ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 107, 2014-11-04 10:30

יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכל המשתתפים.

יואל רזבוזוב: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות מקיימת היום דיון בנושא היערכות לשילוב דיירי מרכזי הקליטה בקהילה.

יואל רזבוזוב: ב-23.12.2013 קיימנו דיון בנושא מרכזי הקליטה אשר בסיומו קראתי למשרדי האוצר, העלייה והקליטה, הבינוי והשיכון והרווחה להקים צוות בין משרדי שיגבש פתרונות דיור הולמים והוגנים עבור יחידים ומשפחות המתגוררים במרכזי הקליטה תקופה ממושכת ואין מענה מותאם למצבם.

יואל רזבוזוב: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין מסמך לישיבה היום ובו נתונים על מספר המתגוררים במרכזי הקליטה, כולל פילוח של הגילאים, מצבם המשפחתי ומשך שהייה במרכז הקליטה כיום.

יואל רזבוזוב: אנחנו עוד מעט ניתן לצח בן יהודה לתת לנו מידע על המחקר.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להתנצל, אני אצטרך לעזוב יותר מוקדם, כי ישנו דיון גדול, בגלל האירועים אתמול בספורט, הצעת חוק שלי שעולה ביום ראשון ואני צריך להיות בוועדת הספורט.

יואל רזבוזוב: חבר הכנסת דב ליפמן, חבר הוועדה, יחליף אותי ויצטרפו אלינו עוד חברי כנסת עכשיו, כי שינינו את המקום קצת.

יואל רזבוזוב: לפני הפתיחה של מרכז המחקר והמידע, התעמקנו באמת בכל הנתונים שקיבלנו.

יואל רזבוזוב: להגיד שיש פה פתרונות קסם, אין פתרונות, אבל בשביל זה אנחנו מקיימים דיון, בשביל לראות איך אנחנו מוצאים את הפתרון.

יואל רזבוזוב: אני ישר אמרתי, גם בדיון הקודם, שאני בעד אינטגרציה, אני בעד שאנשים יחיו כמה שפחות במרכזי קליטה וייצאו לשוק החופשי.

יואל רזבוזוב: אני מבין את הניואנסים הכלכליים וחוסר הביטחון של המשפחות שמפחדות לצאת, גם ישבתי עם עצמי, אבל מצד שני אנחנו צריכים להבין, אנחנו כוועדת העלייה הקליטה, שיש עוד עולים שלא מקבלים, צריך להבין, יש פה באמת הרבה סוגיות שהן די רגישות.

יואל רזבוזוב: מה שכן, לפי הנתונים שאנחנו נשמע עכשיו, לפחות אלה שהוצגו בפניי אתמול, יש הרבה חבר'ה צעירים שלא רק צריכים, הם חייבים להשתלב בחברה ולצאת משם ומה שהמדינה נותנת היום, אנחנו גם נשמע בהמשך, עוד פעם, לפי מה שאנחנו מקבלים, אנחנו חושבים שזה לא מספיק, לפי הטענות של הדיירים, הם אומרים שזה לא מספיק, אני כן חושב שאנחנו צריכים לחבר את אחד המשרדים לעניין.

יואל רזבוזוב: דיברתי עכשיו עם חבר הכנסת ליפמן, על העניין התעסוקתי, הכשרה מיד שם ולהוציא לשוק העבודה ושתהיה אינטגרציה יותר טובה.

יואל רזבוזוב: יש את המענק של 1,500 ₪, יש הלוואה לדירה, אבל אנחנו נשמע עכשיו קודם כל את הממ"מ.

יואל רזבוזוב: בבקשה, צח.

<צח בן יהודה: תודה ליושב ראש הוועדה.

<צח בן יהודה: לקראת הישיבה היום מרכז המחקר והמידע של הכנסת התבקש להציג נתונים אודות עולים השוהים במרכזי הקליטה כבסיס לדיון שמקיימת פה היום הוועדה בנושא שילוב דיירי מרכזי הקליטה בקהילה ופתרונות הדיור בעבורם.

<צח בן יהודה: לצורך הכנת המסמך פנינו למשרד העלייה והקליטה ולסוכנות היהודית לארץ ישראל.

<צח בן יהודה: הנתונים שקיבלנו הגיעו אך ורק מהסוכנות היהודית והם כוללים מידע על ארץ מוצא, מצב משפחתי, משך שהייה וגיל של עולים במרכזי הקליטה והם מעודכנים לחודש אוקטובר 2014.

<צח בן יהודה: יודגש כי המידע עוסק אך ורק בעולים השוהים במרכזי הקליטה במועד שליפת הנתונים מן המערכות בחודש אוקטובר 2014 ואין במסמך נתונים אודות עולים שיצאו ממרכזי הקליטה או הפתרונות המוצעים ליציאת עולים כאמור.

<צח בן יהודה: לפי נתוני הסוכנות היהודית באוקטובר 2014 התגוררו 6,541 עולים ב-23 מרכזי קליטה.

<צח בן יהודה: מרכז הקליטה במבשרת ציון הוא הגדול מכולם, מתגוררים בו 947 עולים.

<צח בן יהודה: מהנתונים עולה כי הרוב המוחלט של העולים במרכזי הקליטה הם עולים מאתיופיה והם מהווים כ-78% מכלל העולים במרכזי הקליטה.

<צח בן יהודה: בהשוואה אליהם הקבוצה השנייה בגודלה שמתגוררת במרכזי הקליטה היא עולים מרוסיה והם מהווים רק 4.9% מהעולים במרכזי הקליטה.

<צח בן יהודה: נבקש לציין שמהנתונים שנמסרו לנו ישנם 379 אנשים שהוגדרו כילידי ישראל ובהתייעצות עם הגורמים המוסמכים בסוכנות מדובר בילדי משפחות אתיופיות ולצורך הדיון הם אוחדו כחלק מקבוצת עולי אתיופיה.

<צח בן יהודה: מבדיקת הזמן הממוצע של עולים המצויים כיום במרכזי קליטה כלל העולים שוהים בממוצע 2.47 שנים, כאשר זמן השהייה הממוצע הארוך ביותר הוא של עולים מאתיופיה והוא עומד על 3.16 שנים בממוצע.

<צח בן יהודה: יש להדגיש כי אין מדובר בזמן שהייה בפועל של העולים אלא רק תמונת מצב של העולים השוהים כיום.

<צח בן יהודה: מהנתונים עולה כי הרוב המוחלט של העולים השוהים במרכזי קליטה מעבר לשנתיים הם עולי אתיופיה.

<צח בן יהודה: מדובר בסך של 1,973 איש.

<צח בן יהודה: עולי אתיופיה מרוכזים בעיקר ב-17 מרכזי קליטה, כשהגדולים שבהם הם מבשרת ציון, איילת השחר וחרוב.

<צח בן יהודה: סך כל העולים מאתיופיה המתגוררים כיום במרכזי קליטה עומד על 5,108 איש.

<צח בן יהודה: כפי שצוין, מדובר ב-78%.

<צח בן יהודה: 39% מעולי אתיופיה מתגוררים במרכזי קליטה יותר משנתיים ו-11% מהם מתגוררים במרכזי הקליטה יותר מארבע שנים.

<צח בן יהודה: מבדיקת הרכב אוכלוסיית עולי אתיופיה השוהה מעבר לשנתיים במרכזי קליטה, 75% הם צעירים מגיל ינקות ועד גיל 35, כאשר הקבוצה הגדולה מכולם היא של בני 26 עד 35.

<צח בן יהודה: בקבוצת הגיל הזו ישנם 53% רווקים וכ-41% נשואים.

<צח בן יהודה: ככלל בין עולי אתיופיה הנמצאים יותר משנתיים במרכזי קליטה כ-39% הם רווקים ומהווים יחדיו כ-11% מכלל עולי אתיופיה במרכזי הקליטה.

<צח בן יהודה: בנוסף ישנם כ-110 איש בני 65 ומעלה המתגוררים במרכזי הקליטה מעבר לארבע שנים.

יואל רזבוזוב: תודה על הנתונים, צח.

יואל רזבוזוב: יש לנו אותם וכל מי שרוצה יכול לעיין.

יואל רזבוזוב: אנחנו ממשיכים עם גב' זיוה מקונן דגו, מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, זיוה.

יואל רזבוזוב: קיבלנו את המסמך וגם קראנו אותו בעיון.

<זיוה מקונן-דגו: תודה רבה, אדוני היושב ראש, ותודה על ההתכנסות של הוועדה.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו פונים לוועדה כדי לדון איך יוצאים עולים יוצאי אתיופיה ממרכז הקליטה ומשתלבים הן ביישובי קבע חזקים, טובים, וגם איך כשהם שוהים במרכזי הקליטה משפרים את התנאים שלהם.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא מצפים באמת שהעולים יגורו במרכז קליטה מעל שנתיים.

<זיוה מקונן-דגו: אם משרד הקליטה קבע יעד שמ-18 עד 24 חודש צריכים להיות עולים חדשים במרכז קליטה, בתקופה הזו אנחנו מצפים שהם יקבלו כלים כדי להשתלב ביישובי קבע, זה אומר הכשרות מקצועיות, כדי שהאנשים האלה ייצאו לעבוד ולא יהיו המנקים והמאבטחים של מדינת ישראל בדור הזה.

<זיוה מקונן-דגו: אם זה המצב בדור הזה, סביר להניח שהוא יימשך גם בדור הבא, לכן צריכים לאפשר להם הכשרה מקצועית וכלים כדי לצאת ולהשתלב, ושתיים, באמת כדי לעמוד ביעדים של מעל שנתיים, כשימלאו להם שנתיים ייצאו לדיורי קבע.

<זיוה מקונן-דגו: לכן אנחנו מבקשים את הדיון הזה.

יואל רזבוזוב: דיורי קבע זה קניית דירה?

<זיוה מקונן-דגו: רכישת דירה - - -

יואל רזבוזוב: אבל זה מצב שהוא לא סביר.

יואל רזבוזוב: במדינת ישראל יש לנו כל כך הרבה, גם חבר'ה צעירים, ואין לכולם דירות.

יואל רזבוזוב: זה לא תנאי שהוא יישומי.

יואל רזבוזוב: הלוואי שהוא היה כך, אבל יש פה - - -

<זיוה מקונן-דגו: בשנות ה-90 מדינת ישראל קיבלה החלטה שכדי לסייע לקהילה הזאת להשתלב בצורה מיטבית צריך לאפשר לכל עולה שמגיע כבוגר, אני לא זוכרת את ההגדרה מאיזה גיל זה, שיקבלו נכס ראשוני.

<זיוה מקונן-דגו: זאת הייתה ההחלטה והמדיניות בכל השנים.

<זיוה מקונן-דגו: נכון, מחירי הדירות עלו, המצב במדינה זה לא מה שהיה בשנות ה-90 או האלפיים, אנחנו מכירים את המציאות ולכן גם העולים לא דורשים עכשיו שכל אחד יקבל דירה בשווי של מיליון שקל.

<זיוה מקונן-דגו: לפחות בקרב הצעירים, מה שהם מבקשים זה הלוואה או סיוע בשכר דירה שהם אמורים לקבל לחמש שנים, לקבל אותו כמענק אחיד והם יכולים לצאת איתו לרכוש דירה.

<זיוה מקונן-דגו: כולנו יודעים שב-90,000 שקל היום אף אחד לא קונה דירה.

<זיוה מקונן-דגו: אז אנחנו לא באים ואומרים 'תנו להם דירה', אלא לסייע להם לפחות בהון ראשוני שבאים איתו לבנק כדי לקבל הלוואה ולרכוש דירה.

<זיוה מקונן-דגו: זו ההצעה וזו הבקשה שלנו.

יואל רזבוזוב: אבל היום יש איזה שהיא הלוואה שבאה כהון ראשוני לאותם אנשים.

<זיוה מקונן-דגו: זו הלוואה והבנק לא מקבל אותה.

<זיוה מקונן-דגו: זו הלוואה, בכל מקרה הם צריכים לקבל הלוואה מהבנק.

<זיוה מקונן-דגו: ברור לנו שב-280,000 שקל שהם יקבלו כהלוואה הם לא יכולים גם - - -

יואל רזבוזוב: כן, אבל המענק הזה, גם כדי לקבל 90,000 ₪ נגיד, ואנשים נכנסים, כמו שאמרת, אי אפשר לקנות בזה דירה, דירה, לדוגמה עולה מיליון ₪ בממוצע, זה לא בדיוק משנה לנו את התמונה פה.

