילים.

<יואב בן צרויה: אדגיש ואומר שהתיקונים שמנסים להכניס, גם בהיבט של הרכבת, שם אנחנו משלמים פר כרטיס נסיעה, וגם באוטובוס, על מנת להביא לאיזה קיצוץ עקיף בתקציבי הביטחון וכדי לפתור בעיות אחרות בתקציב המדינה, במשק התחבורה – זאת לא הדרך לעשות את זה.

<יואב בן צרויה: הדבר הזה צריך להידון בממשלה.

אבישי ברוורמן: זאת הנקודה.

אבישי ברוורמן: תראו דוגמה במשרד הביטחון.

אבישי ברוורמן: אומרת אורלי רכטמן, אומר סגן אלוף בן צרויה: יש לנו בעיה של החיילים.

אבישי ברוורמן: אבל מישהו צריך להחליט.

אבישי ברוורמן: מי יחליט?

אבישי ברוורמן: אתם רואים, יש שאלה פה, יש שאלה שם.

אבישי ברוורמן: בשביל לפתור את בעיית הרב קו צריך להגדיר מי האוכלוסייה.

אבישי ברוורמן: אם האוכלוסייה היא כל אזרחי מדינת ישראל, כולל חיילים, ומפשטים אותה וישראל היא אזור אחד, זה דבר אחד, אבל אם מתחילים עם הפרדה: חייל זה פחות, אחר הוא יותר, יוצרים מערכת כל-כך מורכבת שלעולם אי אפשר להעלות על המחשב.

אבישי ברוורמן: זאת הבעיה פה.

אבישי ברוורמן: זה מאוד-מאוד מעציב.

אבישי ברוורמן: מעניין אותי לשמוע גם את משרד האוצר, מכיוון שאתם אחראים על הסובסידיות בענף התחבורה, מה קורה עם הסובסידיות לסטודנטים לדברים האלה?

אבישי ברוורמן: ומה עם החיילים, זה במלחמה הכללית של משרד האוצר ומשרד הביטחון?

<מורן מזור: אתחיל מהסטודנטים ואחר-כך אתייחס לנושא משרד ביטחון.

<מורן מזור: נושא הסטודנטים פשוט קצר יותר.

<מורן מזור: הסובסידיות הייעודיות לסטודנטים משולמות אחד לאחד, בהתאם למספר הסטודנטים שרוכשים את הכרטיסים שניתנת בהם הנחה, ואין שום בעיה בנושא הזה, לפחות ככל הידוע לי.

<מורן מזור: אנחנו מכירים את הבעיות הטכניות שיש ברכישת הכרטיסים החכמים על-ידי הסטודנטים, ובוודאי בציבור הרחב, ואנחנו מנסים לסייע למשרד התחבורה ככל הניתן להתגבר על הבעיות הטכניות הללו.

<מורן מזור: אני מקווה שהרשות הארצית לתחבורה ציבורית בקרוב תמנה איש מקצוע חדש בנושא הטכנולוגיות שיוכל לסייע ולהביא קצת קידמה גם למשרד התחבורה.

<מורן מזור: לגבי הסוגיה של משרד הביטחון – אני חושב שזו לא סוגיה שנכנסת לסוגיות הרחבות של הדיונים הגדולים בין משרד הביטחון למשרד האוצר.

<מורן מזור: בסופו של דבר מדובר בסוגיה שחלקה תפעולית וחלקה של התחשבנות.

אבישי ברוורמן: השאלה אם אפשר להתייחס לחייל כמו אל אזרח.

<מורן מזור: אסביר.

<מורן מזור: ראשית, יואב בן צרויה צייר פה איזה רצף של חיים שהוא רצף נכון מבחינה כרונולוגית, מן הסתם, וגם תואם את הגיל: נער הופך לחייל, את זה כל אחד מבין, ואחר-כך הופך בחלק מן המקרים לסטודנט ומקבל הנחות כאלה ואחרות גם בתור נער וגם בתור סטודנט.

<מורן מזור: אבל כאשר הוא חייל הוא לא משלם בעצמו עבור כרטיס הנסיעה.

<מורן מזור: מי שמשלם עבור כרטיס הנסיעה זה כמובן משרד הביטחון עבורו.

