ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 269, 2014-10-28 09:35

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: שאלתי אם יש בתי ספר שיש בהם מזכירים.

עמרם מצנע: יש?

<קריאות: יש.

<יהודית גידלי: יש לנו פה דוגמות.

<יהודית גידלי: מי מזכיר?

<קריאה: שנינו.

עמרם מצנע: יפה.

עמרם מצנע: ייצוג מלא.

עמרם מצנע: בוקר טוב לחברי, חברי הכנסת, בוקר טוב לכן, מזכירות בתי הספר ולאורחים שבאו.

עמרם מצנע: כזכור, ב-31 בדצמבר ערכנו כאן בוועדה דיון במסגרת הקרויה דיון מהיר שאותה יזם חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עמרם מצנע: הבטחנו אז שנעשה ישיבת מעקב.

עמרם מצנע: כבר בפתיחת הישיבה אני רוצה להביע אכזבה מההתקדמות שלנו ואפילו ממה שנסוגנו מהתקופה אז.

עמרם מצנע: החלטתי לקיים בכל זאת את דיון המעקב, כפי שהבטחנו כדי להתכנס פעם נוספת סביב הנושא החשוב הזה.

עמרם מצנע: בפתיחת דברי אני רוצה להעיר ולהעביר ביקורת על משרד החינוך שהודיע לנו שהוא מבקש לדחות את הדיון.

עמרם מצנע: אני לא דוחה דיונים מהיום למחר, אין דבר כזה.

עמרם מצנע: משרד החינוך הוא שחקן מפתח בנושא של מזכירות בתי הספר, וכנראה, האסימון עדיין לא נפל על כך שמזכירת בית הספר או המנהלנית היא חלק מהצוות החינוכי ולא סרח עודף של עבודה אדמיניסטרטיבית נקודתית.

עמרם מצנע: בעוונותי הייתי גם 15 שנה ברשות מקומית, ואני יודע להעריך ולהבין את החשיבות העצומה שיש למי שנושא בתפקיד הזה שהוא כבר מזמן לא רק מזכיר או מזכירה, אלא הפך לעולם תוכן בפני עצמו עם מטלות רבות מאוד שמצטברות ומיתוספות כל הזמן.

עמרם מצנע: זאת חובתנו לעזור לכם לעזור לנו כדי לקדם את המעמד המקצועי, את תנאי השירות ואת הערך הזה של התפקיד.

עמרם מצנע: מסעוד, אם אתה רוצה, זכות ראשונים כמי שיזם בזמנו את הדיון, בבקשה.

מסעוד גנאים: בקצרה אני אצטרף לאכזבה שלך.

מסעוד גנאים: בדיון האחרון בסוף 2013 הובטחו הבטחות: להוסיף 10% דרגה, לפתוח מחדש את הסכמי השכר ב-2014.

מסעוד גנאים: רשמתי את כל זה.

מסעוד גנאים: לצערי, לא נעשה שום דבר.

מסעוד גנאים: כפי שהזכרתי בדיון ההוא, אין יותר צודק מלבחון מחדש את מעמד המזכיר, ואין יותר צודק מלשפר את תנאי עבודתכם ולהוסיף ולהעלות את שכרם.

מסעוד גנאים: "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" שינו את כל התמונה.

מסעוד גנאים: יש עומס.

מסעוד גנאים: כל הניירת על המזכירה, ואני אומר את זה מקרוב כמי שהיה מורה בבית ספר ומסייר בבתי ספר כמעט כל שבוע.

מסעוד גנאים: אני רואה את העומס.

מסעוד גנאים: המזכירות והמזכירים נאנקים תחת העומס.

מסעוד גנאים: אז למה מצפים בסוף?

מסעוד גנאים: צריך לשפר את תנאי עבודתם ולבחון מחדש את מעמד מזכיר או מזכירת בית הספר.

מסעוד גנאים: זה שלא נעשה כלום מההבטחות ומהמסקנות – אני לא יודע למה.

מסעוד גנאים: לגבי בתי הספר שעברו לניהול עצמי אמרו שלכל מזכיר או מזכירה תהיה עוד דרגה.

מסעוד גנאים: אלה שעשו קורס גם יקבלו עוד דרגה או שיפור בשכרם.

מסעוד גנאים: אני שומע שעשו את הקורס ולא נעשה שום דבר.

מסעוד גנאים: צריכה להיות אמירה ברורה וחזקה מהוועדה אם זה למשרד החינוך, אם זה לשלטון המקומי, אם זה למשרד האוצר – לכל הנוגעים בדבר – הגיע הזמן במהירות לשפר את מצבן של המזכירות.

מסעוד גנאים: המזכירה עושה כל דבר.

מסעוד גנאים: אני הולך לבתי-ספר – היא עושה הכול; את העבודה של המנהל וכל דבר היא עושה.

עמרם מצנע: שלמה שטרן, בבקשה.

<שלמה שטרן: אני מהסתדרות המעו"ף.

<שלמה שטרן: נחתם הסכם שמעניק דרגה למזכירות שעובדות בניהול עצמי לפני כמה חודשים.

מסעוד גנאים: זה מומש?

<שלמה שטרן: בוודאי.

מסעוד גנאים: יש מזכירות שהועלו בדרגה?

<קריאה: לא.

עמרם מצנע: חברות, לכל אחת תהיה הזדמנות להביע את דעתה.

עמרם מצנע: שלמה, אני רוצה לשמוע ממך לא רק במשפט.

<שלמה שטרן: תודה.

<שלמה שטרן: ברשותך אני אקרא מהכתב את מה שהכנתי לדיון הזה.

<שלמה שטרן: מנהלניות ומזכירות בית הספר הן עובדות הרשות המקומית המועסקות על-פי חוקת העבודה לעובדים ברשויות המקומיות בדירוג המנהלי ומקבלות את שכרן לפי ההסכמים הקיבוציים.

<שלמה שטרן: תפקידן של מזכירות בתי-הספר מורכב ואחראי, ובאופן מעשי מנהל בית הספר הוא שקובע את התפקידים שתבצע.

<שלמה שטרן: המזכירות פועלות מול הנהלת המוסד, מול הרשות המקומית על גורמיה השונים, מול משרד החינוך, ממשקי מחשב, מפקחים, מדריכים, מבקרים, הורים, מורים, תלמידים, תלמידים לשעבר, ספקים, בנקים, עובדי המשק במוסד ועוד.

<שלמה שטרן: כל זה היא אמורה לעשות ברוגע ובחיוך כאשר לעיתים תלמידים רבים מתדפקים על משרדה, הטלפונים מטרטרים, והמורים לחוצים.

<שלמה שטרן: מידיעה אישית כמנהל בית ספר בעבר הנני יכול להעיד כי בית הספר יכול להמשיך לתפקד כשמנהל המוסד נעדר, אך הוא יתקשה לתפקד כשהמזכירה נעדרת.

<שלמה שטרן: אין זה סוד שהמזכירה מבצעת, על-פי דרישת מנהל בית הספר, מטלות של עובדים אחרים, כמו הגשת עזרה ראשונה – מטלה, שלדעתי, אסור לה לעשות; מילוי דוחות מורים, הדפסת תעודות של תלמידים שזה תפקיד של המורים, שיבוץ ממלאי מקום, אספקת ספרים לתלמידים וכדומה – שאינם בגדר תפקידה.

<שלמה שטרן: דומני שלא אפריז אם אומר כי בעקבות אחריותה, תפקידיה ומקומה המרכזי במוסד, ובמיוחד בבתי הספר בניהול העצמי, יש לשנות את הגדרת תפקידה ולקרוא לה "מנכ"ל בית הספר".

<שלמה שטרן: אגב, בכמה פגישות שקיימתי עם אנשי מרכז השלטון המקומי במשרד החינוך ומשרד האוצר, דרשתי לשנות את הגדרת תפקידה למנכ"ל וכמעט נזרקתי מהחלון.

<שלמה שטרן: למען הסר ספק אבהיר כי אני אישית ויתר האחראים בהסתדרות מודעים לצורך לתקן ולשפר את שכרן של מזכירות בתי הספר ולתגמל אותן בגין האחריות וכן בשל השינויים החלים לעיתים מזומנות בתפקידן ובמטלות שלהן עקב הרפורמות המשתנות והדרישות של משרד החינוך.

<שלמה שטרן: כך קרה ברפורמה של "אופק חדש", "עוז לתמורה", "בית הספר של הקיץ", מחשוב בתי-הספר, הזנת התלמידים, ניהול עצמי ועוד.

<שלמה שטרן: אבקש לפרט מעט את סוגי התפקידים של מזכירות בתי-הספר.

<שלמה שטרן: הראשון, מנהלנית או מזכירה ראשונה.

<שלמה שטרן: היא מזכירה יחידה או ראשית בבית-ספר שבו מעל 20 כיתות או מזכירה המועסקת בבית-ספר בניהול עצמי שעברה קורס מנהלניות או קורס הנהלת חשבונות.

<שלמה שטרן: שנית, מזכירת בית ספר רגילה – מזכירה יחידה או ראשית בבית ספר שבו פחות מ-20 כיתות, ובדרך כלל אין שם מזכירה נוספת.

<שלמה שטרן: שלישית, מזכירת משנה – מזכירה שנייה בבית ספר שבו יש כיתות מעל התקן למשרה מלאה.

<שלמה שטרן: התקן הוא 12 או 14 כיתות.

<שלמה שטרן: דרגות המזכירות ומסלול הקידום שלהן, ובמיוחד בבתי ספר שבהם מעל 20 כיתות במדרג הדרגות בשירות המוניציפלי ברשויות המקומיות, רמה א' – שזה למעלה מ-100 אלף תושבים - הדרגה שלה יכולה להגיע ל-11, וכשהמזכירה מגיעה לדרגה זאת דרגתה גבוהה מזו של מנהל מדור, והיא מקבילה לדרגתו של סגן מנהל מחלקה באותה רשות מקומית.