יואל רזבוזוב: יכול להיות שבשכירות חמש שנים, עד שהם מסתדרים, עד שהם מבינים, חוסכים כסף, אפשר להסתדר יותר טוב מאשר לבוא ולהכניס את עצמך, אתה בלי עבודה, בלי כלום, פתאום יש לך משכנתא על הראש, אז איך אתה אמור לפעול?

יואל רזבוזוב: יכול להיות שזה יותר הגיוני.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, אני לא נכנס לזה, כי זה עניין של תקציבים ואנחנו יודעים ש-90,000 ₪ כפול איקס אנשים, זה יכול להיות כ-100 מיליון ₪ ואנחנו נדון בזה אחרי ובאמת יש לנו שני חברי כנסת, שמעון סולומון ופנינה תמנו-שטה, שגם הם מדברים על זה, אבל זו עבודה מול האוצר.

יואל רזבוזוב: השאלה אם אנחנו לא נעשה נזק עם המענק הזה.

<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שצריך לתת להם את האפשרות לבחור.

<זיוה מקונן-דגו: זאת אומרת אם הם רוצים לקחת את ה-90,000 שקל האלה כמענק ולרכוש דירה, או מקבלים סיוע בשכר דירה של 1,500 שקל.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר הנוסף הוא באמת אם אנחנו רוצים לעזור בכלל, לא רק יחידים, אלא לעולים לצאת, אין מנוס מלבקש להעלות את הסיוע כמענק, כי במענק שהם מקבלים, גם המשפחות הגדולות ביותר, 7, 8, או 10 נפשות, כ-700,000 שקל, גם עם זה הם עדיין מאוד מתקשים ואנחנו מבקשים כן להעלות את המענקים בכלל.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר הנוסף הוא הנוהל הלא מובן, כולל לנו, שאנחנו די מבינים את הנתונים או מסמכים רגילים.

<זיוה מקונן-דגו: הנוהל לא נגיש, לא רק לעולים החדשים, גם לפקידים.

<זיוה מקונן-דגו: הנוהג צריך להיות נגיש, ברור, גם בשפה האמהרית, כדי שהאנשים האלה יבדקו - - -

יואל רזבוזוב: הנוהל של מה?

<זיוה מקונן-דגו: הנוהל של רכישת דירה שמשרד הקליטה מוציא אותו.

<זיוה מקונן-דגו: בכנסת הקודמת הוועדה הזאת החליטה שהנוהל הזה צריך להיות מפורסם גם באתר אינטרנט וגם בשפה נגישה ומשרד הקליטה קיבל על עצמו והוא לא יישם את זה וזה דבר מאוד מאוד בסיסי וטריוויאלי, של הנגשת מידע והנגשת זכויות לעולים.

יואל רזבוזוב: הנושא הזה ייבדק.

יואל רזבוזוב: אנחנו ניתן עכשיו ליהודה שרף מהסוכנות.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<יהודה שרף: אני רוצה קודם כל להבהיר כמה דברים, ברשותך, אדוני היושב ראש.

<יהודה שרף: אני מעגל, זה טיפה יותר, אבל מתוך ה-5,000 עולים שנמצאים במרכזי הקליטה מעל 4,000 נמצאים עד שלוש שנים.

<יהודה שרף: צריכים להבין קודם כל, כשמדובר על לעבור לדיור קבע אדם צריך להבין מה הוא התהליך שהעולה עובר מרגע נחיתתו.

<יהודה שרף: אני מדבר כרגע על העולה שמגיע מאתיופיה.

<יהודה שרף: העולים שמגיעים מאתיופיה על פי ההלכה היהודית הם לא יהודים, רובם ככולם, יש יוצאים מהכלל, לכן הם קודם כל צריכים לעבור את תהליך הגיור, כדי שיהיו יהודים על פי ההלכה.

<יהודה שרף: תהליך הגיור לוקח כשנה.

<יהודה שרף: בזמן שהם עושים את תהליך הגיור זה נעשה על ידי הרבנות, לא על ידינו ולא על ידי משרד הקליטה, כאשר הם גומרים את תהליך הגיור, במקביל הם גם לומדים אולפן לעברית מפני שלצערי הילדים שלמדו בבית הספר שלנו בגונדר ידעו עברית בסיסית, ההורים והצעירים הבוגרים לא ידעו עברית, לכן הם עוברים אולפן א'.

<יהודה שרף: עם כל הכבוד לאולפן א' ואני מלא הערכה לאנשי משרד החינוך ולמורים של משרד החינוך, אם אני פוגע במישהו מבני העדה אני מתנצל אלף אלפי התנצלויות, אין לי שום כוונה לפגוע באף אחד, אנחנו מטפלים באוכלוסייה שקצת קשה להם ללמוד, אני לא מדבר על הילדים, אני מדבר על המבוגרים, לכן האולפן הבסיסי שהם מקבלים לא מספיק וזה לא חדש.

<יהודה שרף: אנחנו כולנו רואים אותם בעיר, הם צריכים לעבור עוד תהליך של אולפן כדי שיוכלו להשתלב בחברה הישראלית.

<יהודה שרף: זאת אומרת בזמן שהם עוברים את הבחינה, גם זה לוקח זמן, הבחינה זה הבחינה של הגיור, שהרבנות מעבירים, כך ששנה, שנה וחצי, זה עובר כך.

<יהודה שרף: זמן ההכנה להעביר אותם למגורי קבע הוא אחרי זה.

<יהודה שרף: כל עולה שנמצא במרכז הקליטה, זיוה, כל אחד שרוצה לעבור הסבה מקצועית או הכשרה מקצועית, אנחנו פותחים לו את השערים יחד עם התמ"ת ומשרד הקליטה להכשרה.

<יהודה שרף: רובם לא רוצים, ואני אסביר גם למה ואני גם מבין למה הם לא רוצים.

<יהודה שרף: (היו"ר דב ליפמן)

דב ליפמן: למה זה החלטה שלהם?

דב ליפמן: למה אנחנו לא מכניסים את זה כחלק מהתהליך?

<יהודה שרף: אנחנו מציעים להם.

<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, צריך להבין משהו, האנשים האלה רוצים לעבוד כדי להרוויח כסף, הם יודעים שהם צריכים לצאת לרכוש דירה ואז הם עושים את החשבון, 'אם יש לי מקום עבודה כלשהו', אני מדבר בהכללה רבתי, זה ברור, תמיד יש יוצאים מהכלל, 'אם יש לי מקור תעסוקה אני הולך כדי לפרנס את המשפחה שלי', מפני שסל הקליטה, עם כל הכבוד לכולנו, אנחנו יודעים בדיוק מה הוא והם צריכים כסף.

<יהודה שרף: מהכסף הזה אפילו הם עוזרים לבני משפחותיהם שנמצאים באתיופיה.

<יהודה שרף: אני די המום לראות אנשים שחוסכים כסף, מתפרנסים ועוד שולחים כסף לשם.

<יהודה שרף: אתם יודעים את זה בדיוק כמוני.

<יהודה שרף: כך שרובם שעוברים למגורי הקבע, קצת קשה להם למצוא תעסוקה, אלא אם כן התעסוקה היא באזור מרכז הקליטה שבו הם נמצאים.

<יהודה שרף: רוב העולים שנשארים תקועים זה לא המשפחות.

<יהודה שרף: המשפחות, רובן עוזבות לכל מקום והם נעזרים בבני משפחה ובקרובי משפחה בארץ ומהבחינה הזאת העזרה ההדדית של בני העדה אחד לשני זה שאפו ולהצדיע להם.

<יהודה שרף: מי שנשאר תקוע זה זקנים, שאין לנו כרגע - - -

<קריאה: קשישים.

<יהודה שרף: קשישים, סליחה.

<יהודה שרף: אני מתנצל, את צודקת.

<קריאה: זה זקנים.

<קריאה: קשיש זה לקושש עצים, זה דווקא פחות - - -

<יהודה שרף: אני מבת ים וכל ההשכלה שלי זה חוף הים, אז תסלחו לי על העברית.

<יהודה שרף: וחבר'ה, רובם צעירים, 95% מהם עובדים.

<יהודה שרף: אני רוצה להגיד לך משהו בסוגריים, צח דיבר על מבשרת, הצעירים במבשרת וכל הכבוד להם, מרוויחים יותר טוב מהאנשים שלי שעובדים איתם שם.

<יהודה שרף: יש שם רוקחים, יש שם חבר'ה עם מקצועות שמרוויחים ואתה גם רואה את הרכבים שלהם.

<יהודה שרף: הם לא רוצים לצאת, הם יכולים לצאת, הם יכולים לרכוש דירה, הרי משרד הקליטה מעמיד להם תנאים, הלוואי שזה היה לילדים של כולנו, תשכרו דירה לחמש שנים וגם אחרי זה, תקן אותי אם אני טועה, תוכלו להשתמש במשכנתא.

<יהודה שרף: הם יכולים, הם לא רוצים כי הם רוצים יותר.

<יהודה שרף: אין שום בעיה לחבר'ה הצעירים העובדים לצאת החוצה, הבעיה שלנו זה עם האנשים המבוגרים יותר ועם המשפחות החד הוריות שמצבן הסוציו אקונומי הוא עוד יותר נמוך.

דב ליפמן: אבל לא מדברים על מספרים גבוהים, לפי מה שאני קורא פה.

<יהודה שרף: בפירוש לא מספרים גבוהים.

<יהודה שרף: ואני רוצה לומר משפט אחרון, כל משפחה שיוצאת למגורי הקבע, כל הפרטים שלה מועברים אל הרשות הקולטת, אל רשות הקליטה, יש מקומות שרשות הקליטה זה הרווחה, יש מקומות שזה לא, אנחנו לא אחראים על הדבר הזה, הם מקבלים את כל הפרטים ממצב הילדים בבית הספר עד כל מה שאתם רק רוצים ומשתדלים לעזור להם גם למצוא מקום עבודה ותעסוקה.

<יהודה שרף: תודה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: אנחנו חוזרים למר חביב.

דב ליפמן: בבקשה.

<חביב קצב: תודה רבה.

<חביב קצב: אדוני היושב ראש, אנחנו כבר היינו בוועדה הזאת מספר פעמים ואנחנו פירטנו בהרחבה מרובה את הטיפול המיוחד והחריג שאנחנו נותנים לעולים מאתיופיה הנמצאים במרכזי קליטה ואני חושב שזה בצדק, אנחנו צריכים לתת להם את זה ואני מאוד בעד להמשיך לתת להם את זה.

<חביב קצב: אבל יש כמה עובדות שאנחנו חייבים להאיר את עיניכם במה שקורה במרכזי הקליטה.

<חביב קצב: הרוב המכריע של העולים שנמצאים במרכזי קליטה אכן מתפנים תוך שנתיים מיום עלייתם.

<חביב קצב: זה לא דבר פשוט, אם להיכנס לעומק של תהליך הקליטה, האנשים האלה, איך שהם מגיעים ואיך שהם מתפתחים וכל הכבוד להם, הם עוברים הליך מאוד מורכב של לימוד עברית וגיור ועוברים הכשרות בחיי היום יום, הם עובדים בכל מיני עבודות על מנת להרוויח כסף, ובכוחות עצמם, ובסיוע שלנו כמובן, הם רוכשים דירה ומקבלים את המענק.

<חביב קצב: ברמה העובדתית כל שנה לא פחות מ-800-900 עולים במרכזי קליטה מתפנים, רוכשים דירות.

<חביב קצב: זה שווה בסביבות 200-250 יחידות משפחתיות וזה ממשיך להיות בכסף, כולל השנה, שנת 2014.

<חביב קצב: אנחנו מלווים אותם בתהליך הקליטה, בתהליך רכישת הדירה, כל עולה מקבל סרט ותקליטור בשפה האמהרית שמדריך אותו איך לא להיכשל, איך לא להכשיל אותו - - -

דב ליפמן: אז איך אנחנו שמענו שהם לא?

דב ליפמן: איפה אנחנו לא מבינים מה שקורה פה?

<חביב קצב: יש לנו עובדים במרכזי קליטה, יש לנו בכל מרכז קליטה עובד מיוחד.

<חביב קצב: דרך אגב, כל העובדים האלה מופעלים על ידי הסוכנות היהודית, אנחנו במשרד הקליטה מממנים את כל ההפעלה של מרכזי הקליטה.