<מורן מזור: החייל לא מוציא מכיסו את התשלום עבור כרטיס הנסיעה בתחבורה הציבורית ומי שנושא ומי שצריך לשאת בעלות זה משרד הביטחון.

אבישי ברוורמן: נניח שאתה יוצא ממשרד האוצר עכשיו ואתה פרויקטור.

אבישי ברוורמן: מה ניתן לעשות פה?

<מורן מזור: הסיבה שמשרד הביטחון היום לא עובר לרב קו היא כפולה.

<מורן מזור: ראשית, באמת יש בעיה טכנולוגית, או אני לא יודע איך לקרוא לזה, שהמסלקה עדיין לא מוכנה ולא יודעת לתת את הנתונים שצריך אודות כל נסיעה ונסיעה.

אבישי ברוורמן: מתי המסלקה תהיה מוכנה?

<דרור גנון: המסלקה אמורה להתחיל לפעול באופן מלא ב-2015.

<דרור גנון: עד סוף השנה הזאת אנחנו אמורים לסיים את הקליטה של כל המפעילים ולבצע- - -

אבישי ברוורמן: רשמנו בפנינו.

אבישי ברוורמן: זה בטח יהיה אחרי הבחירות.

<אתי בנדלר: זה יפורט במכתב שיועבר לוועדה.

אבישי ברוורמן: אתם תפרטו לנו במכתב את כל התאריכים והם יפורסמו לכל עם ישראל.

<מורן מזור: הנושא השני שצריך להיות מסוכם הוא ההתחשבנות החדשה עם כניסה להפעלה של הרב קו.

<מורן מזור: אני לא חושב שזה קשור לסוגיות רחבות יותר של דיונים בין משרד האוצר למשרד הביטחון.

<מורן מזור: כולנו רוצים לראות את חיילי צה"ל משתמשים בתחבורה הציבורית, ועם זאת יש פה גוף שצריך לשאת בעלות של השירות הזה.

<מורן מזור: הוא לא צריך להיות מסובסד על-ידי יתר נוסעי התחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו מתקרבים לסיום.

אבישי ברוורמן: אני מבקש משמואל גרוסברט, ממלא מקום וסגן ראש עיריית אלעד, להגיד בקצרה למה באלעד כל-כך טוב.

<סטלה אבידן: באנו בהתנדבות מלאה, לא קיבלנו כסף כמו אחרים שיושבים בשולחן הזה.

אבישי ברוורמן: רשות הדיבור לשמואל גרוסברט ואחרי זה לגברת סטלה אבידן, לגברת יונה ראגבי חממה ולאברהם פריד מהמוניות וגם לך.

אבישי ברוורמן: תתחשבו באחרים, כל אחד ידבר דקה, ועם הערה איך פותרים את זה ואיך מתקדמים.

<שמואל גרוסברט: אדוני היושב-ראש, לא אמרתי שבאלעד כל-כך טוב, רק ציינתי שהייתי פה בוועדת הכלכלה בשנת 2012 והבטיחו גם אז שעד לסוף השנה זה יוסדר, הערך הצבור של כל החברות, המסלקה המורחבת.

<שמואל גרוסברט: אני ביחד עם חברי הכנסת שהיו אז בוועדה, דוד טל, אורי מקלב וכל האחרים, התעקשנו על כך שלפחות בשלב הביניים יהיה לנו פתרון באלעד.

<שמואל גרוסברט: יש לנו בערך 8-9 קודי נסיעה.

<שמואל גרוסברט: שלא נצטרך להטעין לכל ילד 300 שקל בכרטיס, שזה משכורת חודשית, בשביל לקבל את ההנחות.

<שמואל גרוסברט: באותה ישיבה ועדת הכלכלה קיבלה החלטה, ומשרד התחבורה ביצע באמת בתוך מספר חודשים מועט, חודשיים-שלושה, והעניין הזה בוצע.

<שמואל גרוסברט: אני מאמין שאם תהיה החלטה של ועדת הכלכלה, משרד התחבורה יודע להרים פרויקטים והוא יוכל סוף-סוף להרים את הפרויקט הזה של מסלקה כללית.

<שמואל גרוסברט: אני רוצה לציין עוד אוכלוסייה שלא ציינתם, אוכלוסיית הילדים.