<שלמה שטרן: בהתאמה דרגתה של מזכירת בית-ספר המועסקת בניהול עצמי ברשות מקומית רמה ב' – עד 100 אלף תושבים – מקבילה לדרגתו של מנהל מחלקה וכן הלאה.

<שלמה שטרן: יושב-ראש הסתדרות המעו"ף מר אמנון בר-דוד אף הצהיר לא פעם בפומבי שבהסכם השכר החדש לקראת 2015 הוא יתעדף את מזכירות בתי-הספר על חשבון יתר עובדי הרשויות המקומיות בדיוק כמו שעשינו בהסכמי השכר הקודמים שבהם קיבלו הסייעות תוספות שכר הגבוהות ב-10% משל יתר עובדי הרשות המקומית, וזאת על חשבונם של יתר העובדים ברשויות המקומיות.

<שלמה שטרן: כפי שנאמר, הדבר יתבצע במהלך הדיונים על הסכם השכר הבא בשירות הציבורי.

<שלמה שטרן: יוער כי שיחות בעניין זה כבר התנהלו בין ההסתדרות לנציגי האוצר במרכז השלטון המקומי, ודומני שיש הבנה והסכמה לכך.

<שלמה שטרן: אבקש לפרט חלק מתנאי השכר והעבודה של המזכירות שהם מעבר למה שמקבל עובד רשות מקומית אחר: תוספת ספיגה של 10%; חופשה פנימית של 16 ימים שמשמעותה תוספת של למעלה משלושה שבועות של חופשה שנתית מעבר למה שיש לכל עובד רשות מקומית אחרת; תוספת מנקו מדורגת בגין גביית כספים; תוספת ספיגת כיתות היכולה להגיע לכדי 27.77% כאשר יש במוסד כיתות מעבר למשרה, ואין במוסד מזכירה נוספת.

<שלמה שטרן: בעניין זה אבקש לציין כי לפני כשנה לאחר מאבק ממושך ועיקש שלנו עם השלטון המקומי מול משרד האוצר משולמת תוספת זאת כשכר בפועל, ואינה מתקזזת מתוספות אחרות.

<שלמה שטרן: המשמעות של זה היא מאות שקלים כל חודש.

<שלמה שטרן: לפי ההסכם, מזכירה שקיבלה תוספת זאת במשך שמונה שנים, ובית ספרה קטן, תמשיך לקבל את אותה תוספת גם להבא בדיוק כמו שמקבל מנהל בית ספר באותה סיטואציה אף על פי שהיא איננה זכאית לה לפי מספר כיתותיה הנוכחי.

<שלמה שטרן: יצוין כי לפני שנה הוסכם, על-פי דרישתנו, לתת דרגה נוספת למזכירות בתי הספר המועסקות בניהול עצמי, וזאת לאחר שמשרד החינוך ומשרד האוצר טענו כי המזכירות אינן זכאיות לתגמול זה.

<שלמה שטרן: תוספת דרגה זאת משמעותה תוספת של כ-10% שכר בכל חודש.

עמרם מצנע: אני מבין שהיא תופסת רק לגבי בתי-ספר שיש בהם מעל 20 כיתות.

<קריאות: כן.

<שלמה שטרן: לא זכור לי.

<קריאה: אין כמעט בתי-ספר עם 20 כיתות.

עמרם מצנע: אין כמעט בתי ספר יסודיים כאלה.

<שלמה שטרן: יש.

עמרם מצנע: זה אומר יותר משלוש כיתות בשכבה שזה מעט מאוד.

<שלמה שטרן: יש הרבה בתי-ספר כאלה.

<שלמה שטרן: תוספת מנב"ס: תוספת בשיעור של 7% למזכירות המועסקות בפרויקט מנב"ס.

<קריאות: רק לבתי-ספר יסודיים.

עמרם מצנע: אני מבקש שקט.

עמרם מצנע: אני אוציא מישהי בסוף.

<שלמה שטרן: משנת הלימודים הקודמת זכאיות לתגמול זה גם מזכירות חטיבת ביניים.

<שלמה שטרן: כל זאת מעבר לתשלום שכרן וקידומן, לפי הדרגות והוותק בתוספת גמולי ההשתלמות, חברות בשתי עמותות לקידום מקצועי, קרן השתלמות, חברות במועדון הצרכנות, דמי שתיה, קיצור שבוע העבודה ל-5 ימים, קיצור שבוע העבודה לאימהות, 30 ימי מחלה, 3-2 ימי בחירה, ארבעה ימי הצהרה, פדיון חופשה, שעות נוספות, תוספות רכב – וכל זה על-פי שיטת העבודה וכל עובדי הרשויות המקומיות.

<שלמה שטרן: אבקש לציין כי חישוב שכרן של מזכירות בתי-הספר היא מלאכה לא קלה.

<שלמה שטרן: חשבי שכר לא מעטים אינם מכירים על בורים את הניואנסים הרבים והדקים שכן יש להבחין אם המוסד הוא בית-ספר יסודי, חטיבת ביניים או חטיבה עליונה; יש משמעות למספר הכיתות ולהגדרתן – חינוך מיוחד או לא; להיקף המטלות המבוצעות בבית-הספר באשר להיקף משרתן וכן אם יש בבית-הספר גני ילדים באחריות המנהל; האם בית-הספר הוא בניהול עצמי או לא.

<שלמה שטרן: לא אחת כשמועברים אלי תלושי שכר לבדיקה אני מוצא טעויות רבות המשפיעות על השכר, וכמעט תמיד זה לרעה.

<שלמה שטרן: אז אני דואג לתקנן.

עמרם מצנע: כאן בדיוק רציתי לשאול: איך אתם – או מי – באמת מפקחים על מערכת כל כך גדולה, כל כך מורכבת, עם כל כך הרבה שותפים, בעיקר רשויות מקומיות שכל אחת שונה מאחיותיה?

עמרם מצנע: כפי שאמרת חשבי השכר לא תמיד מבינים, והמזכירות לא תמיד נלחמות – ולפעמים זאת מלחמה בלתי אפשרית – על התנאים ועל הזכויות שלהן.

עמרם מצנע: איזה מערך פיקוח יש שאכן הדברים האלה מתבצעים?

<שלמה שטרן: לנו יש אמצעי של העברת המידע דרך האינטרנט לוועדי העובדים באמצעות פלאיירים ומידעון.

<שלמה שטרן: יש לנו מערך של מועצות פועלים בכל הארץ.

<שלמה שטרן: מי שיש לו תלונה, והיא לא נפתרת מקומית מגיע אלי, ואני מטפל בה.

דוד אזולאי: אם הוא לא הגיע אליך מה הוא יעשה?

<קריאות: - - -

<שלמה שטרן: רק אתמול טיפלתי במזכירה ביישוב ערבי - -

עמרם מצנע: מניסיון אישי אני יודע ששלמה הוא כתובת טובה, אבל זה בלתי אפשרי, כמובן, שאיש אחד יהיה כתובת לכל המערכת הגדולה והמורכבת.

<שלמה שטרן: בעניין תוספת המנב"ס אבקש להדגיש – ועל זה דיברתי בישיבה הקודמת על האופן השערורייתי שבו משרד החינוך שינה קריטריונים במנב"ס לגבי זכאות של מזכירות בתי-ספר, ועשה את מזכירת בית הספר כבת ערובה לקבל את התוספת הזאת אם המורים עוסקים באיזשהן פעולות.

<שלמה שטרן: על זה הכרזנו סכסוך עבודה.

<שלמה שטרן: אנחנו ממתינים עכשיו לדיון שמרכז השלטון המקומי יערוך עם משרד החינוך כך שאולי אפשר יהיה לתקן את זה.

<שלמה שטרן: בינתיים חתמנו השנה על הסכם שמעניק את התוספת הזאת גם השנה.

<שלמה שטרן: נראה בהמשך השנה איך זה יתפתח.

<קריאות: מי יקבל את זה?

<שלמה שטרן: סכסוך העבודה הזה נמצא כרגע על אש קטנה.

<שלמה שטרן: הוא לא בוטל.

<קריאות: אין שום סכסוך עבודה.

<קריאה: מי יקבל את התוספת?

עמרם מצנע: אי אפשר לקיים ככה דיון.

עמרם מצנע: ניתן לכן לדבר.

עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר שתירשם ותקבל רשות דיבור.

<שלמה שטרן: במשך השנים מאז חתימה על חוקת העבודה לפני 70-60 שנה, שאכן עובדים לפיה לא רק המזכירות, אלא כל עובדי הרשויות המקומיות, נחתמו טלאי על גבי טלאי, רובד על גבי רובד, הסכמים שמתעדכנים.

<שלמה שטרן: יש תוספות שכר לכלל העובדים ולמגזרים שונים, לרבות למזכירות; הותקנו זכאויות ונוספו זכאויות אחרות; נעשה מאמץ אמיתי לתקן עיוותים שנוצרו במהלך השנים, כמו למשל סייעות לגננות.

<שלמה שטרן: כמו שהבטחתי לגבי מזכירות בתי הספר בהסכם השכר, תוך שימת לב למדיניות השכר שקובע משרד החינוך והיכולת הכספית של הרשות המקומית.

<שלמה שטרן: כמובן, אהיה מאושר אישית אם הוועדה תמצא שיש להגדיל את שכר המזכירות, ומשרד האוצר ומשרד החינוך ימצאו מקור לתקצב את זה.

<שלמה שטרן: אז בשמחה אחתום על הסכם קיבוצי שמעדכן את שכרן של המזכירות.