<חביב קצב: אנחנו מעסיקים שם עובדים, גם אם בית וגם מנהל וגם עוזרת מנהלית וגם עובדים סוציאליים וגם חונכים וגם סומכים וגם מדריכים וגם רכז דיור וגם רכז תעסוקה, שהם מלווים את העולה יום יום.

<חביב קצב: בנוסף לעובדי משרד הקליטה שמלווים אותם יום יום אין עולה אחד שלא מקבל הדרכה בכל נושא רכישת דירה.

<חביב קצב: כל הליך רכישת הדירה שמתבצע על ידי העולה מתואם בשוטף מול עובדי מרכז הקליטה דוברי שפתו באותו מקום, כאשר אנחנו מקפידים שכל עולה יקבל סרט הדרכה בשפתו על מנת לדעת איפה לא להכשיל אותו, איך לרכוש את הדירה, מתי לרכוש את הדירה, מתי לראות את הדירה, מה לנהל, מה ההליך של קבלת הדירה.

<חביב קצב: אנחנו שולחים שמאים, אדוני היושב ראש, גם שמאי מיוחד בתשלום המדינה, על מנת לוודא שהדירה שהעולה רכש אותה היא במצב תחזוקתי בסדר ואין פה כל מיני רמאויות.

<חביב קצב: אנחנו עושים שתי שמאויות לדירה אחת.

<חביב קצב: אנחנו מנהלים מעקב אישי.

<חביב קצב: אני, סמנכ"ל הדיור במשרד הקליטה, מנהל מעקב אישי, אני מאשר כל חוזה רכישה, אני רואה כל דירה ודירה, אני רואה את הפרטים של כל דירה ודירה, אני לא מוכן לאשר דירה של 50 מטר למשפחה של 7-8 נפשות, אני לא מוכן לאשר דירה של 70 מטר למשפחה של 12 נפשות, אני לא מוכן לאשר דירה שלוקחים סלון וחוצים לשלושה חלקים ואומרים לי ארבעה תאים.

<חביב קצב: אנחנו רואים את דוחות השמאי.

<חביב קצב: אני אישית מנהל מעקב אישי, אני, עם כל התפקידים שלי, אחרי כל דירה ודירה, אחרי כל חוזה וחוזה, כולל בדיקת שמאויות, כולל שליחת אנשים לבדוק את הדירה לפני שאנחנו מאשרים את הדירה.

<חביב קצב: אנחנו עובדים מול לשכת עורכי הדין על מנת להעמיד עורכי דין לעולים שיכולים לחתום איתם על חוזה, לא לשלם יותר מחצי אחוז פלוס מע"מ.

<חביב קצב: אנחנו עובדים מול רשם המתווכים במשרד המשפטים על מנת לנהל מעקב אחרי כל מתווך שהוא לא בסדר.

<חביב קצב: אנחנו דואגים להגיש, באמצעות העובדים שלנו, עובדי הסוכנות היהודית, גם תביעות קטנות נגד מתווכחים שמרמים את העולים.

<חביב קצב: אנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים להגיד על מנת - - - להגיד שאנחנו יכולים להגיד בפה מלא שאין איזה רמאות או משהו כזה?

<חביב קצב: חס וחלילה, אי אפשר להתגבר, אנחנו עושים ככל יכולתנו כמדינה על מנת ללוות את התהליך.

<חביב קצב: נקודה אחת מאוד חשובה להבהרה, גם אותו עולה שהולך לבנק, אנחנו מתואמים מול הבנק, אנחנו עוקבים אחרי הבנק, גם ביחד עם חברי פה ממשרד השיכון, שאול, אנחנו עובדים ויודעים בדיוק מה הביצוע ולא ביצוע.

<חביב קצב: אנחנו גם מלווים אותם, אם יש להם קשיים בבנקים בביצוע.

<חביב קצב: קל מאוד לבוא ולהגיד 'בואו ניתן תוספת'.

<חביב קצב: ברמה הכללית, גם כשנותנים תוספת, צריך לראות מה המשמעויות, לאיפה הכסף הולך.

<חביב קצב: אנחנו יודעים, זה לא סוד, שיש מצוקת דיור, אנחנו יודעים וזה לא סוד שהכול הוא היצע וביקוש ואם לאותה דירה שהעולה מאתיופיה קנה אותה ב-400,000 שקל או 500,000 או 600,000 שקל ניתן עוד תוספת של 100,000 שקל, מחיר הדירה אוטומטית יעלה בעוד 100,000 שקל.

<חביב קצב: הכסף לא יילך לעולה.

<חביב קצב: הכסף יילך לאותו בעל דירה שלכאורה ברמה הפסיכולוגית העלה את המחיר.

<חביב קצב: אבל המחיר הריאלי של הדירה יישאר נמוך, זאת אומרת אנחנו סידרנו את העולה.

<חביב קצב: נקודה חשובה בנושא שכר דירה.

<חביב קצב: העולים היחידים במרכזי הקליטה הם העולים היחידים בכל הארץ, מכל שאר הקבוצות, שזכאים לסיוע מאוד מיוחד.

<חביב קצב: הם זכאים לסיוע של 1,500 שקל סיוע בשכר דירה לחודש לתקופה של חמש שנים.

<חביב קצב: מה המטרה של הסיוע?

<חביב קצב: המטרה של הסיוע, זה בא לומר לעולה 'אדוני, תצא, תבדוק את עצמך, אנחנו שומרים לך את הזכות לחמש שנים, כאילו אתה גר במרכז הקליטה'.

<חביב קצב: אבל בינתיים, גם אם ניקח את ה-1,500 לחמש שנים ויהיה 90,000 שקל, מה עולה יעשה ב-90,000 שקל מענק?

<חביב קצב: כולנו צריכים להבין דבר אחד, מענק זה לא הון אישי, הלוואה זה לא הון אישי.

<חביב קצב: כשבן אדם הולך לבנק, המענק שהוא מקבל וההלוואה שהוא מקבל, מבחינת הבנק, על פי הוראות בנק ישראל, זה לא נחשב הון עצמי.

<חביב קצב: משמעותו סתם, הבן אדם הזה, סידרנו אותו, הוא יילך לקחת הלוואות לא מסודרות או אני לא יודע מה, אבל אנחנו הצענו גם מסלול הלוואות לעולה יחיד שרוצה לרכוש.

<חביב קצב: הבוקר אני חתמתי על חוזה, עולה מבאר שבע רכש דירה בבאר שבע, הוא קיבל משכנתא, אדוני היושב ראש, 281,280 שקל.

<חביב קצב: המשפחה הכי גדולה במשרד השיכון הזכאית לתנאים הכי טובים, לא, כולל צה"ל, כולל כולל כולל כולל, לא עוברת את ה-250,000 שקל.

<חביב קצב: שנבין את הממדים.

<חביב קצב: זוג קשישים היום מקבל בממוצע 1,100 שקל סיוע בשכר דירה.

<חביב קצב: אנחנו באים לעולה יחיד מאתיופיה, במרכז הקליטה, אומרים לו 'אדוני, קח 1,500 שקל'.

<חביב קצב: אני רוצה להגיד, אדוני היושב ראש, עוד משפט חשוב, שמחוץ למרכזי הקליטה יש אלפי יחידים עולים מאתיופיה הנמצאים גם כן במצוקה.

<חביב קצב: הם שוכרים דירה בשוק החופשי והם גם עובדים והם לא מקבלים כלום.

<חביב קצב: אני לא מדבר על העולים של שאר הארצות, אני לא מדבר על עולים אחרים, אני לא עושה שום השוואה בין הסיוע המיוחד שאנחנו נותנים לעולים מאתיופיה במרכזי הקליטה, שאני בעדו, ואני חושב שככה צריך להיות, למול שאר הארצות, אבל הכול צריך להיות בקונטקסט הכללי, בפרופורציה הכללית.

<חביב קצב: ובסוף אני רוצה להגיד דבר אחד, אין ספק, גם העולים מאתיופיה שנמצאים מעל שלוש שנים במרכזי קליטה, הם רובם יחידים, אבל גם חלק מהמשפחות, אנחנו יודעים, יש מצב של פירודים, יש מצב של ויכוחים בין בני זוג, יש לא עלינו כל מיני מחלות, לא כל משפחה - - - בעיקרון, צריך להבין, משפחה, נקרא לה לצורך הדיון משפחה נורמטיבית, היא לכאורה בתוך שנתיים אכן עוזבת את מרכזי הקליטה.

<חביב קצב: נקודה חשובה להדגיש, אנחנו מלווים את העולה בתוך מרכז הקליטה בליוויים ובסבסודים גדולים מאוד, אנחנו עושים את זה ועושים את זה ברצון ועושים את זה מתוך אכפתיות, אנחנו רוצים שהשילוב שלהם בקהילה יהיה שילוב נכון, אבל אנחנו לא מסתפקים רק בזה, אנחנו ממשיכים לטפל בהם גם לאחר ההעברה לדיור הקבע.

<חביב קצב: במשרד הקליטה יש לנו 22 מוקדים בכל היישובים, איפה שעולה מאתיופיה מגיע, ואנחנו שם ממשיכים ללוות ולטפל באותו עולה שמגיע.

<חביב קצב: אמר יהודה שהעולה, שמודיעים לרשות המקומית שהוא מגיע, דואגים לו למערכת חינוך, דואגים לו למערכת הרווחה, מערכת הביטוח הלאומי ותעסוקה וכו', אבל צריך להבין עוד נקודה חשובה, ממשלת ישראל קיבלה השנה החלטה על הקמת פורום של שולחנות עגולים להמשך הטיפול ביוצאי אתיופיה.

<חביב קצב: 11 משרדים שותפים בתהליך הזה, אנחנו עובדים ביחד עם נציגי וחברי הקהילה, חברת הכנסת פנינה תמנו מלווה אותנו בתהליך - - -

<זיוה מקונן-דגו: זה לא כולל את העולים החדשים ששוהים במרכזי קליטה.

<חביב קצב: אני אמרתי את זה, זה כולל יוצאי אתיופיה שלא נמצאים במרכזי הקליטה.

<חביב קצב: אמרתי את זה.

<חביב קצב: אנחנו מלווים אותם בהמשך דיור הקבע ואנחנו אמורים עד סוף השנה, בעזרת ה', כשאנחנו נסכם את תוצאות השולחנות העגולים אנחנו נגבש הסכמה, משרד הקליטה מתכלל את זה, נגבש עם כל המשרדים הצעת החלטת ממשלה שתמשיך לתת מענה לאותם אנשים הנמצאים בדיור הקבע.

<חביב קצב: אין ספק שאנחנו מחויבים ונמשיך להיות מחויבים להמשך הקליטה החריגה, המיוחדת, לאותם עולים מאתיופיה שמגיעים, הן במרכזי קליטה והן ביישוב קבע, אנחנו נעשה את הכול על מנת להיטיב.

<חביב קצב: אין מה לעשות, כל הזמן יש את המקרים החריגים, אדוני היושב ראש, אנחנו לא נוכל להתמודד איתם, אנחנו מנסים להתמודד איתם, קשה לנו מאוד.

<חביב קצב: אבל יש דבר אחד שמאוד מפריע לנו, אדוני היושב ראש.

<חביב קצב: מאוד מפריע לנו המשך מגורים של עולים יחידים, שהם לא זכאים, במרכזי הקליטה.

<חביב קצב: הם תופסים מיטות של עולים אחרים שצריכים להגיע, הם לוקחים תקציב שהם לא צריכים לקבל, אנחנו מסבסדים אותם ברמות עצומות של מגורים, הם מתסיסים את הקיימים.

<חביב קצב: אני לא רוצה לדבר על חיי קהילה, שעולים יחידים נמצאים ביחד עם משפחות, אתה, אדוני היושב ראש, יכול להבין על מה אני רומז ועל מה אני מדבר.

<חביב קצב: יש תופעות מאוד לא בריאות, מאוד לא נעימות.

<חביב קצב: אנחנו ממש בעדינות, במשורה, מטפלים בפינוי שלהם, לא נוקטים בהליכי פינוי המוניים, אין לנו עניין, אנחנו מאוד שומרים על חיי הקהילה, אנחנו רוצים גם שהעולים האלה ייקלטו בסיכומו של דבר.