<שמואל גרוסברט: ילדים בגיל 6 ו-7 נוסעים באוטובוסים לבד.

<שמואל גרוסברט: הם עולים עם הרב קו.

<שמואל גרוסברט: הם לא יודעים מה לעשות, לא יודעים אם יש להם בתוך הכרטיס נסיעות.

<שמואל גרוסברט: הם לא יכולים אף פעם, עד שהם עולים לאוטובוס, לדעת אם יש להם נסיעות או אין להם.

<שמואל גרוסברט: הם עולים בלי כרטיס והנהג מוריד אותם.

<שמואל גרוסברט: הם יכולים גם לקבל דוח.

<שמואל גרוסברט: אם אנחנו רוצים להטעין לילד את הכרטיס – זה רק באוטובוס.

<שמואל גרוסברט: לא תמיד ההורים יכולים לעלות עם הילד לאוטובוס ולהטעין לו את הכרטיס.

<שמואל גרוסברט: הפתרון שאני מציע בנושא הזה, שיהיו עמדות הטענה מחוץ לאוטובוסים, כפי שיש ברכבת הקלה, ורק מחוץ לאוטובוסים.

<שמואל גרוסברט: זה גם יזרז את העלייה לאוטובוסים ותמיד יוכלו לדעת מה יש בכרטיס לפני העלייה.

<שמואל גרוסברט: כל אחד יוכל לבוא בשעה שהוא רוצה לבדוק מה קורה בכרטיס שלו, וזה גם יפתור את הבעיה שאצלנו גם אי אפשר להטעין בכרטיס אשראי אלא רק במזומן.

יצחק וקנין: הבנתי שלפריד אברהם הובטח לדבר.

<שמואל גרוסברט: עדיין לא סיימתי, אני באמצע הדברים.

<שמואל גרוסברט: אני רוצה לציין עוד דבר שיכול לעזור למהירות של הקליטה, ודיברו על זה קודם חברי הכנסת.

<שמואל גרוסברט: אם כמו ברכבת הקלה יתנו אפשרות של עלייה מכל דלתות האוטובוס – זה עכשיו רלוונטי כפי שעשו בקו 1 המוביל של "דן" בפתח-תקווה, הקו המכין לרכבת הקלה – יחסוך זמן עלייה לאוטובוס אם יהיו מכשירי תיקוף בכל כניסה והתשלום יהיה מחוץ לאוטובוס ולא אצל הנהג, כך הכול ייעשה מהר יותר.

<שמואל גרוסברט: אני רוצה להזכיר שבדיון ב-2012 אמרו שהעבודה על המסלקה של כל החברות היתה אמורה להסתיים ב-2010, ואנחנו עכשיו כבר נושקים ב-2015 ושוב אנחנו באותו מקום בנושא הזה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אברהם פריד, בבקשה.

<אברהם פריד: אני מנכ"ל ארגוני המוניות בישראל.

<אברהם פריד: כל הבוקר עקבנו אחרי העיכובים בהפעלת הרב קו ושמענו על המפעילים.

<אברהם פריד: אותי מעניין כנציג ארגוני מוניות השירות, יש 2,300 מוניות שירות, אם הן נכללות בקרב אותם המפעילים.

<אברהם פריד: לא שמעתי את זה כאן ואני מקווה שכן.

<אברהם פריד: הייתי רוצה לשמוע גם מוועדת הכלכלה שכן, אחרת ייווצר מצב שהמפעילים – ואחר-כך נבוא פעם נוספת לכאן ונגיד למה לא כללו את מוניות השירות בתוך כלל המפעילים.

<אברהם פריד: מכיוון שאנחנו גם נותנים קווי הזנה, נותנים את השירות ביום ובלילה, אין סיבה כלשהי שאותם המשתמשים ברב קו, אם זה פנסיונרים ואם זה כל מי שנוסע, לא ישתמשו ברב קו גם במוניות.

<אברהם פריד: זה מאוד חשוב.

<סטלה אבידן: אני יושבת-ראש ארגון "נוסעי תחבורה ציבורית בישראל – תחבורה בדרך שלנו".