<שלמה שטרן: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דן בן חיים, מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

<דן בן חיים: תודה.

<דן בן חיים: בוקר טוב.

<דן בן חיים: שלמה עשה את רוב העבודה גם עבורי, ואני חושב שהוא תיאר את הדברים בצורה מאוד מדויקת - -

תמר זנדברג: סליחה שאיחרתי, אבל זה מקרה ששני הגברים היחידים בשולחן מדברים לפני כל שאר השולחן שהוא נשים?

עמרם מצנע: זה לא מכיוון שהם גברים.

עמרם מצנע: ההערה נרשמה.

תמר זנדברג: זה לא אישי.

תמר זנדברג: במקרה אתם נושאים בתפקידים שמייצגים או עובדים מול סקטור שהוא נשי.

דוד אזולאי: עוד לפני שהגעת הנושא הזה עלה.

עמרם מצנע: הייתי עכשיו בישיבה בנושא גמלאים, אז המנכ"ל של המשרד לגמלאים הוא צוציק בן 28.

עמרם מצנע: אז את רואה שעם הייצוג יש בעיה.

עמרם מצנע: לפני הדיון אני רוצה שמי שנושא באחריות על תנאי העבודה של המזכירות ידבר.

עמרם מצנע: אז דן, סלח לנו שאתה לא אישה, אבל תדבר.

<דן בן חיים: תודה.

<דן בן חיים: ראשית מר שלמה שטרן תיאר הדברים נכוחה.

<דן בן חיים: כפי שאמר אדוני בפתיחה כולנו רואים את החשיבות של התפקיד הזה ואת המרכזיות שלו.

<דן בן חיים: יחד עם זה מערכת השכר בכלל במגזר הציבורי ובשלטון המקומי היא לא כל-כך גמישה.

<דן בן חיים: אנחנו עושים מה שאפשר.

<דן בן חיים: אני רוצה לומר כמה דברים נוספים: ראשית, כפי שנאמר הנושא של הניהול העצמי שהובטח בפעם שעברה טופל כבר מזמן, ולכן במובן הזה האכזבה היא לא במקום.

עמרם מצנע: אבל גם עם הניהול העצמי וגם בחלק מהגדרות התפקידים, כפי ששלמה ציין, מדובר על מגבלה של 20 כיתות.

עמרם מצנע: אני אומר שוב – מניסיון אישי ברוב בתי-הספר היסודיים בארץ אין 20 כיתות.

עמרם מצנע: בשביל 20 כיתות אתה צריך שלוש כיתות בשכבה.

<קריאות: יותר.

<קריאה: יש התייחסות בהסכם גם לבתי ספר שיש בהם פחות 19 כיתות.

<דן בן חיים: ההגבלה של 20 כיתות היא לצורך הקביעה אם מגיע תוספת על ספיגת עבודה.

<דן בן חיים: בהקשר הזה צריך לזכור שהתפקיד הזה כמו כל התפקידים במערכת החינוך בסופו של דבר מתוקצב על-ידי משרד החינוך ב-87% מהשכר.

<דן בן חיים: כל תוספת בעניין הזה מצריכה תוספת של תקציב מהמדינה לטובת הדבר הזה.

<דן בן חיים: כאשר נכנסו הרפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה".

<דן בן חיים: אנחנו אמרנו למשרד האוצר שיש פה תוספת עבודה ותוספת מטלות, ולכן אנחנו מבקשים למצוא דרך להביא את הדבר הזה לידי ביטוי.

<דן בן חיים: אמרו לנו, אין כסף של "אופק חדש", הוא יועד למורים.

<דן בן חיים: אין כסף בעניין הזה, והורידו אותנו מהסיפור הזה.

<דן בן חיים: כפי שנאמר פה בהבנות שהיו בינינו לבין ההסתדרות גם עם האוצר, הסכמנו שבמסגרת הסכם השכר הבא יימצא איזשהו מקום, כפי שעשינו עם הסייעות, כמו שאמר מר שטרן, לטפל באוכלוסייה הזאת.

<דן בן חיים: כידוע, הסכמי השכר כרגע לא נפתחו.

<דן בן חיים: הם סגורים, ואפילו לא התחיל משא ומתן על הסכם השכר הבא.

<דן בן חיים: כך שבעניין הזה אנחנו מחכים.

<דן בן חיים: נושא המנב"ס שעלה פה – אמנם הוא לא במרכז העניין הזה – גם בעניין הזה יש לנו חילוקי דעות עם משרד החינוך.

<דן בן חיים: זה נכון שמשרד החינוך טוען שהתוספת הזאת ניתן כבר לפני כ-20 שנה כמענק בגין הטמעת מערכת ממוחשבת.

<דן בן חיים: הוא היה אמור להינתן ל-4-3 שנים.

<דן בן חיים: בפועל הוא נמשך ונמשך, והיום לא מתגמלים אנשים שעברו לעבוד במחשב במקום לעבוד עם עט ונייר - -

<קריאות: - - -

<דן בן חיים: מאחר שבסופו של דבר הדבר הזה נמשך ונמשך אנחנו גם חושבים שמשרד החינוך לא יכול לשנות חד צדדית קריטריונים שמזכים בית-ספר מסוים בתוספת הזאת כדי לתת אותה למזכירות בלי לשתף גם את השותפים האחרים לאותו עניין.

<דן בן חיים: לצערי הרב, משרד החינוך לא כל-כך מדבר אתנו בעניין הזה.

<דן בן חיים: א ני מניח שהכול נובע מעניין של תקציב.

עמרם מצנע: עלתה פעם השאלה, למה יש המורכבות הזאת שמזכירת בית הספר, מנהלן בית הספר, הם לא עובדי מדינה?

<קריאות: יפה מאוד.

<דן בן חיים: זה עלה הרבה פעמים.

<דן בן חיים: המדיניות של המדינה היא שהמורים הם עובדי מדינה, וכל הסגל המנהלתי התומך הוא עובד הרשות.

<דן בן חיים: אם אתה שואל אותי המדינה הייתה רוצה שגם המורים יהיו עובדים שלנו.

עמרם מצנע: גם אני בעד שהמורים יהיו עובדי הרשות, אבל זה לא יקרה.

<דן בן חיים: למה בבתי-הספר התיכון הם כן?

<דן בן חיים: רק ביסודי הם לא.

עמרם מצנע: לא משנה, זה לא יקרה, כפי שאתה יודע.

עמרם מצנע: בתיכון כל שיטת התקצוב היא שונה.

עמרם מצנע: לכן זאת מערכת שונה.

עמרם מצנע: מאחר שזה לא יקרה צריך לשאול את השאלה הזאת כי כל התסבוכת הזאת נוצרת מכיוון שיש כ-270 רשויות, חלק עם יותר כסף.

<דן בן חיים: 256.

<שלמה שטרן: יש גם מקומות שהמזכירות הן לא עובדות הרשות המקומית.

<שלמה שטרן: זה עוד יותר.

<שלמה שטרן: הן עובדות שכל כל מיני עמותות.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אזולאי, אני אתן לאישה לדבר.

דוד אזולאי: כן, אחרת אנחנו בבעיה.

עמרם מצנע: אני מבקש את עורכת הדין דנה נאור.

<דנה נאור מנדאל: תודה רבה.

עמרם מצנע: קראתי בעיון את מה ששלחת, אם שמת לב להערות שלי.

<דנה נאור מנדאל: כן, אנחנו יודעות וגם המזכירות שנמצאות אלה ואלה שלא יכלו להגיע בטוחות שאתה נושא הדגל בכנסת.

<דנה נאור מנדאל: לכן אנחנו מאוד מברכות על הדיון.

<דנה נאור מנדאל: תודה שקבעת אותו כל-כך מהר.

<דנה נאור מנדאל: בשדולת הנשים נענינו לקריאה של המזכירות.

<דנה נאור מנדאל: ממש אחרי הדיון שהתקיים פה הגיעה אלינו קבוצה מאוד גדולה וביקשה את עזרתנו.

<דנה נאור מנדאל: הן הרגישו שהן לא מקבלות תשובות, ושהגוף שאמור לייצג אותן לא תמיד נותן את כל המענים, ואנחנו נרתמנו.

<דנה נאור מנדאל: חשוב לי מאוד להגיד שלמאבק הזה יש שני ראשים, ושניהם חשובים: הזרוע האחת הוא הנושא של המעמד המקצועי, כמו שאמרת.

<דנה נאור מנדאל: מאוד מצער שמשרד החינוך מתנער מאחריות על המעמד של המזכירה.

<דנה נאור מנדאל: אנחנו פנינו לשר החינוך וקיבלנו מענה מאוד לא מספק.

<דנה נאור מנדאל: פשוט אמירה כמו, זה לא עובדות שלנו, תעזבו אותנו.

<דנה נאור מנדאל: זה המסר.

<דנה נאור מנדאל: עצם זה שהגדרת התפקיד של המזכירה הוא "מנהלנית", היא כל כולה שיורית – כלומר, כל מה שמטילים עליה לעשות – זאת הגדרה לא מכובדת ולא מכבדת את התפקיד הזה שנמצא בחזית מול ההורים, מול הספקים, התלמידים והתלמידות.

<דנה נאור מנדאל: הזרוע השנייה – ואנחנו לא מתביישות לומר את זה – זה הזרוע של השכר.

<דנה נאור מנדאל: השכר הוא פשוט עלוב – אין מילה אחרת לתאר את זה.

<דנה נאור מנדאל: נמצאות פה כל הנשים, ואם נעשה פה סבב וכל אחת תגיד כמה היא מרוויחה - -

<קריאות: יש פה תלושים.

<דנה נאור מנדאל: יש תלושים, אבל אנחנו לא רוצות לעשות גימיקים.