<חביב קצב: גם עולה יחיד שנמצא שבע ושמונה שנים, ואמר יהודה, שהוא עובד, הוא עובד ומשתכר, עם הרכב החדש שיש לו ליד הבית, אנחנו בכל זאת רוצים שהוא ייקלט ושייקלט בקהילה ושיהיה אזרח כמו כל אחד מאיתנו.

<חביב קצב: אנחנו נעשה את הכול, נמשיך ללוות אותם, נמשיך לטפל בהם ונמשיך להעניק להם.

<חביב קצב: אנחנו בחריגה בכל מערכות הסיוע.

<חביב קצב: אני לא אפרט לך, אדוני היושב ראש, מאות סעיפי סיוע שאנחנו מטפלים בהם, הן במרכזי קליטה, הן בדיור והן כשהם נמצאים בדיור הקבע.

<חביב קצב: אנחנו עובדים ביחד עם כל המשרדים הרלוונטיים, יושב פה משרד החינוך, יושבים פה משרד השיכון יחד עם הסוכנות היהודית, אנחנו עובדים עם עשרות עמותות, אנחנו תומכים בהן ובג'וינט וכו' וכו' על מנת להיטיב עימם, אנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים במסגרת התקציב ואנחנו דורשים המון תקציבים.

<חביב קצב: אדוני היושב ראש, נקודה חשובה, זה התקציב היחידי כמעט שהוא לא מקוצץ וגם אם הוא מקוצץ, אנחנו מקבלים אחר כך השלמה על מנת לטפל בהם ואנחנו רואים ממש צורך ייחודי וחשוב להמשיך לטפל בהם ובלבד שיהפכו להיות כמו כל אחד מאיתנו.

<חביב קצב: אין אחד מאיתנו שאין לו איזה בעיה, זה טבעי, זה רגיל, אבל אנחנו רוצים שהעולה ייקלט, יגיע למצב שהוא יכול להתמודד בכוחות עצמו עם הבעיות שנלוות אליו.

דב ליפמן: להערכתך, אמרת ש-95% מהאנשים האלה עובדים, האם יש אפשרות לשלב את העבודה שהם עושים כדי לממן את עצמם וגם - - -

<חביב קצב: אנחנו מעמידים בפניהם את האפשרות הזאת, הם בוחרים.

<חביב קצב: העולה בוחר.

<חביב קצב: רוב ההכשרה, אדוני - - -

<קריאה: לא, לא.

דב ליפמן: נגיע אליכם.

<חביב קצב: אדוני היושב ראש, רוב ההכשרה מתבצעת במשך היום ו - - -

דב ליפמן: האם המשכורות שהם מקבלים מהעבודה שהם עושים כאשר הם מגיעים, האם יש פער גדול בין מה שהם מקבלים למה שהם יקבלו אם הם יעברו את ההכשרה ויהיה להם מקצוע?

<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, אני יכולה לומר לך מה שאני שומע מהעולים.

<יהודה שרף: כל אחד שומע את מה שהוא רוצה לשמוע, אבל אני מסתובב במרכזי הקליטה ואני שומע את זה גם מהם וגם מהצוותים, העולים אומרים דבר כזה, 'אנחנו צריכים כסף כדי שנוכל לרכוש דירה.

<יהודה שרף: אני היום עובד, סתם, במשחטה, עבודה של צווארון כחול, אני מודע לזה, זו עבודה שאני מוצא, אני מצליח לפרנס את המשפחה שלי, אני יכול לחסוך משהו, זה מה שאני רוצה לעשות כרגע'.

<יהודה שרף: אנחנו מדברים עם אוכלוסייה, אנחנו לא פטרונים שלהם, נגמרו הימים שאני הפרנג'י אגיד לעולה 'תעשה ככה' או 'תעשה ככה'.

<יהודה שרף: הוא יגיד לי מה הוא רוצה ואני אשתדל להיענות לבקשתו.

<יהודה שרף: זו הגישה.

<יהודה שרף: כשהעולה אומר 'אני מבקש ללכת לעבוד במקום איי, בי, סי', הוא יילך לעבוד במקום איי, בי, סי, אנחנו לא נעצור בעדו.

<יהודה שרף: אתה יודע מה, אני אפילו עושה דבר שמשרד החינוך היה מוכן לתלות אותי, אני הרבה פעמים אומר לחבר'ה 'תעצמו את העיניים אם הוא לא הולך לאולפן.

<יהודה שרף: הוא רוצה ללכת לעבוד, אל תילחמו איתו.

<יהודה שרף: תסבירו לו מה יקרה אחר כך, אבל אם הוא רוצה, לא להילחם'.

דב ליפמן: הבנתי.

<חביב קצב: אבל אנחנו שומרים לו את הזכות לאולפן.

דב ליפמן: אמרת, חביב, שיש פקידים, אני אגיד את זה ככה, על כל חוזה.

דב ליפמן: האם יש לך מספרים, נתונים, לגבי מספר העולים שרכשו דירות בשנים האחרונות?

<חביב קצב: בשנת 2014 אני אישרתי 270 חוזים.

<קריאה: נוכל להמציא את זה, אין שום בעיה.

דב ליפמן: ויש לך בשנים שלפני זה?

<חביב קצב: זה עומד על אותו קצב.

<זיוה מקונן-דגו: זה ממש לא אותו קצב.

<חביב קצב: מבחינת הבינוי השנתי, אדוני היושב ראש, זה מסתובב בין 800 נפש ל-1,000 נפש לשנה.

<חביב קצב: זה תלוי במספר הנפשות לכל חוזה.

<חביב קצב: זה הממוצע.

דב ליפמן: אוקיי, יכול להיות שאנחנו נהיה בקשר לקבל נתונים.

<חביב קצב: בדקתי הבוקר, אדוני היושב ראש, גם השנה, אין ירידה במימוש השנה מול שנה שעברה.

דב ליפמן: בסוף אנחנו נגיע לעולים שנמצאים במרכזי הקליטה ואני רוצה לשמוע במיוחד על הנגשת המידע ומה המצב שם, אבל עכשיו אנחנו פונים למר וונדה אקלה.

<וונדה אקלה: אני מנכ"ל של נציגי הארגונים של קהילת יוצאי אתיופיה.

<וונדה אקלה: דווקא יהודה וחביב, המטרה של איך אנחנו מוציאים את העולים ממרכז הקליטה.

<וונדה אקלה: המשכנתא שהם מקבלים זה לא מספיק, אם זה לא מספיק, דווקא בדרישה שלכם, אתם צריכים להיות הראשונים שחסר כסף כדי להוציא את העולים.

<וונדה אקלה: נראה לי - - -

<יהודה שרף: כשאתה אומר 'אתם' למי אתה מתכוון?

<וונדה אקלה: גם הסוכנות וגם משרד הקליטה.

<חביב קצב: העולים יוצאים ברמה - - -

<וונדה אקלה: אני שמעתי, גם אני מכיר אתכם, גם אני מסתובב בשטח, אני יודע את הפעילות גם של משרד הקליטה וגם הסוכנות היהודית וגם משרדים אחרים, אבל מה שכאן חשוב שככל שאנשים יהיו במרכז קליטה, קודם דיברתם גם על הנושא של גירושים, על כל מיני בעיות למיניהם, ככל שאנשים שנמצאים ביחד, כל התופעות שציינתם אותן יתקיימו.

<וונדה אקלה: אם אתם רוצים לפתור את הבעיה, בואו נוציא אותם.

<וונדה אקלה: ככל שאנחנו נוציא אותם כל התופעות שסיפרתם לא יהיו.

<וונדה אקלה: שמעתי טענה מסוימת, אם נעלה את המשכנתא מי שייהנה זה המוכר.

<וונדה אקלה: אני אומר, אם המשכנתא תעלה אנשים לא יחפשו באותה שכונה, הם יילכו לשכונה טובה יותר.

<וונדה אקלה: אנחנו גם צריכים ללמוד מהטעויות שהיו, שאנשים הלכו לשכונות חלשות יותר.

<זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה מכוון אותם.

<זיוה מקונן-דגו: הוא קובע להם באיזה יישובים הם יכולים לקנות.

<וונדה אקלה: אנשים הלכו לשכונות, השכונות האלה שלא מתאימות ועכשיו גם בשכונות הקיימות יש לנו בעיה.

<וונדה אקלה: אם אנחנו ראינו שכיוונו את האנשים לשכונות כאלה, היום אנחנו מתמודדים עם בעיה ולעולים הבאים צריכים לפתור את הבעיה ולא להכניס אותם ואחר כך גם לדון באותה בעיה.

<וונדה אקלה: לכן העניין של המשכנתא הוא חשוב, ראיתם את העניין הזה, לדעתי אחד הדברים בקליטה של יוצאי אתיופיה, אני אומר, אדם שעשה נכון זה היה יאיר צבן, זה נתן לאנשים קורת גג.

<וונדה אקלה: היו יכולים להיות רוב האנשים בשכירות והוא נתן את העניין הזה, גם לאנשים שעשו את העבודה, באמת צריכים לתת להם את הקרדיט, אבל מאז המשכנתא לא עלתה, המחיר של הדיור עלה וכל מיני בעיות שקיימות שאנחנו רואים אותן.

<וונדה אקלה: לכן בואו נחשוב ביחד.

<וונדה אקלה: לא אנחנו מאשימים אתכם ולא אתם מאשימים את העולים ולא העולים שמאשימים את כל העולם, אלא במשותף איך אנחנו יכולים להוציא את האנשים ממרכזי הקליטה לדיור קבע וכולנו נהיה מרוצים.

<וונדה אקלה: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לחשוב במהלך הזה.

<וונדה אקלה: אנשים, כשהם נמצאים במרכז קליטה, זה מרכז קליטה וככל שאנשים חיים שם יותר זמן זה מתסכל.

<וונדה אקלה: זה מתסכל.

דב ליפמן: זה לא דבר שהם רוצים.

דב ליפמן: זו לא החלטה שנוח להם - - -

<וונדה אקלה: כן, זו לא החלטה, ונכון, יש כל מיני תהליכים שהם צריכים לעבור, אבל התהליכים, אפשר לעבור אותו בדרכים, או לא יודע מה, אפשר לזרז אותו בשנה הראשונה ובשנה שנייה - - - אפילו גם מישהו שסיים את הדברים האלה והוא תקוע, אם הוא תקוע יש איזה שהיא בעיה, אם יש איזה שהיא בעיה צריכים לחפש לה פתרון על מנת שזה לא יהיה סתם בתהליך הזה, בעבודה שעשיתם נכון, שהדבר הזה לא יקלקל את העבודה הטובה.

<וונדה אקלה: לכן כאן מה שצריכים לחשוב זה איך אנחנו מוציאים אותם.

<וונדה אקלה: וגם צריכים לשמוע אותם, לפעמים - - - אמרתם, הנה, אנשים עובדים כדי לחסוך כסף על מנת לקנות, אבל אחר כך גם אמרתם שעובדים כדי לשלוח כסף לאתיופיה - - -

<יהודה שרף: אמרנו גם את זה וגם את זה, בנשימה אחת.

<וונדה אקלה: אני אומר לך - - -

<קריאה: כל הכבוד להם.

<יהודה שרף: כל הכבוד, בטח כל הכבוד להם, ודאי.

<וונדה אקלה: רגע, שנייה, אני עובד 35 שנה ולא חסכתי, לא יכולתי.

<וונדה אקלה: לכן גם אם אנחנו נחשוב שבחיים שלהם בתוך מרכז הקליטה הם יחסכו ויהיה להם הון עצמי על מנת להתמודד בעניין של הרכישה - - -

<חביב קצב: זה סדרי עדיפויות של ניהול חיים.

<וונדה אקלה: אתה יודע מה?

<וונדה אקלה: אני יודע איך לנהל את החיים שלי.

<וונדה אקלה: אני יודע את העניין הזה, אני מתקשה בעצמי וכל אחד בבית שלו מתקשה.

<חביב קצב: אני יכול להרוויח בדיוק כמוך ואני יכול לחסוך 2,000 שקל ואתה יכול להגיע למצב שאתה לא חוסך.

<חביב קצב: אלה סדרי עדיפויות בניהול חיים.

<וונדה אקלה: אתה יודע מה?

<וונדה אקלה: אני גם בוגר כלכלה, אני יודע איך לנהל את העניין הזה, זו לא הנקודה.

דב ליפמן: לכולנו יש אותה מטרה ואנחנו נגיע לזה.