<סטלה אבידן: הגשנו לוועדה נייר עמדה, שאשמח שייכלל בפרוטוקול, אחרי ניתוח של כל מיני פניות שקיבלנו במשך חודשים רבים בניו-מדיה.

<סטלה אבידן: בדקנו אותן וכתבנו לפחות 11 סעיפים על תקלות, כולל שבגוש דן אנשים משלמים כפול, אלף ואחד סיפורים, שלא נעייף בהם אתכם כרגע.

<סטלה אבידן: אשמח אם זה ייכלל בפנים.

אבישי ברוורמן: בהחלט.

אבישי ברוורמן: נפיץ את זה.

<סטלה אבידן: ברצון.

<סטלה אבידן: נושא הרב קו נפתר בפתרון פשוט מאוד – הקמת סליקה משותפת או חברה משותפת.

<סטלה אבידן: אבל מה שקורה, בנק הדואר – ואת זה אבקש ממך לבדוק – מקבל כבר כמה שנים טובות כסף עבור הקמת המסלקה המצוינת הזאת.

<סטלה אבידן: כמה הוא קיבל?

<סטלה אבידן: למה הוא לא יכול?

<סטלה אבידן: הוא בעצמו נכשל בדברים רבים.

<סטלה אבידן: קודם כול, אני מבקשת מהיושב-ראש לבדוק את זה.

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה שאנחנו נדבר עכשיו על טעויות של הדואר, שגם עולות פה.

אבישי ברוורמן: את לא רוצה לדעת.

<סטלה אבידן: אני יודעת.

<סטלה אבידן: אבל לכן בואו נפסיק את העברת הכסף.

<סטלה אבידן: מי מעביר כסף לחברה כושלת כדי להקים מערכת כושלת?

<סטלה אבידן: אני לא יודעת.

<סטלה אבידן: זה דבר שאשמח שאתה תשים אליו לב ותדרוש הסבר.

<סטלה אבידן: הדבר השני, במשרד להגנת הסביבה הצליחו להעביר את חוק הפיקדון וחוק האריזות, שם הקימו חברות, חלק במשותף וחלק על-ידי בעלים, שהממונה על ההגבלים העסקיים אישר את הקמתן כדי להפעיל את אותם מנגנונים משותפים.

<סטלה אבידן: המשרד להגנת הסביבה הקטן עושה את זה ואילו משרד התחבורה לא מסוגל להזיז את הממונה על ההגבלים העסקיים.

<סטלה אבידן: אפילו על החברה שהקימו לשלטים המשותפים, כפי שאתה יודע, גם זה תקוע כרגע באיזשהו סיפור של מינויים.

<סטלה אבידן: בקיצור, אנחנו אומרים דבר כל-כך פשוט.

<סטלה אבידן: היתה הצעת חוק שהעברתם בקריאה הראשונה באוקטובר 2013, של חבר הכנסת ישראל אייכלר, והיא אמורה להידון כאן בוועדה כדי לקדם אותה.

<סטלה אבידן: אני חושבת שרק אם תקדם את הצעת החוק הזאת, לפני שנחכה לחוקים יותר מעניינים ויותר מסובכים ויותר בלתי אפשריים, אז זה יזרז את כולם לרוץ, כולל את "אגד" שרוב התקלות חלות אצלו.

<סטלה אבידן: המכשיר הפרימיטיבי ביותר הוא ב"אגד", כולל סיפור שיש לנו עם אנשים עיוורים ש"אגד" לא מכבדת את ההוראה לקבל את הרב קו שלהם.

<סטלה אבידן: אם תקרא את המסמך שהעברנו תראה אילו דברים קשים קורים.

אבישי ברוורמן: גברת אבידן, לא רק שאקרא אלא גם אזמן אותך אליי לפגישה אישית כדי לדון בזה.

<סטלה אבידן: אשמח מאוד.

<סטלה אבידן: זה פחות או יותר הכיוון.

<סטלה אבידן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה לך.

אבישי ברוורמן: אנחנו ממשיכים, פיני רוזנטל נציג התושבים באלעד.

אבישי ברוורמן: כבר שמענו על אלעד.

<פיני רוזנטל: זה נושא אחר, נושא חשוב מאוד.

<פיני רוזנטל: שלום וברכה.

<פיני רוזנטל: באתי לדבר על הנושא של עשרה בעמידה באוטובוסים.