<דנה נאור מנדאל: מכל המזכירות שדיברנו איתן 7,000 שקלים הייתה המזכירות הכי גבוהה - -

<קריאות: - - -

<דנה נאור מנדאל: זה כולל את כל התוספות שנזכרו פה.

<דנה נאור מנדאל: כלומר איך שלא מסובבים, עם כל התוספות היפהפיות והנפלאות: קיצור שבוע עבודה ל-5 ימים שנראה לי שכבר 20 שנה כל המשק עובד ככה, זה לא הישג – מזכירות בתי-הספר או המנהלניות – איך שלא נגדיר את זה – מרוויחות רובן שכר ממוצע של כ-5,000-4,000 שקלים.

<דנה נאור מנדאל: שכר של 7,000 שקלים זה של מזכירה שעובדת 30 שנים.

<דנה נאור מנדאל: כלומר זה ממש לעג לרש.

<קריאה: לא יכול להיות שזה פחות משכר מינימום.

<דנה נאור מנדאל: הסיבה שאני אומרת את זה היא מכיוון המזכירות פונות כבר יותר משנה, והאמירה "הסכם המסגרת ייפתח" לא מספקת.

<דנה נאור מנדאל: ביוני 2014 ההסתדרות הכריזה על סכסוך עבודה.

<דנה נאור מנדאל: ציבור המזכירות היו מאושרות, וחשבנו שסוף-סוף נראה התקדמות סביב "בית-הספר של הקיץ".

<דנה נאור מנדאל: כי זה הגדיש את הסאה במובן שיש רפורמה, ושוב לא סופרים את הציבור הזה של נשים שעושות את העבודה הקשה והחשובה הזאת.

<דנה נאור מנדאל: הוכרז סכסוך עבודה.

<דנה נאור מנדאל: פנינו ליושב-ראש ההסתדרות, ליושב-ראש הסתדרות המעו"ף, אבל במקרה הטוב לא קיבלנו מענה מספק, וברוב המקרים פשוט לא קיבלנו מענה – לא אנחנו ולא המזכירות.

<דנה נאור מנדאל: סכסוך העבודה הזה הוא לוט בערפל מבחינתנו, לא ברור לנו מה קורה.

<דנה נאור מנדאל: "בית הספר של הקיץ" כבר עבר וחלף, אבל בעוד שנה זה יקרה שוב.

<דנה נאור מנדאל: כלומר הדיונים על הסכם המסגרת של 2015 – אין לדעת מה יהיה איתם, ובינתיים הנשים האלה קורסות.

<דנה נאור מנדאל: פשוט אי אפשר להתפרנס ממשכורת כזאת.

<דנה נאור מנדאל: אלה נשים עובדות, ואי אפשר להתפרנס ממשכורת כזאת.

<דנה נאור מנדאל: המטלות רק הולכות וגדלות, הרפורמות באות בקצב שיא – מצוין, אנחנו מברכות על זה.

<דנה נאור מנדאל: כמו שאתה אומר, הן חלק מהצוות החינוכי, ואי אפשר להתעלם מהתרומה שלהן, ורק להטיל עליהן עוד ועוד מטלות בלי שזה בא לידי ביטוי בתלוש בסוף.

<דנה נאור מנדאל: זה לא בושה לומר את זה.

<דנה נאור מנדאל: אם המשכורת הזאת אי אפשר להתקיים ולהתפרנס.

<דנה נאור מנדאל: הגיעו לכאן מזכירות מכל הארץ, וחשוב לשמוע אותן.

<דנה נאור מנדאל: הן מכירות את הנושא הכי טוב.

עמרם מצנע: ודאי.

עמרם מצנע: תכף נשמע אותן.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לך על המשך דיון מעקב בנושא הזה.

דוד אזולאי: כפי שאנחנו שומעים כאן, הדברים ידועים, אבל לכל אחד יש הזמן לעשות את העבודה שלו, והן בינתיים סובלות מכל העניין.

דוד אזולאי: אמרת קודם שבעוונותיך עסקת 15 שנה בשלטון המקומי, וגם אני הייתי בשלטון המקומי וגם ניהלתי בית-ספר, ואני מכיר את עבודתן של מזכירות בתי-הספר.

דוד אזולאי: האמן לי שאם המנהל נעדר מבית-הספר בית-הספר יכול לתפקד.

דוד אזולאי: אבל כאשר המזכירה לא נמצאת האנדרלמוסיה חוגגת בבית-הספר.

דוד אזולאי: המזכירה היא הכתובת להורה, לתלמיד, למורה, למנהל, לעירייה, למשרד החינוך – לכולם.

דוד אזולאי: כל שנה יש מטלות חדשות למזכירות.

דוד אזולאי: אני התוודעתי לנושא הזה באמצעות חלק מהנשים פה שביקשו להיפגש אתי כתושב הצפון.

דוד אזולאי: נפגשתי אתן, שמעתי את הדברים, ואז חיזקתי את ידי חברי מסעוד גנאים וביקשתי ממנו להצטרף לעניין הזה.

דוד אזולאי: אין טעם להרבות פה במילים.

דוד אזולאי: את העוול כולנו שומעים, יודעים וגם רואים.

דוד אזולאי: אני בטוח שאם המזכירות כאן תצגנה את תלושי השכר אתם תראו ש-5,000-4,000 הוא שכרן עם ותק של 30-20 שנה.

דוד אזולאי: זאת המשכורת של הנשים האלה שעושות עבודה שישנם עובדים בעירייה שלא עושים חצי עבודה ממה שהן עושות, אבל המשכורת שלהם היא פי שלושה-ארבעה בהרבה מקרים ממשכורתה של אותה מזכירה שעובדת ולא יכולה לצאת אפילו לחופשה.

דוד אזולאי: מזל גדול שיש חופשה של יולי-אוגוסט – גם אז היא לא יכולה לצאת למשך כל יולי-אוגוסט.

דוד אזולאי: היא יכולה לצאת במקרה הטוב, ברצונו הטוב של מנהל בית הספר – לשבוע או לשבועיים וגם באיזושהי הסכמה.

דוד אזולאי: בקיצור, מי שמכיר יודע עד כמה המלאכה כאן קשה.

דוד אזולאי: הסיפור של השכר הוא עוול זועק לשמים.

דוד אזולאי: ההתרשמות שלי היא שלכולם יש רצון, פרט למשרד האוצר ולמשרד החינוך.

דוד אזולאי: הרשות המקומית אומרת, בצדק – לי אין בעיה, תנו כסף, אני הצינור, אני מוכנה לשלם.

דוד אזולאי: משרד האוצר יגיד, אין לי כסף; משרד החינוך שהיה אמור להילחם בשביל הסקטור הזה – לא נלחם.

דוד אזולאי: טוב לו.

דוד אזולאי: יש מי שמנהל את העסק, יש שקט תעשייתי – תנו לעסק לזרום, לא קרה שום דבר.

דוד אזולאי: אחד הדברים שצריכים לעשות פה זה קודם כול לזמן את נציג משרד החינוך שיישב אתנו בדיון הזה וישמע את הדברים האלה; נציג משרד האוצר חייב להיות פה וההסתדרות.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד אני מצפה מההסתדרות למאבק קצת יותר מסיבי.

<קריאות: נכון, נכון.

דוד אזולאי: אתם יודעים לעשות את זה כשאתם רוצים.

<קריאות: נכון.

דוד אזולאי: המזכירות כאן זאת החוליה החלשה.

דוד אזולאי: נחזק אותן.

דוד אזולאי: אולי יש 200-100 מזכירות – זה לא ציבור כזה צעקני שאפשר להפעיל אותו.

דוד אזולאי: כולן עסוקות גם בבית-הספר, גם בבית.

דוד אזולאי: אז הן לא נאבקות.

<קריאה: אנחנו 9,000 מזכירות בארץ.

דוד אזולאי: לכן אדוני, הגיע הזמן שתרימו את הכפפה.

דוד אזולאי: תעשו מלאכתכם נאמנה למען ציבור שבאמת מגיע לו כל הזכויות שלו.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שמי שיש לו זכויות לא יודע לקרוא את התלוש.

דוד אזולאי: גם בעירייה לא יודעים לקרוא את התלוש שלכם.

דוד אזולאי: אף אחד לא יודע.

<קריאות: נכון.

<קריאה: דרך אגב, משרד החינוך מעביר כסף לעירייה, אבל אנחנו לא מקבלות את זה.

<קריאה: זה נתקע בעירייה.

דוד אזולאי: אני מכיר את זה, אני חי את זה, ואני יודע מה זה.

דוד אזולאי: הרי היא עובדת עירייה – היא צריכה לגשת בראש ובראשונה לוועד העובדים.

דוד אזולאי: אני אומר לך שאף אחד מחברי ועד העובדים לא יודע לקרוא את תלוש המשכורת של המזכירה.

<קריאה: גם לא מנהל בית-הספר.

דוד אזולאי: לכן אדוני, קחו יוזמה.

דוד אזולאי: זה ציבור נפלא, שעושה עבודה נפלאה של נאמנות.

דוד אזולאי: פשוט צריך להכיר את זה כי מי שלא מכיר לא יודע להעריך את מה שהצוות הזה עושה.

דוד אזולאי: בית הספר לא יכול להתקיים בלי מזכירה.

דוד אזולאי: נקודה.

דוד אזולאי: מי שלא מכיר את זה לא יודע.

דוד אזולאי: זאת לא אמירה באוויר, זה קיים.

דוד אזולאי: לכל אחד יש ילדים בבית-הספר, וכשיש לך בעיה לאן אתה פונה?

דוד אזולאי: בראש ובראשונה למזכירה.