<וונדה אקלה: אבל זו לא הבעיה, אני אקצר את העניין הזה ואני אסכם אותו, לדעתי לא נחפש את הנקודות להתגונן, אלא מה שחשוב הוא איך אנחנו צריכים לפתור ביחד, במשותף, עם העולים, עם המשרדים הנכונים, כדי שהעולים האלה ייצאו החוצה וינהלו את חייהם כמו שהם רוצים.

דב ליפמן: נכון.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: ד"ר אברהם נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: שלום.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מברך על הדיון בנושא של יציאת העולים החדשים ושילובם בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: היא המטרה מדרגה ראשונה שצריכה להיות לכולם, לכל משרדי הממשלה, חברי הכנסת וגם הארגונים.

אברהם נגוסה: גם העולים.

אברהם נגוסה: העולים רוצים לצאת ממרכזי הקליטה ולהשתלב בחברה כמו כל אזרח ישראלי, אבל הם מוגבלים והם תקועים.

אברהם נגוסה: אני בטוח שדיברתם על הבעיות האלה ואני מצטער שאני חוזר על זה, הבעיות שידועות שעולה היום שרוצה לקנות דירה ולצאת, זה פשוט בלתי אפשרי.

אברהם נגוסה: יש אצל העולים החדשים שלוש קבוצות.

אברהם נגוסה: יש קבוצה של משפחות שמקבלות משכנתאות, אבל לקבוצה הזו יש גם בעיה, כי מחירי הדירות עלו והמשכנתאות נשארו כל הזמן.

דב ליפמן: למרות שלפי מה ששמענו, בדרך כלל לא המשפחות הן אלה שתקועות והם מצליחים לצאת ולמצוא מקום.

אברהם נגוסה: כן, יש להם את המשכנתא.

אברהם נגוסה: הקבוצה השנייה היא קבוצת הצעירים או היחידים, שהם לא מקבלים משכנתא.

<זיוה מקונן-דגו: מענק.

אברהם נגוסה: המשכנתא שאני מדבר זו המשכנתא שמיועדת לעולי אתיופיה, זו הכוונה שלי.

דב ליפמן: ה-1,500 לחודש לא מגיע להם?

אברהם נגוסה: זה פתרון קוסמטי שהביאו את זה ואני אתייחס לזה.

אברהם נגוסה: מבחינת העובדות, הקבוצה השנייה זה הצעירים והיחידים שאין להם זכות לקבל משכנתא מוגדלת, כמו שמשפחה מקבלת.

אברהם נגוסה: אין להם זכות.

אברהם נגוסה: הקבוצה השלישית היא קבוצה של קשישים.

אברהם נגוסה: יכול להיות קשישה, יכול להיות גם זוג קשישים, שגם אין להם זכות לקבל משכנתא.

אברהם נגוסה: בעניין של הצעירים - - -

<חביב קצב: לא שאין להם זכות.

אברהם נגוסה: חבר'ה, תנו לי, זה התור שלי לדבר.

אברהם נגוסה: אם צריך תוספת תוסיפו אחר כך.

אברהם נגוסה: אני אומר שהיום זוג קשיש או קשיש בודד לא מקבל משכנתא לקנות קבע.

אברהם נגוסה: בלי משפחה, בלי ילד, הוא לא מקבל.

<חביב קצב: אני לא בעד שהוא יקבל.

אברהם נגוסה: זו סוגיה אחרת.

אברהם נגוסה: אני מדבר מבחינה עובדתית.

<חביב קצב: ברמה העובדתית בוודאי - - -

<קריאה: תדבר בזמן שלך, בבקשה.

דב ליפמן: אדוני, נגיע לזה.

אברהם נגוסה: אני מתאר עובדות.

דב ליפמן: אני רוצה לשמוע לגבי הנתונים.

דב ליפמן: האם קשישים, אפילו שהם לא עם ילדים ומשפחה, הם מקבלים?

<חביב קצב: לקשישים שנמצאים במרכזי קליטה יש שלושה דברים.

<חביב קצב: אחת, יש להם זכאות להצטרף למשפחה שלהם, לרכוש דירה ולקבל 100,000 שקל מענק.

<חביב קצב: שתיים, יש להם זכאות לצאת לסיוע בשכר דירה.

<חביב קצב: שלוש, וזו הנקודה המרכזית, הם זכאים בעדיפות מוחלטת לכל פתרון דיור בהוסטל או במקבץ אם הם רוצים.

<חביב קצב: אם יש קבוצה שאנחנו לא לוחצים אותם, אדוני היושב ראש, אנחנו לא מבקשים לפנות אותם, ההיפך, אנחנו ממשיכים לטפל בהם בחריגה שעל חריגה, כולל מקרים שהם צריכים יותר, מקרים יותר טיפוליים, זו קבוצת הקשישים ואנחנו מתייחסים אליהם ממש בכפפות של משי.

<חביב קצב: לנושא המשכנתא, אדוני היושב ראש, אני לא חושב שקשיש צריך לקבל משכנתא, אני לא חושב שקשיש צריך לרכוש דירה.

<חביב קצב: אפשר ל - - -

דב ליפמן: מקובל עליי.

אברהם נגוסה: אני מתאר את העובדות.

אברהם נגוסה: הקבוצה השנייה זה של הצעירים - - -

דב ליפמן: ואני חושב שזו חייבת להיות המטרה שלנו.

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך.

אברהם נגוסה: האוצר ומשרד הקליטה ביחד הציעו שכל צעיר או יחיד שייצא לשכירות יקבל 1,500 שקל לחודש לחמש שנים.

אברהם נגוסה: אני לא יודע מה יקרה אחרי חמש שנים, אין שום ביטחון לאנשים האלה אחרי שיצאו.

אברהם נגוסה: אז עכשיו אני לא מבין את ההיגיון, אם ממילא האוצר נותן את הכסף הזה לחמש שנים, כמענק, או כמתנה לשכירות, מה ההיגיון של להפוך את הכסף הזה למענק ואז אנשים יכולים לקבל את המענק, לקנות ולצאת.

אברהם נגוסה: אז אני לא מבין את ההיגיון, גם השכירות שאתם לוקחים את זה, יש להם הסדר עם הבנקים, אז אפשר לעשות גם הסדרים עם הבנקים בעניין המענקים.

אברהם נגוסה: לכן זה יכול להיות פתרון טוב, שהצענו בעבר, שמגיע בערך 100,000 שקל, ואם הצעיר או בודד מקבל 100,000 שקל מענק בתוספת למשכנתא שהוא מקבל אז הוא יכול לקנות דירה ולצאת.

אברהם נגוסה: זה פתרון אחד.

אברהם נגוסה: לדעתי אפשר ללכת על הכיוון הזה ולפתור את הבעיה.

אברהם נגוסה: בעניין המשפחות, היום אנחנו כולנו חיים במדינת ישראל ויודעים את מחירי הדירות ואנשים לא יכולים לקנות דירה ולצאת.

אברהם נגוסה: צריך להגדיל להם את המשכנתאות, את המענקים, וזה יכול להיות פתרון גם למשפחות.

אברהם נגוסה: בעניין הקשישים, מה שנתן את הפתרון, לפי המציאות שאני רואה הרבה קשישים תקועים במרכזי קליטה כי גם הם ביקשו שכירות, הם ביקשו ולא קיבלו.

אברהם נגוסה: לפעמים גם מה קורה?

אברהם נגוסה: הם זורקים אותם במקום רחוק, אין להם אף אחד שם.

<חביב קצב: אנחנו לא זורקים אף אחד.

אברהם נגוסה: אני אומר במובן של אתה מצאת פתרון בדימונה - - -

<חביב קצב: אבל אנחנו לא זורקים אף אחד.

אברהם נגוסה: אני אומר שבמובן שאם לא עושים תכנון ופתרון לקשיש, שיהיה על יד הבן שלו לפחות, או הנכד שלו, שכשהוא חולה הוא יכול לקחת אותו לקופת חולים, הוא לא שולט בעברית, זו בעיה.

אברהם נגוסה: יש מקרה אחד בעפולה, כל הילדים - - -

דב ליפמן: אולי יש משהו חריג, אבל קשה לי להאמין שהם באמת שולחים אותם רחוק מהמשפחה.

אברהם נגוסה: לא, אני אומר פה - - -

<חביב קצב: שומרים עליהם במרכזי הקליטה.

אברהם נגוסה: לא, אם אתה רוצה להשאיר אותם כל הזמן במרכז הקליטה - - -

<חביב קצב: אני לא רוצה להשאיר אותם.

<חביב קצב: אבל, אדוני היושב ראש - - -

אברהם נגוסה: אתה יכול לעשות, אפשר למצוא דירות על יד קרובי המשפחה, דירות של עמידר, ולתת להם את השכירות.

אברהם נגוסה: הקשישים לא דרשו יותר משכנתאות.

<יהודה שרף: אין דירות עמידר.

<יהודה שרף: אין כמעט דיור ציבורי.

<יהודה שרף: חבר'ה, תחיו את המציאות.

אברהם נגוסה: אז לתת להם משכנתא, כמו כולם.

<חביב קצב: נתנו להם מענק שירכשו ביחד עם הילדים שלהם.

דב ליפמן: יש לנו את המידע ואנחנו - - -

אברהם נגוסה: זה לא הולך, זו בעיה גם למשפחה.

אברהם נגוסה: אתה נותן להם לעשות את זה עם המשפחה, אבל האנשים האלה רוצים לגור עצמאית, למה אתה צריך להכניס אותם למשפחה?

אברהם נגוסה: אתה יוצר גם סכסוך בתוך המשפחה.

אברהם נגוסה: אם הקשיש הוא אבא של הבעל אז אתה מסכסך עם אשתו, יכול להיות שאשתו לא מוכנה לקבל - - -

דב ליפמן: כולנו רוצים להיות ביחד כמשפחה.

דב ליפמן: לא מכיר את זה בכלל.

אברהם נגוסה: בסדר, אני עובד סוציאלי ולכן אני מכיר את הדברים האלה.

דב ליפמן: תודה רבה.

דב ליפמן: גב' מאיה שריר ממשרד החינוך, בבקשה.

<מאיה שריר: משרד החינוך נותן את המענה לתלמידים מגיל 3 עד 18 ולמבוגרים באולפני מבוגרים.

<מאיה שריר: אנחנו אחראים על רכישת השפה העברית שעבור כל העולים, לא משנה מאיפה הם הגיעו, היא שפה שנייה והשלמת פערים בכל מקצועות הלימוד והתאמות בבחינות הבגרות.

<מאיה שריר: אנחנו מקבלים את המידע מהסוכנות היהודית, ממשרד העלייה והקליטה, על המעבר ממרכזי הקליטה ליישובי קבע.

<מאיה שריר: המגשרים, יש לנו מגשרים דוברי אמהרית, שמלווים את המשפחות ביישוב הקבע, המעבר הוא לא מעבר קל, יש לזכור שזה מעבר נוסף בתוך כשנתיים בערך, קודם כל מאתיופיה לישראל ואז ממרכזי הקליטה ליישוב קבע, ואנחנו גם מכשירים, אנחנו עושים הדרכה לצוותי בתי הספר שקולטים אותם, דואגים לשילוב שלהם בבתי הספר, שילוב לימודי, שילוב בכל ההיבטים, גם רגשי, גם לאחר שעות הלימודים, מנסים לשלב בשעות הפנאי.

דב ליפמן: האם יש משהו בכיוון של העסקה דרך משרד החינוך, או שזה רק בסוכנות?

<מאיה שריר: אנחנו מנסים לסייע.

<מאיה שריר: זה לא שייך לעניין של מרכזי הקליטה, אבל מורים, אם יש לנו מורים יוצאי אתיופיה, אנחנו מאוד מעודדים אותם להיקלט במערכת החינוך, אנחנו שמחים על כל מורה כזה.

דב ליפמן: תודה.

דב ליפמן: נמצאים איתנו עולים ממרכזי הקליטה השונים.

דב ליפמן: טלהון תארקין, נכון?

<חביב קצב: באיזה מרכז קליטה?

<טלהון תארקין: מבשרת ציון.

דב ליפמן: בן כמה אתה?

<טלהון תארקין: אני בן 24.

<טלהון תארקין: עליתי ב-2005, אני תשע וחצי שנים בארץ, בשני מרכזי קליטה, אחד בבאר שבע, קיבוץ טללים, והשני זה מבשרת.