<פיני רוזנטל: אני גר בעיר אלעד.

<פיני רוזנטל: אני נציג.

<פיני רוזנטל: הגיעו אליי פניות רבות של תושבים, שהאוטובוסים מדלגים עליהם בתחנות כי יש כבר עשרה נוסעים בעמידה.

<פיני רוזנטל: כאשר יש עשרה נוסעים בעמידה האוטובוס ממשיך ולא עוצר ונשארים עשרות אנשים בתחנות.

אבישי ברוורמן: מה אתה מציע, שיהיו עשרים בעמידה?

<פיני רוזנטל: כן, שיהיה עוד סיוע.

<פיני רוזנטל: אני דורש פה שאלעד תיכלל בזה עד שיהיה שם מכרז.

<פיני רוזנטל: מדברים כבר 30 שנים על מכרז באלעד וזה לא קורה.

<פיני רוזנטל: סיפור טרי מהבוקר: אשתי חיכתה מהשעה 6:35 ועלתה לאוטובוס ב-7:15.

<פיני רוזנטל: בינתיים עברו 5 אוטובוסים מלאים.

<פיני רוזנטל: דרור גנון בתוכנית ב"גלי צה"ל" עם מיכל מנור אמר: "יוסיפו," ולא הוסיפו.

<פיני רוזנטל: יש שם עומס כושל.

<פיני רוזנטל: באלעד יש 17 תחנות.

<פיני רוזנטל: מי שגר בתחנה השישית מרוויח.

<פיני רוזנטל: מהתחנה השישית ועד היציאה מהעיר אין כזה מושג לעלות.

<פיני רוזנטל: יש לי פה מכתב ממנהל מוסד של בנות בפתח-תקווה.

<פיני רוזנטל: אני יכול לקרוא לכם קטע קטן: "בנות שרוצות לנסוע באוטובוסים ממתינות עד שעה לאוטובוס.

<פיני רוזנטל: האוטובוסים חולפים על פני התחנות מלאים ולא עוצרים.

<פיני רוזנטל: הבנות נאלצות לצאת מן הבית בשעה 6:45 בזמן שמדובר בנסיעה של כרבע שעה בלבד, וגם אז הן מגיעות לבית-הספר, לסמינר, לתיכון בין 8:15-8:30 מכיוון שהאוטובוסים לא עוצרים בתחנות".

אבישי ברוורמן: אני מאוד מודה לך.

אבישי ברוורמן: נבדוק את זה.

<פיני רוזנטל: יש לי רעיון להצעת חוק.

<פיני רוזנטל: אני מציע שהנהגים יהיו חייבים להודיע, שיהיה מכשיר מיוחד בו הנהגים יחויבו להודיע ומי שלא יודיע יושת עליו קנס.

<פיני רוזנטל: ברגע שהוא עובר על פני תחנה ויש לו 10 נוסעים בעמידה הוא יתחייב להודיע למשרד התחבורה, ומשרד התחבורה פעם בחודשיים-שלושה יעשה שקלול איפה יש עומס ומיידית יתגבר את מספר האוטובוסים.

<פיני רוזנטל: בלי סיפורים ובלי לשלם 1,000 שקל לעיתונות ביישובים החרדיים.

<פיני רוזנטל: אני רואה בעיתון באלעד שפעם בכמה חודשים משקיעים 1,000 שקל כדי לפרסם עמוד שלם, על פגישה וכל מיני דברים ונכתב שהוקצו 2-3 מיליון שקל.

<פיני רוזנטל: זה "בטיח", זה שקר וכזב.

<פיני רוזנטל: אני יכול להגיד לכם שלוחות זמני הנסיעות שחולקו בתיבות הדואר לתושבי אלעד נכונים ללפני 7 שנים.

<פיני רוזנטל: כרגע כל אדם שעומד ב-4-5 התחנות האחרונות בעיר אלעד מחכה לפחות 50 דקות בכל בוקר – אם זה סטודנטים, בנות סמינרים, בחורי ישיבות.

<פיני רוזנטל: זה קטסטרופה.

<פיני רוזנטל: אני רוצה שיחוקקו חוק.

<פיני רוזנטל: אני לא יודע על אילו דברים דרור גנון מדבר.