דוד אזולאי: לכן אני הקטן מציע להזמין את משרד האוצר, את משרד החינוך ואת נציגי ההסתדרות יחד אתך.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מאמין שאתה מכיר את הנושא לא פחות טוב ממני, ואתה יודע על מה אנחנו מדברים.

דוד אזולאי: צריך למנף את הדבר הזה, אסור להרפות מהעניין הזה.

דוד אזולאי: הגיע הזמן לתקן את העוול שנעשה לאנשים האלה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

<שלמה שטרן: אמר חבר הכנסת - -

עמרם מצנע: שלמה, שאלת רשות ולא קיבלת.

<שלמה שטרן: לא ייתכן להשמיץ.

דוד אזולאי: חס וחלילה, לא השמצתי.

דוד אזולאי: אני מכיר אותך מוועדת הפנים ועשינו מאבקים משותפים.

דוד אזולאי: אני יודע מה היכולות שלכם.

דוד אזולאי: אני מכיר את היכולות שלכם.

דוד אזולאי: לכן זרקתי לך כפפה – תרים אותה, זה הכול.

עמרם מצנע: אני רוצה לתת רשות דיבור לכמה שיותר מזכירות שביקשו אז בואו נשמור על מסגרת הזמן.

עמרם מצנע: אסתי מטסס, בבקשה.

<אסתר מטסס: תודה.

<אסתר מטסס: אני עובדת בבית החינוך המשותף "חוף השרון" בשפיים משנת 91'.

<אסתר מטסס: האמת היא שלא התכוונתי לבוא היום ולדבר, אבל אני מרגישה שכולי רועדת.

<אסתר מטסס: כל חודש אני מפרישה 60 שקלים להסתדרות העובדים, וזה בעצם היה הגוף שאמור לייצג אותו ולא הגוף שאמור להיות נגדי.

<אסתר מטסס: כשמנהל בית הספר מציג אותי הוא אומר, אני המנהל במינוי, והיא המנהלת בפועל.

<אסתר מטסס: בתפקידי אני דמות מאוד מרכזית בבית-הספר, אני ראש גדול.

<אסתר מטסס: יש לי תואר ראשון במדעי החברה, אני למדתי ניהול משאבי אנוש, אני פותרת כל בעיה.

<אסתר מטסס: אני משתדלת שכמה שפחות בעיות יגיעו למנהל בית-הספר כדי לאפשר לו לעבוד בצורה שקטה, ואני לוקחת על עצמי הרבה ומעבר לתפקיד.

<אסתר מטסס: שכר היסוד שלנו אחרי 25 שנות עבודה מתחיל ב-3,900 שקלים, שזה ביזיון, זאת בושה.

<אסתר מטסס: אני לא פותחת את תלוש המשכורת שלי כדי לא לפגוע בעבודה שלי.

<אסתר מטסס: אני מאוד אוהבת את העבודה שלי.

<אסתר מטסס: אני יכולה לעשות שינוי בכיף, ועשיתי את השינוי הזה – עזבתי לכמה שנים, עבדתי בהיי-טק, היו לי תנאים טובים, היה לי רכב צמוד.

<אסתר מטסס: אבל אני אוהבת את המקום הזה.

<אסתר מטסס: אני חזרתי למקום הזה מתוך אהבה ואמפתיה למקום, לתושבים, לתלמידים ולתפקיד עצמו.

<אסתר מטסס: כל התוספות שהציגו כאן – חשוב לי לציין שיש סעיף בתלוש המשכורת שנקרא "השלמת הכנסה".

<אסתר מטסס: ברגע שפתחו לנו את האפשרות לצאת ללימודי גמול ראשון, גמול שני ותואר ראשון אני תקתקתי את זה ועשיתי את זה במהירות אדירה, אבל זה רק ירד לי מהשלמת ההכנסה.

<אסתר מטסס: זה לא תיקן לי את המשכורת שלי.

<אסתר מטסס: השכר כל כך מבזה.

<אסתר מטסס: שאלו אותי אם אני מסכימה לדבר בתקשורת – אני מתביישת.

<אסתר מטסס: אני מתביישת להעלות את הנושא הזה בתקשורת.

<אסתר מטסס: לצערי, הסתדרות העובדים זה גוף שאמור לייצג אותי ולא גוף שאמור ללכת נגדי.

<אסתר מטסס: זה ארגון שצריך לשמוע אותו זועק את הכאב שלנו, ולא להגיד "אתן מקבלות, אתן מקבלות, אתן מקבלות".

<אסתר מטסס: אנחנו עובדות מאוד קשה, אין לנו רגע דל, אנחנו לא נושמות.

<אסתר מטסס: אין לי ארוחת בוקר.

<אסתר מטסס: אני לוקחת את ה"גיל" שלי ואוכלת תוך כדי עבודה.

<אסתר מטסס: הטלפונים מצלצלים, ההורים רוצים תשובות כאן ועכשיו; הורה שלא מקבל פתרון מדמות חינוכית רוצה מיד לפנות למנהל בית-הספר.

<אסתר מטסס: אנחנו חייבות לפנות למנהל בית-הספר את השקט לעבוד.

<אסתר מטסס: ואנחנו עושות את זה.

<אסתר מטסס: זה כואב לי.

<אסתר מטסס: הרמתי פעם אחת טלפון להסתדרות העובדים, וביקשתי שיבואו לדבר עם העובדים שלנו.

<אסתר מטסס: חוץ מזה שאני יודעת שזה ארגון שאמור לייצג אותי, חוץ מזה שאני יודעת שאני מפרישה 60 שקלים כחברת הארגון אני לא רואה שום דבר שהארגון הזה עושה לטובתי.

<אסתר מטסס: זה עצוב.

<אסתר מטסס: אנחנו בחורות משכילות, אינטליגנטיות, עושות עבודה עם ראש גדול, וכשאנחנו נעדרות כאילו השמים נפלו.

<אסתר מטסס: כשמנהל בית הספר נעדר ומורים נעדרים הכול מתנהל, אבל כשמזכירת בית הספר נעדרת כולם זועקים.

עמרם מצנע: אסתי, על-ידי מי את מועסקת?

<אסתר מטסס: בית-הספר שלי הוא חברה בע"מ, אז אני לא עובדת שלטון מקומי, אבל אני עובדת בתנאים של שלטון מקומי.

<אסתר מטסס: כשיש אי בהירות בתלוש, בזכויות, יש לך למי לפנות?

עמרם מצנע: יש לך למי לפנות?

<אסתר מטסס: לא.

<אסתר מטסס: אין לי אל מי לפנות.

עמרם מצנע: החברה בע"מ הזאת, אין לה חשב?

<אסתר מטסס: לא, אין לי אל מי לפנות.

<אסתר מטסס: אני פונה למנהלת הכספים של בית-הספר, והיא פונה לעורך-הדין של המועצה ומדברת אתו על התנאים.

<אסתר מטסס: הם בדרך כלל חוסמים, הם לא משקפים.

<אסתר מטסס: אין שקיפות.

<אסתר מטסס: זה כאילו יוצא מכיסם.

<אסתר מטסס: הם לא מעודדים את שיפור התנאים שלנו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: סמדר כהן, בבקשה.

<סמדר כהו: שלום.

<סמדר כהו: אני מזכירה בבית-ספר יסודי בעיריית מעלה אדומים.

<סמדר כהו: אני מזכירה שם כבר חמש שנים.

<סמדר כהו: לפני כן הייתי מזכירה בחטיבה.

<סמדר כהו: חשוב לי להגיד שבחטיבה יכול להיות אותו מספר תלמידים כמו ביסודי, אבל עדיין בחטיבה יהיו ארבע מזכירות.

<סמדר כהו: מכיוון שהייתי שם, ואני יודעת מה העבודה – אין שם יותר עבודה ממה שיש בבית-ספר יסודי.

<סמדר כהו: בבית-ספר יסודי יש אפילו יותר כי יש כל הילדים הקטנים וכל הפציעות הקטנות שלא קורות בחטיבה, ואנחנו מטפלות בזה על בסיס יומי.

<סמדר כהו: מכיוון שהייתי שם ואני גם נמצאת ביסודי, אין להשוות את העבודה, ועדיין יושבות שם ארבע מזכירות ועושות את העבודה שלי שאני עושה לבד.

<סמדר כהו: מעבר לזה, כמו ששלמה מתאר את תנאי ההעסקה שלנו זה נשמע מדהים.

<סמדר כהו: מאוד מושך להיות מזכירת בית-ספר.

<סמדר כהו: עדיין גם אם אנחנו עוברות לניהול עצמי, ואנחנו מקבלות את קורס המנהלניות ומקבלות את המינוי למנהלניות, התנאי העיקרי שלך מזכירת בית-ספר יהיה מנהלנית.

<סמדר כהו: ברגע שהוא יהיה מנהלנית, וזה תנאי סף, כשאני ארצה לעבור לתפקיד אחר בעירייה אף אחד לא ייתן לי לצאת כי אף אחד לא ימצא מנהלנית שתחליף אותי.

<סמדר כהו: אנשים לא הולכים ברחוב ולומדים קורס מנהלניות.

<סמדר כהו: אז אמנם מאוד נחמד, קידמו אותנו למנהלניות - -

<קריאות: לא בשכר.

<סמדר כהו: אולי זה יבוא לידי ביטוי מתישהו בשכר.

<סמדר כהו: עדיין זה מקבע אותנו בתפקיד, וזה לא נותן לנו אופציה להתקדם לשום מקום בעירייה.

<סמדר כהו: כי תנאי סף לתפקיד מזכירת בית-ספר יהיה מנהלנית.

<סמדר כהו: אני נמצאת כרגע בקורס ניהול עצמי, ואנחנו לומדים לעבור קורס מנהלניות, וכמו שאני רואה את תפקיד המנהלנית בבית-הספר, אני לא מבינה לאן נעלמה המזכירה.