<טלהון תארקין: כשהעבירו אותי מבאר שבע לפה הייתי בלימודים.

<טלהון תארקין: ישר כשעליתי לארץ התחלתי את הלימודים, מכיתה ט' עד י"ב.

<טלהון תארקין: סיימתי, עברתי לפה בצבא.

<טלהון תארקין: בצבא שלוש שנים, זה כבר נהיה שבע שנים.

<טלהון תארקין: אתם מדברים על שנתיים - - -

<יהודה שרף: באת עם ההורים לארץ?

<טלהון תארקין: לא, לבד.

<טלהון תארקין: אני באתי לבד, אני ואחי עם סבא והילדים שלו.

<טלהון תארקין: אני גר לבד ואח שלי גם גר לבד, אבל כשהיינו בבאר שבע הציעו לנו שלשנינו מותר לחבר את תעודת העולה ולקנות בית.

<טלהון תארקין: באנו לפה, אין דבר כזה, כאילו אין לחבר, לא מחברים.

דב ליפמן: מה זאת אומרת?

דב ליפמן: הם הציעו לך לעשות משהו שאי אפשר לעשות?

<טלהון תארקין: כן, בבאר שבע כן אמרו לנו, אבל באותו זמן הייתי בכיתה ט', אני מתמקד על הלימודים ולא עובד.

<טלהון תארקין: מקסימום התחלתי לעבוד לפני שנה וחצי.

<טלהון תארקין: העבודה, גם, בין 3,500 ל-4,000 שקל.

דב ליפמן: האם מציעים לך הכשרה למשהו?

<טלהון תארקין: לגבי הלימודים.

<טלהון תארקין: אמרתם שאתם מסייעים - - -

דב ליפמן: אתה לומד משהו?

<טלהון תארקין: אני למדתי קורס של מדריך אימון גופני, בזכות עצמי, שילמתי 6,000 שקל.

<טלהון תארקין: שאלתי את כולם, גם במשרד הקליטה שאלתי, שם אמרו 'לא'.

<טלהון תארקין: יש הנדסה, יש להם מקצועות שהם - - -

<קריאה: יש רשימה.

<טלהון תארקין: כן, יש להם רשימה, לא לפי מה שאני רוצה.

<טלהון תארקין: הם הציעו לי, אני פשוט לא הייתי מוכן לקבל את המקצוע שהם רצו.

<טלהון תארקין: אני למדתי בזכותי וגם עדיין לא עובד בזה, אני מחפש עבודה.

<טלהון תארקין: מקסימום, אמרתי, שנה וחצי עבדתי, אבל מזה מה אפשר לעשות.

<טלהון תארקין: אתם מדברים כאילו אפשר לקנות בית, ככה לצאת.

<טלהון תארקין: אני מדבר על חמש שנים שאפשר להשכיר.

<טלהון תארקין: אני רוצה ללמוד, אתם רוצים שאני אתמקד רק בשכר דירה, או שכאילו - - - זו הבעיה.

<טלהון תארקין: מקודם הוא אמר שכל הצעירים קנו רכבים, ממש לא, לא כולם.

<טלהון תארקין: יש את היחידים שקנו, הרכב עולה 10,000 שקל, לא 40,000 שקל.

<טלהון תארקין: ב-10,000 שקל כל אחד יכול לקנות, ב-5,000 הוא יכול לקנות.

<טלהון תארקין: אנשים הולכים ובודקים ואומרים 'בוא'נה, לכולם יש רכבים'.

דב ליפמן: אם אתה תמצא עבודה בהכשרה שאתה קיבלת תהיה לך יכולת לצאת, לקבל את מענק הסיוע אבל גם לצאת ואפילו לשכור חמש שנים?

<טלהון תארקין: חמש שנים, אחרי זה מה אני אעשה?

<טלהון תארקין: נגיד אני רוצה ללמוד לתואר, איפה אני אהיה אחרי חמש שנים?

דב ליפמן: הבנתי.

דב ליפמן: יש עוד אחד פה.

דב ליפמן: אתה יכול להציג את עצמך לפרוטוקול?

<איאיו וורקו: תודה רבה על הדיון הזה.

<איאיו וורקו: שמי איאיו וורקו, אני גם ממבשרת, עליתי לארץ לפני עשר שנים, אני גר עם אמא שלי, קשישה.

<איאיו וורקו: אני רוצה לדבר בשם כל רחבי הארץ, אני נציג כל רחבי הארץ.

<איאיו וורקו: דיברו המנהלים של משרד הקליטה וגם הסוכנות היהודית, הם לא כל כך אמרו אמת.

<איאיו וורקו: הם סתם אומרים.

<איאיו וורקו: אנחנו ביקשנו לצאת ממרכז הקליטה.

<איאיו וורקו: אני גרוש כבר, יש לי שני ילדים, אני משלם גם לילדים, יש לי אמא קשישה, ביקשתי שהם ייתנו לי משכנתא לצאת ממרכז הקליטה, משעמם, כמו גטו.

<איאיו וורקו: עליתי לארץ בשמחה, אני אוהב את המדינה הזאת, אבל אני לא רוצה להיות בכלא, זה כמו כלא.

<איאיו וורקו: לא, אין פתרון בכלל.

<איאיו וורקו: ביקשנו לצאת ממרכז הקליטה, להשתלב בחברה הישראלית, הם לא רוצים.

דב ליפמן: סליחה על השאלה, אתה עובד?

<איאיו וורקו: כן, אני עובד.

דב ליפמן: קיבלת הכשרה מ - - -

<איאיו וורקו: לא, סתם הם אומרים.

<איאיו וורקו: ביקשנו, הם לא מקבלים - - - מה שהחבר אמר, הם נותנים סתם, אחר כך לא יקבלו אותנו במה שלמדנו.

דב ליפמן: מה אתה למדת?

<איאיו וורקו: לא, אני ב - - - לימדו אותי, אני טכנאי.

<איאיו וורקו: בדרך כלל לא כולם מצאו כמו שאני עובד.

דב ליפמן: והתכניות שלהם להכשרה להנדסה?

דב ליפמן: זה לא היה משהו שמקובל עליך?

<איאיו וורקו: לא קיבלתי - - -

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא מכירים הכשרה כזאת.

<קריאה: אין כזה דבר.

דב ליפמן: זה לא היה?

<קריאה: לא כולם רוצים.

<קריאה: לא היה זה.

<איאיו וורקו: יש לי בעיות ברגל, בגלל הבעיות שלי אני רוצה פתרון לעמוד בעצמי, לעבוד, להשתלב בחברה הישראלית, אז במשרד הקליטה ביקשתי והם לא נתנו לי זכות ללמוד ולהשתלב.

<איאיו וורקו: גם לא נתנו לי משכנתא עם אמא שלי.

<איאיו וורקו: אני מטפל באמא שלי.

<איאיו וורקו: לא רק זה, מתי עולים למרכז הקליטה עולים חדשים, לא כולם, אחרי שישה חודשים הם לא מטפלים, לא נותנים להם אפילו - - - אפילו מישהו חולה, לא ייקחו אותם לבית החולים, שיגידו להם מה החולה.

<קריאה: לא נכון.

<איאיו וורקו: זה נכון.

<זיוה מקונן-דגו: זה נכון.

<איאיו וורקו: אחרי חצי שנה 'לך לבד'.

<איאיו וורקו: איזה גוף הוא - - -

דב ליפמן: אני אתן לכם לענות.

דב ליפמן: אתה אומר שאחרי חצי שנה, אם יש משהו בעייתי הם לא מטפלים?

<איאיו וורקו: לא מטפלים בכלל.

<איאיו וורקו: אין עזרה.

<זיוה מקונן-דגו: המדריכים לא מטפלים - - -

<איאיו וורקו: החבר'ה יגידו לכם, כל הקשישים, אין להם מטפלים, קשה להם להתמודד.

<איאיו וורקו: לא יכולים בכלל.

דב ליפמן: אני רוצה לתת ל - - -

<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, קודם כל אני מבקש להעיר הערה אליכם.

<יהודה שרף: אנחנו, שמגיעים לכאן, אנחנו מדברים בהכללה, אם יש דברים פרטניים, מן הראוי היה שנקבל את הדברים האלה כדי שנוכל להכין שיעורי בית.

<יהודה שרף: מתוך אלפי העולים שיש לי אני לא יודע מה הבעיה של איקס, וואי או זד - - -

דב ליפמן: לא, אני מקבל את זה שיכול להיות משהו - - -

<יהודה שרף: לגבי הטיפול, אני יכול להראות לך, אין עולה שנמצא במרכז הקליטה שלא יקבל עזרה.

<יהודה שרף: אני מקבל 24 שעות ביממה מהמאבטחים, זה נקרא אירועים חריגים, על פינויים לבתי חולים וכדומה, על יולדות, סתם לדוגמה, יולדת, אני בודק אותה אם היא נמצאת חצי שנה או שנתיים כשאני מזמין לה את האמבולנס?

<יהודה שרף: איפה נשמע דבר כזה?

<יהודה שרף: לא יכול להיות דבר כזה.

<יהודה שרף: אני מאוד מאוד מבקש ש - - -

<זיוה מקונן-דגו: הם לא מקבלים ליווי.

<יהודה שרף: זיוה, זה לא נכון.

<זיוה מקונן-דגו: הם לא מקבלים ליוווי.

דב ליפמן: זיוה, אני אתן לך עוד כמה שניות.

דב ליפמן: מה שאני מציע עכשיו זה ככה, אנחנו נבדוק את הטענה, אבל יש לנו את שניכם פה בחדר, אחרי הישיבה תשבו ביחד ואנחנו נפתור את הבעיה הספציפית של האמא, אם זו בעיה, ונבדוק אם זה משהו - - - קשה לי, אני אומר את זה באופן אישי, להאמין שיש איזה גוף במדינה שלנו, מדינה שמעודדת עלייה ורוצים עולים ורוצים לעזור, שאחרי חצי שנה לא נותנים את העזרה, אבל אני אומר שאנחנו נבדוק את המצב.

<רותי ויינשטיין: סליחה, אני נציגת משרד הבריאות.

<רותי ויינשטיין: אני חושבת שמדברים על שני דברים, הליווי של מישהו ממרכז הקליטה עם העולה, אולי זה מפסיק אחרי חצי שנה, אני לא יודעת, וכמובן זו בעיה של כוח אדם, יש לנו ב-20 מרפאות ברחבי הארץ, איפה שיש ריכוזים של 80% של יוצאי אתיופיה שגרים בקהילה, כולל גם במבשרת, יש לנו מגשרים במרפאות של הקופות, שכשהעולה יגיע לשם אז יש את המגשרים.

<רותי ויינשטיין: זאת תכנית שעובדת כבר 15 שנה, זה לא מספק.

<רותי ויינשטיין: זה לא מספיק, אנחנו יודעים, זה במשותף משרד הבריאות יחד עם הקופות.

<רותי ויינשטיין: אנחנו צריכים יותר - - -

דב ליפמן: אז אולי זה באמת משהו שאנחנו כוועדה גם חייבים להתמקד בזה, כי זה נשמע לי - - -

<רותי ויינשטיין: זה יכול להיות מקום להתמקד.

<רותי ויינשטיין: זה משהו שיש לנו היום.

<רותי ויינשטיין: היה קיצוץ בתקציב בתוך משרד הבריאות, אבל בנושא הזה השרה מצאה את הפתרון כדי להמשיך, כי כבר הודענו שאולי אנחנו מפסיקים את התכנית הזאת, זה נקרא 'רפואה שלמה', אבל השרה הודיעה השבוע שהיא מצאה תקציב כדי לכסות את זה ואני מקווה שיהיו המלצות לתת יותר.

דב ליפמן: תודה, זה חשוב מאוד.

דב ליפמן: זיוה, בבקשה.

<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה להגיב על כמה דברים.

<זיוה מקונן-דגו: אחד, לגבי הנושא של הגיור, שמר שרף דיבר עליו.

<יהודה שרף: יהודה.

<יהודה שרף: מר שרף זה אבא שלי.

<זיוה מקונן-דגו: יהודה.

<זיוה מקונן-דגו: אני רציתי לתת לך את הכבוד.

<זיוה מקונן-דגו: שיהודה מהסוכנות דיבר עליו.