<פיני רוזנטל: כפי שראינו פה בעניין הרב קו, על הכול אומרים: "עוד שנה, עוד שנתיים, עוד שלוש".

<פיני רוזנטל: אני דורש שאלעד תיכלל ב-20 הערים של נוסעים בעמידה.

<פיני רוזנטל: אנשים אומרים לי: אנחנו מוכנים לשבת בתוך תא המטען.

<שמואל גרוסברט: אני מוכרח להגיב בתור מחזיק תיק התחבורה בעירייה.

אבישי ברוורמן: רק רגע.

אבישי ברוורמן: פיני רוזנטל, קודם כול תודה.

<פיני רוזנטל: בבקשה.

<פיני רוזנטל: סליחה אם אני קצת סהרורי, פשוט אשתי סובלת בכל בוקר.

<פיני רוזנטל: באתי בשם אשתי ובשם מאות מתושבי העיר.

<פיני רוזנטל: אני לא פוגע חס וחלילה בכבוד של הרב גרוסברט.

<פיני רוזנטל: הוא מנסה והוא פועל הרבה.

<פיני רוזנטל: אני מודה לו על זה.

<פיני רוזנטל: אבל מה שקורה בתחנות הוא מצב נתון.

אבישי ברוורמן: האומר דבר בשם אשתו מביא פעמיים גאולה לעולם.

אבישי ברוורמן: ..

אבישי ברוורמן: נבדוק אישית את מה שאמרת.

אבישי ברוורמן: רבותי, אני ממשיך הלאה.

<פיני רוזנטל: אני מחזיק בידי צילומים מאתמול בבוקר בתחנה בעיר אלעד, בבקשה תראו.

<פיני רוזנטל: תמונה סטנדרטית בבוקר על מה שקורה בעיר אלעד.

אבישי ברוורמן: תעביר לנו את זה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נעבוד על זה.

<פיני רוזנטל: דרור גנון, תראה מה קורה בבוקר בעיר אלעד, כמה ילדים מסכנים ממתינים לאוטובוסים.

אבישי ברוורמן: שלושה אחרונים: עידו פורנברג, גברת יונה ראגבי ויחיאל חזן, בבקשה.

אבישי ברוורמן: אני מצטער, אנחנו נערוך עוד ישיבה.

<עידו פורנברג: בראשית דברי, רציתי להודות לכבוד יושב-ראש הוועדה, לרכזת הוועדה ולחברי הוועדה.

<עידו פורנברג: למעלה משנתיים אני בתכתובות עם משרד התחבורה בנוגע להסעה בעמידה ו"מורחים" אותי, מעבירים אותי מכאן לכאן.

<עידו פורנברג: יש תגובות של משרד התחבורה: "הבירור לוקח בערך 6 חודשים".

<עידו פורנברג: פניתי לוועדת הכלכלה, מייד התחילו להכיר בבעיה של הנוסע האחד-עשר.

<עידו פורנברג: זה הדבר הראשון שרציתי להודות לכבוד יושב-ראש הוועדה, לרכזת הוועדה ולחברי הוועדה.

<עידו פורנברג: אני רוצה בבקשה לשאול את השאלה ששואלים בכל הארץ.

<עידו פורנברג: יש לי פה תשובה של "אגד" מחיפה.

<עידו פורנברג: הבעיה לא קשורה לאלעד, הבעיה היא ארצית – נושא הנוסע האחד-עשר.

<עידו פורנברג: כל פעם שאני עם אשתי והילדות מחכים בתחנה מגיע האוטובוס עם שלט "יש לי עשרה בעמידה".

<עידו פורנברג: אז אני צריך להתקשר לכל חברי הכנסת ולכולם כדי לבקש שמישהו יסדיר לי אוטובוס.

<עידו פורנברג: קיבלתי תשובה ממשרד התחבורה, בזכותכם, שהצעה מסוימת התקבלה אחרי שפיני רוזנטל הביא את "גלי צה"ל" לאלעד, אבל זה לא בעיה של אלעד, זה בעיה ארצית בכל מקום.

<עידו פורנברג: יש לי פה מכתב של "אגד", שזה חד-פעמי.

<עידו פורנברג: כמעט בכל יום יש את ה"חד-פעמי" הזה.