<סמדר כהו: מתי אני אמורה להיות מזכירה אם יש לי כל-כך הרבה תפקידים כמנהלנית?

<סמדר כהו: אנחנו יושבות שם וכל שיעור אנחנו חוזרות יותר מדוכאות.

<סמדר כהו: יש כל-כך הרבה תפקידים שנוספו לנו כמנהלניות.

<סמדר כהו: איפה אני אמורה להיות נחמדה וחייכנית ולמסור הודעות לתלמידים ולטפל בתלמידים ולראות את כל מי שעומד מולי ולהיות נחמדה אליו גם כשאין לי זמן להרים את הראש?

<סמדר כהו: ציינה פה מישהי שהיא אוכלת את ה"גיל" תוך כדי עבודה; וכמה פעמים את מזיזה אותו הצדה כשמגיע ילד חולה, ילד שמדמם – וגם את זה את מפסיקה באמצע?

<סמדר כהו: אין לנו אפילו המינימום של המינימום של התנאים.

שמעון אוחיון: לא הבנתי למה מנהלנית מעכב אותך ומקבע אותך בתפקיד אם את רוצה להתקדם?

<סמדר כהו: כי ההנחיה של ההסתדרות או של השלטון המקומי היא שתנאי סף לתפקיד מזכירת בית-ספר יהיה מנהלנית.

<סמדר כהו: אני לא מכירה אנשים שלומדים בקורס מנהלנים אם הם לא מזכירי בית-ספר.

עמרם מצנע: זה תהליך.

<סמדר כהו: - - אם זה תנאי אז לא יקבלו אותם אם אין להם התעודה הזאת.

עמרם מצנע: הנקודה הובנה.

<סמדר כהו: זה כתוב.

<סמדר כהו: קיבלנו את זה לפני שבועיים מהעירייה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: הערת אגב שזרקתי בתחילת הדיון לא הייתה כדי לפגוע בכבודם של האדונים ולא של אף גבר אחר, אבל היא הייתה כדי להכניס אלמנט שקיים כאן בכל מערכת החינוך באופן כללי, וספציפית בנושא מעמדן, שכרן ומאבקן של עובדות המנהלה, המזכירות.

תמר זנדברג: יש פה בעיה כי כל פעם מנסים לשנות את השם כדי לחשוב שנצליח להימלט מהסטיגמה, אבל הסטיגמה איכשהו רודפת אחרינו כי היא כנראה תלויה לא בשם, אלא בשכר, בתנאים, בדברים הממשיים, המטריאליים.

תמר זנדברג: אז גם כאן – מערכת החינוך היא מערכת נשית.

תמר זנדברג: היא מערכת צבועה מגדרית על כל הרבדים שלה – מהמורות דרך הסייעות, הגננות, מנהלות בתי-הספר, המזכירות.

תמר זנדברג: כל סקטור לחוד בתוך מערכת החינוך מנהל בתורו את המאבק הזה ונתקל באותם קשיים, וביניהם: שכר נמוך, חוסר נראות וסוג של שקיפות – לא במובן הטוב אלא במובן הרע של שקופות שלא רואים אותן; אחר כך בעיות בייצוג של ההסתדרות.

תמר זנדברג: פעם אחר פעם מוזכר כאן מאבק הסייעות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, בלי מאבק עיקש של ארגונים שלא מתוך ההסתדרות וחברות כנסת – ואני חייבת לציין בהקשר הזה את חברת הכנסת זהבה גלאון שניהלה גם כאן בוועדה וגם במקומות אחרים את המאבק של הסייעות – לא היינו מגיעים למצב הזה.

תמר זנדברג: הסייעות נבגדו על-ידי ההסתדרות.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה בצורה בוטה וברורה.

תמר זנדברג: ואם אנחנו לא רוצים שגם המזכירות יעברו את אותו מסע ייסורים אז כדאי ללמוד מהלקחים האלה, וכדאי לשאול את עצמנו איך זה שיש כאן שוב סקטור נשי, שוב סקטור ממוגדר שנדחק למטה ונאבק בתנאי שכר בלתי אפשריים בעבודה חשובה לקהילה שלמה?

תמר זנדברג: היום החינוך בראש מעיינינו, ואנחנו עושים הרבה כדי להתקדם בחינוך, אבל פעם אחר פעם אנחנו שוכחים עוד קבוצות בתוך מערכת החינוך שנותנות את השירות הבסיסי לילדים שלנו, להורים, לקהילה, לצוות החינוכי, לכל מה שמסביב ולא מקבלות לא את הייצוג הראוי, לא את ההתייחסות הראויה ממשרדי הממשלה ומהחברה הישראלית.

תמר זנדברג: הצעדים של המאבק הזה חוזרים על עצמם אחד לאחד: השכר, השביתות וסכסוכי העבודה שעד שהם מגיעים הם לא מוכרים.

תמר זנדברג: אחר כך מישהו סוגר איזה דיל על הגב של אותן – שוב, בהתחלה זה סייעות, אחרי זה מטפלות ועכשיו זה מזכירות.

תמר זנדברג: אז בואו נלמד את הלקחים האלה.

תמר זנדברג: כל השיעורים מונחים על השולחן.

תמר זנדברג: בואו פעם אחת בשביל כל הנשים שיושבות כאן וכל אלה שהן מייצגות – פעם אחת מראש, מעכשיו והלאה, לפני שעוברות שוב את אותו מסע ייסורים, בואו ניקח את זה ונתייחס למזכירות בכבוד הראוי כעובדות חינוך חשובות, כמי שנמצאות במוקד של בית-ספר קהילתי, וצריכות לקבל את המגיע להן.

תמר זנדברג: זה בסיס, זה א'-ב', זה לא יותר מדי.

תמר זנדברג: זה שכר ראוי, זה תנאים, זה כבוד וזה יחס.

תמר זנדברג: זה הכול.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חוה קורדובה, בבקשה.

<חווה קורדובה: בוקר טוב לכולם.

<חווה קורדובה: שמי חוה, אני מזכירת תיכון "רבין" בכפר-סבא.

<חווה קורדובה: אני עבדתי מ-2004-2000 בתיכון.

<חווה קורדובה: בגלל השכר לא הצלחתי לנהל חיים נורמליים, ועזבתי למגזר הפרטי.

<חווה קורדובה: המקצוע שלי זה מנהלת חשבונות וחשבת שכר בכירה.

עמרם מצנע: אז עכשיו את לא מזכירה.

<חווה קורדובה: עוד לא הגעתי לזה.

<חווה קורדובה: אני לא צריכה להגיד לכם כמה מרוויחה בחורה במשק הפרטי בחוץ.

<חווה קורדובה: אבל לי זה לא התאים, וכל-כך אהבתי את בית-הספר, וחזרתי חזרה אחרי תשע שנים.

<חווה קורדובה: אני מתחילה עכשיו שנה שלישית.

<חווה קורדובה: עצוב לי.

<חווה קורדובה: כשהגעתי לשלטון המקומי שאלתי איך אני מתחילה, ואמרו לי, תראי את התלוש הראשון שלך ותביני.

<חווה קורדובה: רגע – מה מגיע לי?

<חווה קורדובה: אני מתחילה שוב מאפס?

<חווה קורדובה: אם זה הגמולים ואם זה השכר ואם זה הדרגה – הכול מתחיל מאפס.

<חווה קורדובה: הגעתי, התלהבו נורא שאני מנהלת חשבונות אז נתנו לי להיות אחראית על השכר של המורים.

<חווה קורדובה: מצוין.

<חווה קורדובה: אז סגנית המנהלת חותמת בסוף אחרי כל העבודה הקשה שלי.

<חווה קורדובה: היא מתוגמלת כל חודש, כולל אחזקת רכב, ואני מה?

<חווה קורדובה: אפילו מילת תודה לא.

<חווה קורדובה: כלום.

<חווה קורדובה: אני עובדת סביב השעון.

<חווה קורדובה: אחר הצהריים אנחנו באות לאספות הורים.

<חווה קורדובה: אני אימא לארבעה ילדים – איך אני יכולה להראות את תלוש המשכורת שלי בסוף החודש בבנק?

<חווה קורדובה: על מה?

<חווה קורדובה: איפה התגמול שלי?

<חווה קורדובה: היום אני במגזר הפרטי, אני פונה למנהל שלי, ואומרת לו, עשיתי X, Y, Z, והוא אומר לי – מגיעה לך.

<חווה קורדובה: פה מי יגיד לי?

<חווה קורדובה: אם אני ניגשת לחשבת השכר היא אומרת לי, אני לא יודעת על מה את מדברת אתי.

<חווה קורדובה: אז למי?

<חווה קורדובה: כשהייתה השביתה אמרנו, אנחנו שובתות.

<חווה קורדובה: איפה הגב שלנו?

<חווה קורדובה: איפה יושבת-ראש ועד העובדים בעירייה שמייצגת את כפר סבא?

<חווה קורדובה: איפה היא כאן גם עכשיו?

<חווה קורדובה: כשאני באה אליה ואומרת לה שאני מתחילה שביתה אני הייתי לא בסדר, קיבלנו נזיפה מהמנהלת, ואמרו לנו שאם אנחנו לא חוזרות לעבודה פשוט מעיפים אותנו מבית-הספר.

<קריאות: נכון מאוד.

<חווה קורדובה: איפה הגב שלנו?

<קריאות: גם לנו אמרו את זה.

<חווה קורדובה: אני אמנם צעירה, אבל אני רוצה לפתוח את הדרך לאלה שבאות אחרי.