<זיוה מקונן-דגו: זו הקהילה היחידה, העולים היחידים שנדרשים לעבור את תהליך הגיור כשהם שוהים במרכזי קליטה ולא יכולים לצאת ממרכז הקליטה אם הם לא עוברים את הגיור.

<זיוה מקונן-דגו: זה גובל בגזענות.

<זיוה מקונן-דגו: חוק השבות, לא חוק השבות, משפחות זכאיות כשהם לא יהודים ונקלטים בקהילה וזו הקהילה היחידה שנדרשת לעבור את התהליך של גיור, כאילו אם הם יוצאים הם יטמאו את כל עם ישראל.

<זיוה מקונן-דגו: זו בהחלט סוגיה, זה לא הדיון שלנו, אבל זה כן חסם כדי לאפשר לעולים האלה לקבל הכשרה מקצועית מובנית ומסודרת, כדי שיוכלו ללמוד במשך השנה וחצי עד שנתיים שהם שוהים במרכז הקליטה.

דב ליפמן: זאת אומרת באמצע השנה וחצי, אין להם יכולת לקדם את הנושא של הכשרה?

<זיוה מקונן-דגו: אין להם.

<זיוה מקונן-דגו: שתיים, אנחנו ביקשנו ופנינו, אין הכשרות מקצועיות מסודרות שמוצעות לעולים השוהים במרכזי קליטה.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו שאלנו, לא מצאנו.

<זיוה מקונן-דגו: שלוש, העניין של סיוע בהדרכה ובליווי לכל השירותים, כולל ביטוח לאומי, קופות החולים וכו', הם מופסקים תוך חצי שנה ואחרי חצי שנה גם הקשישה בת ה-70, אומרים לה 'אנחנו ניתן לך את הכתובת, תיסעי לקופת חולים כך וכך' והאישה יכולה להסתובב בתוך העיר שלוש שעות ולחזור ואנחנו פוגשים את זה במרכזי קליטה ואנחנו שומעים על זה וזה לא מקרה בודד.

<זיוה מקונן-דגו: לכן כשבאים ואומרים שנותנים שירות, זה שיש עובדים בתוך מרכז הקליטה, שיש להם כל מיני סוגים, זה משהו אחר, השירות של ליווי מופסק אחרי חצי שנה.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר המשמעותי ביותר בנושא של הדיור, האמת שאני מאוד מאוד מופתעת ואני שומעת את זה כל הזמן, שמר חביב קצב, סמנכ"ל הדיור במשרד הקליטה, מטפל עד המקרה הפרטני ביותר.

<זיוה מקונן-דגו: זה מפתיע אותי, זה מדהים אותי, היכולות שלו.

<זיוה מקונן-דגו: אבל חברים, יש אגף שנקרא אגף א' לקליטת יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה שמאויש על ידי יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: האנשים האלה לא מטפלים בעולים החדשים, אין לעולים החדשים ששוהים במרכז קליטה, אין להם בכלל כתובת של דובר אמהרית במשרד הקליטה.

<זיוה מקונן-דגו: העובדים ששוהים במרכז קליטה, כן נותנים מענה וכו' וכו', אבל אם יש להם איזה שהיא בעיה ברכישת הדירה, ודרך אגב, אנחנו מכירים מקרים שמתווכים מנצלים את העולים החדשים, מנצלים אותם ובוזזים אותם.

<זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה בא ואומר 'אני פטור, כי נתתי קלטת הדרכה' - - -

<חביב קצב: תפנו למשטרה.

<זיוה מקונן-דגו: הזמנו משטרה באיבים, המשטרה הגיעה באיבים ולקחה אותם לתחנת המשטרה עם המתווך, ומה נאמר לנו שם?

<זיוה מקונן-דגו: זה סכסוך עסקי, המשטרה לא יכולה להתערב.

<זיוה מקונן-דגו: שלוש משפחות שהמתווך לקחה 30,000 שקל מהעולים החדשים האלה שמנקים שעות נוספות כדי לחסוך את הכסף.

<יהודה שרף: עזרו להם בתביעות קטנות.

<יהודה שרף: זיוה, למה את לא אומרת את זה?

<יהודה שרף: למה את לא מדייקת?

<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להראות לך - - -

<יהודה שרף: למה את לא מדייקת?

<יהודה שרף: את לא מדייקת.

דב ליפמן: זיוה, אני מבקש שאת תמסרי את כל החומר לנו.

דב ליפמן: אני רוצה באמת לקרוא את זה ולהעמיק בזה.

<זיוה מקונן-דגו: אני אשמח מאוד גם להביא את המקרים הפרטניים האלה וגם את צילום הווידיאו שהצוות של האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה נכח באיבים, בזמן האירוע של ההתנגשות.

דב ליפמן: אז אני מבקש את החומר.

<זיוה מקונן-דגו: ובנהריה, שלוש משפחות באו ואמרו לנו ש'המתווך לקח כסף ואנחנו לא מוצאים אותו ואנחנו לא יודעים מה לעשות'.

דב ליפמן: טוב, אנחנו נבדוק את זה.

<זיוה מקונן-דגו: ולכן אגף א' לקליטה וכו' - - - הדיון הזה, אנחנו ביקשנו אותו, כי מדינת ישראל במבצע כנפי יונה סיימה באוגוסט 2013 ובעיקרון סגרה את השערים שלה לגבי יוצאי אתיופיה, אנחנו מבקשים שעד סוף 2015 תהיה תכנית למשרד הקליטה כדי להוציא את כל העולים ממרכזי הקליטה.

<זיוה מקונן-דגו: המקום הזה הוא זמני, אני לא מפרטת את כל הדברים, תנאי החיים והצפיפות שלהם הם באמת לא פשוטים בכלל, אבל אנחנו לא באים ודורשים שיקבלו בתים כך וכך, אנחנו באים ואומרים 'תנו להם לצאת בזמן' ועד סוף 2015 שיקבלו מענה.

<זיוה מקונן-דגו: הצעירים האלה, יש להם יכולת שיקול דעת, 'האם אני אקח את ה-90,000 שקל כחוב ואני אכנס לחוב הזה או לא', אבל תיתנו להם חופש בחירה.

<זיוה מקונן-דגו: דבר נוסף, מאוד מאוד משמעותי, שלא דיברתי עליו ודילגתי עליו, כי הוועדה הזאת בכנסת הקודמת דנה עליו פעמיים, זה הנושא של ההסללה.

<זיוה מקונן-דגו: ההסללה לשכונות במצוקה.

<זיוה מקונן-דגו: תנו לאנשים לבחור, מאשכול 5 ומעלה, את כל היישובים תפתחו לכל העולים, כמו לזוגות הצעירים יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: ראינו שכשפתחו את היישובים ואפשרו להם, בתוך שנה קנו 90 ומשהו זוגות צעירים יוצאי אתיופיה.

<זיוה מקונן-דגו: יש לאנשים שיקול דעת, תנו להם לבחור מקרית שמונה עד אילת איפה לקנות וזו זכות בסיסית.

<זיוה מקונן-דגו: זה מה שאנחנו מבקשים.

דב ליפמן: רציתי לשאול - - -

<זיוה מקונן-דגו: יש עוד, דרך אגב, אדוני היושב ראש, עולים שבאו מרחוק ורוצים להביע - - -

דב ליפמן: אני אתן להם.

דב ליפמן: רציתי לשאול, הסברתם שהבעיה היא כלכלית, שהם לא יכולים לצאת, האם אתם מקבלים את המידע - - - בסדר, אתם אומרים שזה לא מספיק, אבל רציתי לשמוע רק לגבי התרגום, אתם מקבלים באמהרית, או מה שאתם צריכים, או החברים שלכם, את המידע במידה שאתם כן רוצים לצאת איך ומה?

דב ליפמן: יכול להיות שזה לא מספיק, אבל רציתי לדעת, כי דיברת, זיוה, על התרגום ורציתי לשמוע האם אתם מקבלים את התדרוך באמהרית למה שיכולים לעשות אם רוצים לצאת.

דב ליפמן: הבנתם את השאלה?

דב ליפמן: האם המלווים, האנשים המדריכים, מסבירים לכם באמהרית או אם אתם לא צריכים באמהרית, לחברים, מה האפשרויות ומה ההזדמנויות, איך יכולים לצאת וכו'.

<קריאה: לא.

<זיוה מקונן-דגו: אדוני היושב ראש, סליחה, אני ממש מתנצלת שאני מתפרצת, יש נוהל שמונה 85 עמודים.

<זיוה מקונן-דגו: נוהל של משרד הקליטה, שאני לא מבינה אותו, את כל הטבלאות.

<זיוה מקונן-דגו: בחיי, אני יותר מ-30 שנה בארץ ואני אקדמאית ואני לא מבינה אותו.

<זיוה מקונן-דגו: אני מבקשת את תרגומה של גב' חגית חובב שעובדת באגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ואנחנו שוברים את הראש כדי להבין.

<זיוה מקונן-דגו: קל וחומר לעולים ששוהים במרכז קליטה.

דב ליפמן: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?

דב ליפמן: כן, בבקשה.

<מנגסטו אדמסו: תודה רבה.

<מנגסטו אדמסו: אני עליתי ב-2006 לישראל.

<מנגסטו אדמסו: יש אנשים יותר מעשר שנים בכל מרכזי הקליטה, אנשים קשישים, אין להם מישהו שמטפל בהם, לא מקבלים כסף טוב - - -

דב ליפמן: אם אני לא טועה, זה רק 23 אנשים, נכון?

דב ליפמן: שהם למעלה מעשר שנים.

דב ליפמן: ממה שאתה הצגת.

<קריאה: כן.

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: (מתרגמת): הוא קודם כל מודה לוועדה על ההתכנסות והוא אומר שיש חסם בנושא של היישובים, באים ואומרים לנו, 'אם אתם רוצים לקבל את המענק תרכשו ביישוב כזה וכזה, ואם לא תרכשו ביישובים האלה לא תקבלו בכלל מענק'.

<זיוה מקונן-דגו: יש יישובים באזור עדיפות א' ואזור עדיפות ב' שבעצם יש פער של 60,000 שקל בין אזור עדיפות א' ל-ב', כך שזה פוגע.

<זיוה מקונן-דגו: אבל האנשים שנוגעים בעניין יוצאים.

<מנגסטו אדמסו: אם הם לא שומעים אני אחזור על זה.

<זיוה מקונן-דגו: אדוני היושב ראש, מה שהוא אומר, האנשים שהיו אמורים לשמוע יוצאים ואני - - -

דב ליפמן: אני יודע, דיברנו על זה עכשיו.

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: (מתרגמת): או שאני אחכה עד שהם יחזרו ואז אני אחזור על הדברים.

דב ליפמן: אני חושב שכדאי להמשיך.

<מנגסטו אדמסו: בסדר.

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: (מתרגמת): עוד סוגיה, אם עברנו את השנתיים בשהות במרכז הקליטה, מהמענק מקצצים 7,000 עד 8,000 שקל על כל שנת שהות.

<זיוה מקונן-דגו: מה שהוא מציין זה שבתוך השנתיים של השהות במרכז הקליטה מצופה מאיתנו לעבור את תהליך הגיור וללמוד את אולפן עברית, כך שאנחנו לא עובדים כדי לחסוך את הכסף וההגבלה הזאת של השנתיים, זה לא בגלל שאנחנו לא רוצים לצאת, אז למה אנחנו נענשים ב-7,000-8,000 שקל אם זה לא תלוי בנו בכלל, היציאה ממרכז הקליטה?

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: (מתרגמת): הוא אומר דברים לא פשוטים והוא מבקש ממני לתרגם במפורש.

<זיוה מקונן-דגו: הוא אומר שמדינת ישראל עושה הכול כדי לטפל בנו, אבל ישנם פקידים במשרד הקליטה ובסוכנות היהודית שפוגעים בזכויות שלנו וזה על רקע המוצא שלנו, בגלל הראייה הגזענית שלהם, ואם צריך לעצור אותי אני מוכן ללכת לכלא, על ביזוי וכו', אבל זו החוויה שלי.

<זיוה מקונן-דגו: האנשים, הפקידים שמטפלים בתוך משרד הקליטה והסוכנות, פועלים בתפיסה גזענית פוגענית בקהילה.

דב ליפמן: משפט אחרון, כי אנחנו צריכים לסיים.

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: קשה לי לתרגם את זה.

<זיוה מקונן-דגו: ד"ר נגוסה, (מדברת באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: את זה קשה לי לתרגם.