<עידו פורנברג: יש את ההצעה של מר גרוסברט, שמשרד התחבורה כתב שהוא קיבל אותה.

<עידו פורנברג: אבל אני שואל שאלה פשוטה.

<עידו פורנברג: אני עכשיו מחכה בתחנה, מגיע אוטובוס ומדלג עלי.

<עידו פורנברג: החברות אומרות שאסור להן אפילו לשלוח אוטובוס כי אם הן ישלחו משרד התחבורה יקנוס אותן, משרד התחבורה לא מאשר.

<עידו פורנברג: אני שואל מה עליי האזרח לעשות.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: חזרת על דבריו של פיני רוזנטל.

<שמואל גרוסברט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לנושא הזה.

אבישי ברוורמן: לא, הדיון הזה הסתיים.

<שמואל גרוסברט: יש לי פתרון לדבר הזה, פתרון שהצעתי למשרד התחבורה.

<שמואל גרוסברט: הוא נמצא כבר בתוך המכרז של אלעד, הוא מובנה והולכים ליישם אותו בכל הארץ, רק צריך לזרז אותו.

<שמואל גרוסברט: הפתרון הוא, בניגוד למה שאמרו, היום לכל נהג יש לחצן שעליו הוא לוחץ ורואים מייד בחברה שיש לו 10 נוסעים בעמידה.

<שמואל גרוסברט: הפתרון שהצעתי הוא לא להשאיר את הנוסע ברחוב בלי מענה, לא בבוקר ולא ב-12 בלילה.

<שמואל גרוסברט: לקחת את הנוסע, למרות שזה יותר מ-10 נוסעים בעמידה, ולדווח.

<שמואל גרוסברט: במידה וזה חוזר על עצמו באותה שעה, נגיד ב-7 בבוקר או ב-12 בלילה, בכל שעה שלא תהיה, חוזר על עצמו מספר פעמים, כפי שיקבע החוק, החברה תהיה מחויבת להוסיף על חשבונה מיידית אוטובוס ואחר-כך לעשות את החשבונות.

<דרור גנון: זה קיים.

<עידו פורנברג: איפה זה קיים?

<עידו פורנברג: זה לא קיים.

אבישי ברוורמן: תעביר לי את הנתונים ואנחנו נפקח.

<שמואל גרוסברט: במכרז החדש של אלעד זה כבר מובנה.

<עידו פורנברג: זו בעיה בכל הארץ.

<עידו פורנברג: הנה מכתבים בעניין הזה.

<עידו פורנברג: כבוד היושב-ראש, גם אין מענה ממשרד התחבורה אחרי 12 בצהרים.

אבישי ברוורמן: גברת ראגבי ואחריה יחיאל חזן, הם הדוברים האחרונים, ואני אסכם.

<יונה ראגבי חממה: אדבר בקצרה.

<יונה ראגבי חממה: היה לי סיפור מאוד-מאוד קשה בחנוכה בשנה שעברה.

<יונה ראגבי חממה: חיכיתי מ-8:30 ועד 13:45 לאוטובוס במירון.

<יונה ראגבי חממה: ביקשנו מהם, כל פעם טילפנו, שיביאו אוטובוס ולא הביאו.

<יונה ראגבי חממה: האוטובוס היה מלא ולא יכולתי להגיע הביתה.

<יונה ראגבי חממה: הגעתי הביתה ב-18:45 ליפו, בלי אוכל, בלי שתייה, בלי כלום.

<יונה ראגבי חממה: אחרי כן הייתי חולה למעלה משבועיים, קיבלתי אנטיביוטיקה וזה עשה לי עוד יותר גרוע.

<יונה ראגבי חממה: בעקבות כל הדברים האלה היו לי בעיות בגוף.

<יונה ראגבי חממה: מאז ועד היום אני כבר לא נוסעת למירון, והייתי רגילה לנסוע למירון בכל חודש.

<יונה ראגבי חממה: מאז קיבלתי טראומה כי ממש חליתי ועד היום אני חלשה.

אבישי ברוורמן: תודה גברת ראגבי.

אבישי ברוורמן: קודם כול, שתהיה לך רפואה שלמה.

אבישי ברוורמן: פה אנחנו צריכים לפתור את הבעיה.