<חווה קורדובה: כואב לי ועצוב לי שיש פה נשים שהן כמו אימא בשבילי שהן עובדות מאוד קשה.

<חווה קורדובה: זאת שהחלפתי אותה יצאה לפנסיה, עשתה הקפאה של חצי שנה וחזרה כי היא הייתה צריכה לעשות לי חפיפה.

<חווה קורדובה: אפילו מילת תודה לא, שום דבר.

<חווה קורדובה: זר פרחים על 40 שנה שהיא הייתה שם.

<חווה קורדובה: מה קורה פה למדינה שלנו?

<חווה קורדובה: יכול להיות שאנחנו נעבוד קשה כל-כך ולא נהיה מתוגמלות?

<חווה קורדובה: למה במגזר הפרטי אפשר להרוויח פי ארבעה?

<חווה קורדובה: למה לא מכירים את התעודות שלי?

<חווה קורדובה: אני למדתי.

<חווה קורדובה: למה אומרים לי, סליחה, את עובדת עם הנהלת חשבונות – זה לא קשור.

<חווה קורדובה: אז מה קשור?

<חווה קורדובה: שאני אלך לעשות עוד גמולים על חשבוני?

<חווה קורדובה: אבל יש לי, הכול בידיים.

<חווה קורדובה: זה ממש עצוב.

<חווה קורדובה: לא מעריכים אותנו, בכלל לא.

<חווה קורדובה: לצאת לאכול בהפסקה – אני עם הכריך ביד, אותה מורה חוצפנית מזיזה אותי כדי להעביר פקס.

<חווה קורדובה: היד לא נכה, זה בדיוק שנייה.

<חווה קורדובה: אני אוכלת.

<חווה קורדובה: אני אפילו לא יכולה לצאת להפסקה בחוץ.

<חווה קורדובה: במגזר הפרטי נותנים לך בין חצי שעה לשעה של הפסקה כמו שצריך.

<חווה קורדובה: לא יכול להיות שתשע שעות אני לא עוזבת את הכיסא ועוד מחכה לי משמרת שנייה של ארבעה ילדים קטנים בבית, ובעלי עובד מצאת החמה עד צאת הנשמה.

דוד אזולאי: גם אם ייתנו לך הפסקה את לא תממשי אותה.

<קריאות: - - -

<קריאה: ניסיתי פעם ללכת לחדר מורים לאכול, ואז הילדים באו עם דם בראש ודם ברגליים, ועזבתי הכול והתחלתי לחבוש אותם.

<קריאה: כי גם אחיות בבית-ספר כבר אין.

<קריאה: אז אני גם רופאה וגם גננת.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חסיה אלול, בבקשה.

<חסיה אלול: אני מנהלנית בחטיבת ביניים "אילן רמון" בכוכב יאיר.

<חסיה אלול: הרבה אין לי מה להוסיף, אבל אני רוצה להוסיף דבר אחד: חבל שאין פה נציג של משרד החינוך.

<חסיה אלול: יש לי הרבה טענות אליו.

<חסיה אלול: משרד החינוך הכשיר סגניות מנהלת, והיום הן עובדות שש שעות והשאר זה תפקיד.

<חסיה אלול: תפקיד זה כמעט 24 שעות, ושש שעות זה שעות פרונטליות בכיתה.

<חסיה אלול: כל התפקיד שלהן אנחנו עושות – מהקלדת "משכית" – שזה כל הנושא של הקמת מערכת השעות של המורים, הדיווח החודשי של מערכת המורים.

<חסיה אלול: רוב העבודה של המנהלניות צריכה להיעשות על-ידי הנהלת בית ספר.

<חסיה אלול: בנושא השביתות – אני בוועד עובדים, וכמו שאמרה כאן מישהי, יש לנו בעיה לשבות.

<חסיה אלול: קיבלנו הוראה משלמה שטרן מההסתדרות שאנחנו לא צריכות לעשות את העבודה הזאת.

<חסיה אלול: זה קשה, שלמה, שאתה יושב מול מנהלת ואומר לה, אני מצטער, אני לא יכול לעבוד, יש לי גב מההסתדרות לא לעשות שום דבר.

<חסיה אלול: יש בעיה עם זה, אלא אם כן אתם מחליטים שאתם משביתים לגמרי- -

<שלמה שטרן: - - -

<חסיה אלול: שלמה, אנחנו צריכים לקבל מכם הנחיה ברורה.

<חסיה אלול: המנהלת שלי שהיא באמת תומכת, ורואה אותי כל חודש מקבלת את התלוש – היא רואה אותי יוצאת מדעתי, והיא יודעת שקיבלתי את תלוש השכר שלי.

<חסיה אלול: שלמה, לכן גם לכם יש יד.

<חסיה אלול: אני אומרת לך בתור ועד עובדים – ולא פעם פניתי אליכם, וגם לארנון – אתם צריכים להחליט שאם אתם עושים שביתה היא צריכה להתנהג כמו שצריך.

<חסיה אלול: לא להודיע לנו, שבו במשרד ואל תעשו כלום.

<חסיה אלול: איך יכול להיות שייכנס אלי מורה או תלמיד, ואני אגיד להם, מצטערת, אני שובתת.

<חסיה אלול: לא יכול להיות דבר כזה.

<שלמה שטרן: שראש הוועד תגיד לה לא לשבות - - -

<חסיה אלול: עוד משהו שיש לי להגיד למשרד החינוך בנושא גמול מנב"ס.

<חסיה אלול: אם מורות לא פותחות את יונת הדואר אז אנחנו צריכות להיענש?

<חסיה אלול: איפה התפקיד שלהן להיכנס לתמונה ולהגיד להן, סליחה, זה התפקיד שלכן להיכנס.

<חסיה אלול: אני ראיתי אצלי בבית-הספר – אף מורה לא פותחת יונת דואר.

<חסיה אלול: לא מעניין אותן.

<חסיה אלול: אני פותחת יום-יום יונת דואר.

<חסיה אלול: אז למה לא פותחים יונת דואר?

<חסיה אלול: ואני צריכה לקבל על זה עונש?

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: הטענה הזאת מוצדקת.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון, בבקשה.

שמעון אוחיון: למה יש לך טענות כלפי משרד החינוך?

שמעון אוחיון: הוא לא המעסיק שלך.

<חסיה אלול: בצורה עקיפה.

<חסיה אלול: גזברית של המועצה שלנו אמרה שהם קיבלו הנחיה ממשרד החינוך, ואמרו להם שאין שום תוספות.

<חסיה אלול: בסך הכול מה אמרו להם?

<חסיה אלול: המזכירות פותחות.

<חסיה אלול: אז מה?

<חסיה אלול: במקום לשבת ולכתוב בנייר הן פותחות עוד מסך ועוד מסך, מה קרה?

<חסיה אלול: אז למשרד החינוך יש חלק לא מבוטל בנושא מזכירות בתי-הספר.

<חסיה אלול: הם הוסיפו לנו מטלות ותפקידים, שהם יודעים בוודאות שמנהלות בתי-הספר והסגניות צריכות לעשות אותם.

<חסיה אלול: נקודה, סוף.

<חסיה אלול: אני עושה את זה באהבה, שלא תבין.

עמרם מצנע: חסיה, תודה.

עמרם מצנע: קלוד סעדה, בבקשה.

<קלוד סעדה: שלום.

<קלוד סעדה: אני מזכירה בבית ספר על שם רועי קליין בנתניה.

עמרם מצנע: ממלכתי דתי?

<קלוד סעדה: כן.

<קלוד סעדה: 22 שנה עבדתי בבית ספר ממלכתי, ושם באמת היינו שקופות.

<קלוד סעדה: בממלכתי דתי נמצא ליפשיץ שהוא היחיד שעושה למזכירות בתי הספר ולאבות הבית כנס הצדעה פעם בשנה, ועל זה צריך להגיד לו כל הכבוד.

<קלוד סעדה: הוא היחיד שראה אותנו, גם אמרתי לו את זה.

<קלוד סעדה: אני רוצה להתייחס למה שאמר שלמה שטרן.

<קלוד סעדה: הוא הזכיר כמה תוספות, אבל רוב התוספות הן בכלל לא פנסיוניות.

<קלוד סעדה: תוספת הדרגה היא רק עד דרגה 11 - -

<קריאות: מעל 20 כיתות.

<קלוד סעדה: לא משנה, אבל מקסימום 11.

<קלוד סעדה: אם זכיתי בעובד מצטיין וקיבלתי דרגה 11 אני לא אקבל שום דבר למרות שעשיתי שני קורסים של מנהלניות: קורס מנהלים אדמיניסטרטיביים שהוציאו אותי אליו לפני כמה שנים והבטיחו לשנות את המעמד שלי למנהלנית ולא קיבלתי.

<קלוד סעדה: המנב"ס הוא רק לארבע שנים, וכל שנה הם מוסיפים למנב"ס "מנבסנט" וכל מיני תוכנות נוספות, ואתה מקבל רק ארבע שנים.

<קלוד סעדה: אני 25 שנים מזכירה, אז אם קיבלתי לפני ארבע שנים אני לא זכאית יותר.

<קלוד סעדה: זאת לא תוספת שממשיכה כל הזמן כמו תוספות שמורים מקבלים.

<קלוד סעדה: לבד מ-16 ימי חופשה שאנחנו מקבלים בנוסף לימי החופשה שכל עובדי רשות מקבלים.

<קלוד סעדה: כולם מקבלים את זה.

עמרם מצנע: מה זאת אומרת, כולם?

<קלוד סעדה: הוא כאילו פרס את כל ימי החופשה כדי שיצטייר כאילו רק אנחנו מקבלים.

עמרם מצנע: את בעצמך אמרת שזה 16 ימים מעבר למה שמקבלים עובדי הרשות.