דב ליפמן: זה אותו דבר?

<זיוה מקונן-דגו: לא, המשפט האחרון.

<מנגסטו אדמסו: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (מתרגם): מה שהוא אומר, האדם שקיבל את האחריות לטפל באנשים, בעולים, אם הוא מסתכל על זה מתוך כוונה טובה וחיובית כדי לעזור, הוא לא משלם על זה, על הכוונות הטובות, על הכוונות החיוביות, הוא לא משלם על זה, במקום זה הוא מפריד בין שחור ולבן, ומה שאנחנו מבקשים זה רק שיהיה טיפול בצורה שוויונית ובכוונות טובות, שזה לא עולה כסף.

דב ליפמן: הבנתי, תודה.

דב ליפמן: יהודה, שאלה, אני יודע שבני המנשה, שמגיעים מצפון הודו, התהליך זה רק שלושה חודשים - - -

<יהודה שרף: בני המנשה.

<יהודה שרף: אני אסביר, אדוני היושב ראש.

דב ליפמן: אני שואל למה הפער של שנה וחצי.

<יהודה שרף: זה לא שנה וחצי.

<יהודה שרף: העולים מאתיופיה עולים על פי החלטת ממשלה.

<יהודה שרף: החלטת הממשלה אמרה בפירוש מי עולה, איך עולה ודיברה על גיור.

<יהודה שרף: היא דיברה על גיור כדי שיוכלו להשתלב.

<יהודה שרף: מדינת ישראל היא מדינה יהודית, אני מתנצל, כדי שיוכלו להשתלב בחברה הישראלית שתקלוט אותם כמו שצריך.

<זיוה מקונן-דגו: חצי מיליון לא יהודים חיים במדינת ישראל.

דב ליפמן: זיוה, אנחנו לא נכנסים לזה עכשיו.

<יהודה שרף: זיוה, אני מוכן להיפגש איתך אחר כך ואני אתן לך תשובה על כל דבר.

<יהודה שרף: אני מעלה לארץ רק מי שהוא זכאי עלייה, נקודה.

<זיוה מקונן-דגו: נכון.

<זיוה מקונן-דגו: זה מה שצריך להיות.

<יהודה שרף: זכאי עלייה.

<יהודה שרף: זכאי עלייה.

<יהודה שרף: אז תבדקי בבקשה את הנושא ואז תביני לבד.

<יהודה שרף: שלוש נקודות.

<יהודה שרף: בני מנשה עולים במסגרת אחרת לחלוטין, הם לא עולים חדשים, הם עוברים תהליך גיור של שלושה חודשים ואחרי זה, כשהם יהודים, הם משנים סטטוס מהאשרה שהם מגיעים ואז הם יכולים לקבל את זכויותיהם כעולים חדשים.

<יהודה שרף: כשהם מגיעים הם לא מקבלים סל קליטה כשהעולים מאתיופיה מקבלים ברגע נחיתתם סל קליטה.

דב ליפמן: אבל למה תהליך הגיור שלהם לוקח רק שלושה חודשים?

<יהודה שרף: כי הם עוברים הכנות מראש והרבה יותר קל להם לעבור את הבחינות.

דב ליפמן: בסדר, רק רציתי לדעת.

דב ליפמן: הבנתי.

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

<זיוה מקונן-דגו: הוא מבקש שד"ר אברהם נגוסה יתרגם את זה.

דב ליפמן: אוקיי.

דב ליפמן: בכמה משפטים, בבקשה.

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (מתרגם): מה שהוא אמר, שמה שאנחנו מבקשים, לקנות ולצאת, לקבל את הזכויות ולצאת לדיור קבע.

אברהם נגוסה: אנחנו לא ביקשנו לקחת את התפקידים של עובדי משרד הקליטה או הסוכנות, אנחנו בסך הכול ביקשנו לקבל את הזכויות שלנו לקנות ולצאת.

אברהם נגוסה: מה שאנחנו רואים, שאין רחמנות, אפילו לקשיש בן 70 שנמצא, שהם רואים אותו במצוקה, אין רחמים.

דב ליפמן: אפשר לשאול אותו מתי הוא עלה, בן כמה הוא ואם הוא עובד ובמה?

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: הוא עלה ב-2008.

<מזינו מולה: רווק, אני עובד.

<מזינו מולה: ברוך ה', אני עובד.

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

<מזינו מולה: עבודה שחורה, הם לא רוצים, למה אנחנו עובדים עבודה שחורה?

אברהם נגוסה: (מתרגם): שלא נותנים לנו את הזכויות, לא נותנים לנו אפשרות לצאת, להיות עצמאיים ולגור ככה, אנחנו מרגישים שהם רוצים להחזיק אותנו במרכז קליטה כדי להאריך את תקופת העבודה שלהם, כי אנחנו מקור העבודה שלהם.

אברהם נגוסה: אם אנחנו נצא לא תהיה להם תעסוקה.

<מזינו מולה: וגם היה לנו ב-2003, לרווקים, הייתה משכנתא.

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (מתרגם): עד 2003?

אברהם נגוסה: הוא שמע, אמרו לו, שהעולים הקודמים הרווקים ב-2003 קיבלו משכנתא ואיך סגרו את זה?

אברהם נגוסה: כלומר מענק.

אברהם נגוסה: ואז אחר כך סגרו את זה.

אברהם נגוסה: איך סגרו?

אברהם נגוסה: למה לא ממשיכים את זה?

<מזינו מולה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (מתרגם): הוא אומר שאנחנו פה במדינת ישראל והממשלה, המדינה, היא אחראית לכל האזרחים, אז איך לא מסתכלים על הדברים האלה, כי ככל שאנחנו נשארים שם בגטאות, זו בעיה לחברה הישראלית ולמדינת ישראל, ולמה לא פותרים את הבעיה, למה הממשלה לא מתערבת למצוא פתרון להוציא אותנו.

אברהם נגוסה: בנוסף למצוקה שאנחנו נמצאים גם מעמיסים עלינו חובות של מים, חשמל, גז, שכירות.

אברהם נגוסה: הם מגדילים כל הזמן ומעלים את החובות עלינו.

אברהם נגוסה: לגבי הפתרון לקשישים, מה שנותנים, הדירות של עמידר, זה צריך להיות קרוב למשפחה שלהם, כי במשפחה הם אוכלים את האוכל המסורתי מאתיופיה וזה רק לקשישים, הילדים והקרובים יכולים לעזור להם.

אברהם נגוסה: אני סיימתי ותודה רבה.

דב ליפמן: רק מילה ואחרי זה סיכום.

<וונדה אקלה: מילה.

<וונדה אקלה: אדוני היושב ראש, לדעתי אחד מאשים את השני ולא פתרנו בזה את הבעיה.

<וונדה אקלה: בואו נשב ביחד, נמצא פתרון, כי מספר האנשים הוא קטן.

<חביב קצב: אני לא מבין מה זה לשבת ביחד, אני לא מבין מה המושג הזה.

<וונדה אקלה: למה?

<חביב קצב: מה המושג הזה?

<חביב קצב: אתה נמצא עשר שנים, שש שנים, שמונה שנים, בארץ, על מה אנחנו מדברים?

<חביב קצב: אחרי שנתיים בן אדם, שכבודו במקומו מונח, צריך לעזוב את מרכז הקליטה.

<חביב קצב: הוא מקבל את כל הטיפול, הוא מקבל את כל מה שצריך.

<קריאה: למה אתה מדבר ככה?

דב ליפמן: רגע אחד, יש לי שאלה.

דב ליפמן: השנתיים, האם זה על פי חוק, זה על פי נוהל?

<חביב קצב: זה על פי נוהל.

<חביב קצב: אתה שם לב, על פי הנתונים, אנחנו לא כל כך נוקשים בקביעה, אבל שמונה שנים, עשר שנים, תשע שנים.

<זיוה מקונן-דגו: תאמין לי, חביב, משרד הקליטה בכלל לא צריך לטפל ביוצאי אתיופיה מעל 15 שנה ואתם מטפלים 30 ו-40 שנה.

<וונדה אקלה: אני אמרתי, חביב, מה שאתה אמרת אני מקבל אותו, אבל הצד השני צריך להבין אותו.

<וונדה אקלה: אם אתה תנסה שהצד השני יבין אותך, אתה פתרת את הבעיה.

<וונדה אקלה: אם אתה הולך רק נגיד בדרך של 'זה ככה וככה צריך להיות' זה לא הולך.

<זיוה מקונן-דגו: וונדה, כשבן אדם אחד בלבד מנהל את כל הסיפור הזה זה בלתי אפשרי.

<וונדה אקלה: לדעתי אפשרי לעשות את הדברים האלה.

<וונדה אקלה: אני אומר, אתם עובדים קשה, אף אחד לא אומר שאתם לא עובדים, אתם עובדים, אבל אם אתם עובדים, בואו ננסה את העניין הזה כדי לפתור את הבעיה הזו.

דב ליפמן: אוקיי, הגענו לסיכום, אני רוצה להגיד כמה משפטים.

דב ליפמן: ראשית, שמעתי פה טענות לגבי גזענות וכו'.

דב ליפמן: יכול להיות שיש פקידים מסוימים ואנחנו צריכים לבדוק את כל הסיפור.

דב ליפמן: אני מרגיש שאני חייב להגיד עבור הפרוטוקול, שאני מלא גאווה שיש לנו מדינה שיצאנו להביא אתיופים מעמנו למדינת ישראל ואנחנו חייבים לפתור כל בעיה של גזענות, אבל להגיד שיש גזענות ברמה של הממסד, אני באופן אישי חייב להגיד שזה דבר שאני לא מקבל.

דב ליפמן: חייבים לעשות יותר, שכל אחד יקבל את הטיפול בכבוד וכו' ונעשה את זה.

דב ליפמן: זה דבר שחייבים להגיד.

דב ליפמן: אני גם רוצה להגיד שאנחנו מבינים שבכל המדינה, אנחנו מקבלים אי-מיילים מכל צעיר בכל מצב, 'אתם לא עוזרים לנו בכלל, מה אתם עושים עבורנו, מה קרה, לפני דור קיבלו דירה ועכשיו לא' וזו בעיה בכל המדינה, שאנחנו מנסים לטפל בה.

דב ליפמן: אבל ללא ספק אנחנו חייבים לעשות משהו כדי להגיע למטרה של כולנו, שהם ייצאו ממרכזי הקליטה וללא ספק, ממה ששמעתי, יכול להיות שהם לא מקבלים, אנחנו חייבים לבדוק.

דב ליפמן: מה שאנחנו נעשה זה ככה, אנחנו נשב ביחד, אני ויושב ראש הוועדה, גם עם חברי הכנסת שמעון סולומון ופנינה תמנו-שטה, נסכם ביחד, נשלח לכולכם את ההמלצות שלנו.

דב ליפמן: אני רואה שאולי יש מקום לשיפור בהכשרה.

דב ליפמן: אם אני שמעתי שאתם רוצים הכשרה בכמה מקצועות ולא מקבלים את זה, אולי יש מקום שאם אתם רוצים לקבל הכשרה במשהו ספציפי, שתקבלו את זה.

דב ליפמן: אנחנו חייבים לבדוק את זה.

דב ליפמן: אני גם רוצה לבדוק את הנושא של הבריאות.

דב ליפמן: במיוחד אם זו בעיה של כוח אדם, אנחנו צריכים לפתור את זה וכמובן גם נשב עם השרה.

דב ליפמן: כל הסיפור של המתווכים וסיפורים שנשמעים כמו משהו פלילי, אנחנו חייבים לבדוק אותם, וגם נלחץ על המשרד לביטחון פנים לגבי כל הנושא הזה.

דב ליפמן: אנחנו נשב וניקח את זה ברצינות, אנחנו כן רוצים להגיע למצב שיוצאים.

דב ליפמן: יכול שלא כולם תוך שנתיים, יכול להיות שזה יהיה באופן חריג שלוש או ארבע שנים, להגיע למצב שיש לנו את המספרים שאני רואה פה זה לא יכול להיות, אבל עם מטרה של השנתיים.

דב ליפמן: אני מאמין שאם נעשה את זה וגם כמובן אם זה דורש משהו מהאוצר אנחנו נשב, אני לא יכול להבטיח שום דבר, אבל נבדוק את הכול, ואני רוצה להודות לכם על הדיון וכמובן נשמור על קשר.

דב ליפמן: תודה.