אבישי ברוורמן: תודה לך.

<יונה ראגבי חממה: זו בעיה רצינית.

<יונה ראגבי חממה: זו הפעם החמישית שקרה המקרה, אבל באותה פעם זה ממש היה חמוּר, רק ב-18:45 הגעתי הביתה.

<יונה ראגבי חממה: מילא להמתין שעתיים, לא נורא, אבל מ-8:30 בבוקר ועד 13:45 זה כבר מופרז.

אבישי ברוורמן: זה בלתי נסבל.

<עידו פורנברג: מה נעשה?

<עידו פורנברג: מה אנחנו האזרחים יכולים לעשות?

<עידו פורנברג: זו השאלה.

אבישי ברוורמן: תיכף אסכם.

אבישי ברוורמן: מר חזן מארגון קווי מוניות השירות בישראל ואז אני אסכם.

יחיאל חזן: אני רוצה להעיר את תשומת לב היושב-ראש שלפני שנתיים התקבלה החלטה פה בכנסת בוועדת הכלכלה, באותה ועדה שבה היושב-ראש היה יריב לוין, וההחלטה היתה שצריך להכליל את הרב קו גם על קווי השירות של המוניות.

יחיאל חזן: עד היום לא קרה שום דבר, כרגיל.

יחיאל חזן: אותו אזרח שרוצה לנסוע היום באוטובוס מלא, אם באותו אזור יש קו שירות והוא מוכלל בתור ספק אפשר יהיה לפתור את הבעיות.

יחיאל חזן: אני דורש ומבקש ללחוץ על משרד התחבורה לקיים את זה.

יחיאל חזן: לא יעלה על הדעת שבקווי מוניות אי אפשר ואילו באוטובוסים או אצל מפעילים אחרים אפשר.

יחיאל חזן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: אני מסכם.

אבישי ברוורמן: קודם כול, אני מודה לכולם על הדיון.

אבישי ברוורמן: אני חושב שגם נציגי משרד התחבורה, גם אלה שעובדים בכל הכוח ובכל הרצינות, מבינים שיש פה בעיה כי הציבור לא מקבל את הסחורה שמתאימה לעידן של המאה העשרים ואחת.

אבישי ברוורמן: שמענו את כל הגורמים.

אבישי ברוורמן: קיבלנו לפני הדיון מספר רב של פניות – וגברת ראגבי המחישה את זה אולי בצורה הקיצונית ביותר – מאוכלוסיות שונות שהצביעו על הבעייתיות של כרטיס הרב קו.

אבישי ברוורמן: בדיון עלו נקודות שונות שדורשות טיפול מהיר.

אבישי ברוורמן: ביניהן הטענת כרטיס הרב קו, לרבות באינטרנט, בצורה ידידותית ופשוטה לכל משתמש; כרטיס אחד שיהיה תקף לכל מפעילי התחבורה הציבורית הקיימים בישראל.

אבישי ברוורמן: ישראל היא עדיין אזור אחד; יש ליצור ערך צבור לכל החברות, שמשתמשים יוכלו לנסוע עם הכרטיס מעיר לעיר; בעיה של אי מתן הנחות לאוכלוסיות זכאיות בכרטיסים שאינם רב קו אישי; יש להסדיר את עניין התשלומים של החיילים.

אבישי ברוורמן: כרגע החיילים מחוץ למשחק.

אבישי ברוורמן: יש להסדיר את זה אל מול משרד הביטחון; וגם, כפי שאמר פה אחד הדוברים, להביא לכך שילדים ומשפחות יוכלו לדעת כמה כסף מוטען בכרטיס; יש לפתור את חוסר ההתאמה של הקודים בין מפעילי התחבורה הציבורית.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאנחנו מתכוונים לעקוב אחרי מה שהממשלה עושה בנושא, אני מבקש לקבל בתוך שבועיים את לוח הזמנים של כל השיפורים והשינויים שבכוונת משרד התחבורה לבצע, ובחודש דצמבר הודעה לגבי התקדמות הטיפול בחקיקה המתחייבת.

אבישי ברוורמן: אנחנו נשוב ונדון בעתיד בכל הבעיות ונפקח עליהן.

אבישי ברוורמן: אני מודה לכם מאוד.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.