<קלוד סעדה: זה נכון.

<קלוד סעדה: אבל כל השאר כולם מקבלים.

<קריאות: - - -

<אסתר מטסס: אני רוצה להסביר.

<אסתר מטסס: במשק - -

עמרם מצנע: לא במשק.

עמרם מצנע: עובדי הרשות המקומית.

<אסתר מטסס: אנשים צוברים עם הוותק שלהם את ימי החופשה שלהם.

<אסתר מטסס: כל שנה זה הולך ועולה.

<אסתר מטסס: נכון?

<אסתר מטסס: זה מה שקורה?

<קריאה: כן.

<אסתר מטסס: למזכירת בית ספר יש ערבי חג - -

עמרם מצנע: את נכנסת לפרטים, אני שואל שאלה פשוטה: האם זה 16 ימים מעבר למה שמקבלים?

<קריאות: - - -

עמרם מצנע: אני רוצה ללמוד את מה שאני לא יודע, ואני לא יכול להבין כשכולם מדברים.

עמרם מצנע: אני מבין שהתשובה היא כן.

עמרם מצנע: זאת אומרת 16 יום מעבר למה שעובדי הרשות המקומית מקבלים.

<קריאה: רק למזכירה הראשית.

<אסתר מטסס: רק אם היא באה בערבים לאספות.

<קריאה: זה במקום שעות נוספות.

<קריאה: חוץ מ-16 ימים יש עוד חמישה ימים לדור א'.

<קריאות: - - -

<קריאה: בקיצור אין ארוחות חינם.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי "ארוחות חינם" ולא אמרתי אם זה טוב או רע.

עמרם מצנע: אני פשוט אומר שניתנה לזה חשיבה.

עמרם מצנע: בסוף יש תנאים שהושגו.

עמרם מצנע: הם לא מספיקים, אנחנו בהחלט קשובים, ואם הבחנתם היטב או לא אנחנו לא גורם ביצועי; אנחנו לא יכולים להורות לתת עוד שכר ולחלק אותו אחרת.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים להיות לכן לפה ולאוזניים ולסייע ולעזור במקומות שאפשר.

עמרם מצנע: וזה מה שאנחנו עושים.

עמרם מצנע: אבל אי אפשר בלי להבין מה יש.

עמרם מצנע: אני למדתי בניסיוני רב השנים שהוויכוחים הם תמיד על העובדות.

עמרם מצנע: לא מתווכחים על המסקנות, על המשמעויות – מתווכחים על העובדות.

עמרם מצנע: זה גם הכי קל לשני הצדדים להתווכח תמיד על העובדות.

עמרם מצנע: זה כמו שאני אומר שהעתיד ברור, ועל ההיסטוריה מתווכחים.

עמרם מצנע: אז כדי להבין מהי נקודת המוצא צריך להבין את הנתונים.

עמרם מצנע: אני מבין שהם מסובכים ומורכבים – זאת אחת הבעיות שלנו במדינת ישראל, שכל דבר פשוט אנחנו מסבכים והופכים אותו למין טלאי על טלאי שאתה לא יודע איפה זה התחיל ואיפה זה נגמר.

עמרם מצנע: אבל מעבר לכל מה שנאמר אני מבין שניתנה חשיבה לכך שכל צוות המורים של בית הספר בעצם יוצא לחופשות לפי תכנית שנת הלימודים, וכדי לפצות את המזכירות באיזשהו אופן ניתנו 16 ימים נוספים.

<קריאות: לא, לא.

<קריאות: למזכירה הראשית.

עמרם מצנע: ניתנו 16 ימים נוספים מעבר למה שמקבלים עובדי הרשות המקומית.

עמרם מצנע: למה את אומרת לי "לא"?

<קריאה: זה עבור אספות הורים.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<תמי עמר: אני תמי עמר מבית ספר יסודי "תחכמוני" בנתניה.

<תמי עמר: קלוד מתכוונת להגיד ש-16 ימים ניתנו למזכירות בנוסף לימי החופשה.

<תמי עמר: למה?

<תמי עמר: הן מגיעות לאספות הורים, מבצעות עבודה אחר-הצהריים.

<תמי עמר: אז בוודאי זה ניתן.

<תמי עמר: מזכירה משנית מקבלת שמונה ימים, ומזכירה ראשית מקבלת 16 ימים.

<תמי עמר: מזכירה ראשית מגיעה אחר הצהריים לאספות הורים ולכל פעילות שמתבצעת בבית הספר.

<תמי עמר: זאת ההטבה שניתנה מעבר לימי החופשה השנתיים.

<קריאה: אין שעות נוספות, אין כלום.

<תמי עמר: הוא מנה את זה כאילו יש לנו over ימים.

עמרם מצנע: אף אחד לא אמר over ימים.

עמרם מצנע: אמרנו שיש 16 יום כפיצוי על מה שאתן עושות.

עמרם מצנע: אף אחד לא נתן לכן מתנה.

עמרם מצנע: נתנו לכן את מה שמגיע.

<קלוד סעדה: מישהו אמר שהניהול העצמי טופל.

<קלוד סעדה: אני עובדת 25 שנה בעירייה, ואנחנו בניהול העצמי מ-2001, ולא ראיתי מה טופל בניהול העצמי ולא ראיתי שום שינוי במשכורת.

עמרם מצנע: יש ניהול עצמי דור ב'.

עמרם מצנע: ניהול עצמי התחיל בראשית שנות האלפיים, אבל היום הוא מתרחב, ואני מבין שלצורך זה צריך לעבור קורס וכדומה.

עמרם מצנע: דובר על זה.

<קלוד סעדה: הקורס הזה שעליו מדובר כבר דובר עליו ב-2001.

<קלוד סעדה: ב-2001 יצאתי לקורס ועשיתי עוד שני קורסים.

עמרם מצנע: אבל אז משום מה לא ניתנה לזה תוספת.

<קלוד סעדה: אמרו שהם ישנו את השם מ"מזכירה" ל"מנהלנית" – אבל לא קרה כלום.

<קלוד סעדה: אני מחזקת את דבריך שמאז שיש חטיבות כמעט אין בתי ספר שיש 20 כיתות ומעלה.

<קלוד סעדה: אני עובדת בבית הספר, ומן הסתם אני גם עושה את דוח המורים ורואה כמה המורות מחסירות.

<קלוד סעדה: כל פעם כשאני יושבת עם הסגנית על דוח המורים אני אומרת לה שאני לא מרשה לעצמי לא להגיע; כי אם אני לא אגיע תהיה לי ערימה של עבודה.

<קלוד סעדה: למורים יש ממלא מקום אז הוא מרשה לעצמו להיעדר.

<קלוד סעדה: בתלוש שלי יש 500 ימי חופשת מחלה.

<קלוד סעדה: אני לא יוצאת כי אני לא יכולה.

<קלוד סעדה: גם חולה אני מגיעה לבית-הספר.

<קלוד סעדה: לא שעיני צרה במורים, באמת שלא, אני איתם.

<קלוד סעדה: אבל אנחנו יושבים באותו חדר מורים.

<קלוד סעדה: להם יש יותר חופשות.

<קלוד סעדה: הסתדרות המורים על כל דבר יוצאת להגנתם.

<קלוד סעדה: את ההסתדרות שלנו אני לא מרגישה.

<קלוד סעדה: אם הם היו יוצאים לבחירות, והיינו בוחרים בהם, והם לא היו מקבלים מינוי בעבודה שלהם אולי הם היו יותר דואגים לנו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דינה, בבקשה.

<דינה פרימט: שמי דינה פרימט, ואני מבית-ספר לחינוך מיוחד בנתניה "גוונים".

עמרם מצנע: יש לנתניה כאן ייצוג גדול.

<דינה פרימט: רציתי לדבר על קורס מנהלניות.

<דינה פרימט: מקבלים דרגה אחרי שמסיימים את הקורס, אבל אם קיבלת דרגה חצי שנה או כמה חודשים לפני שסיימת את הקורס אז כשתסיים את הקורס לא תקבל את תוספת הדרגה של מנהלניות.

<דינה פרימט: כי זה קורס אבוד.

<דינה פרימט: למשל, בחודש הבא אני אמורה לקבל דרגה.

<דינה פרימט: אני מסיימת את קורס המנהלניות בינואר, ואני לא אקבל דרגה נוספת.

<דינה פרימט: אני צריכה לחכות עוד שלוש שנים.

<דינה פרימט: זה כאילו עשיתי קורס סתם.

<שלמה שטרן: הסברתי לך איך תקבלי את זה.

<שלמה שטרן: זה לא נכון מה שאת אומרת.

<דינה פרימט: אתה אמרת שאני אצטרך לחכות שלוש שנים.

<דינה פרימט: בקשר לתוספת מנב"ס.

<דינה פרימט: במשך 10 שנים הנפקתי תעודות, ומעולם לא קיבלתי גמול מנב"ס כי הייתי בחטיבה ובתיכון.

<דינה פרימט: עכשיו כשאני ביסודי, ואני בחינוך מיוחד לילדים עם פיגור עמוק, ואין שם תעודות אני שוב לא אקבל את גמול המנב"ס.

<דינה פרימט: גם בגלל שמורים לא נכנסים ליונת הדואר.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כרמית חזן, בבקשה.

<כרמית חזן: שלום.

<כרמית חזן: שמי כרמית, ואני חברת ועד המזכירות בעיריית בת-ים.

<כרמית חזן: אני בתפקיד כ-4.5 שנים.

<כרמית חזן: אני שמעתי את כל מה שהמזכירות אומרות, ואני נמצאת בתהליך הזה הרבה זמן.

<כרמית חזן: הטענה שלי היא לא להסתדרות.

<כרמית חזן: הסיפור הזה חדש לי, אני נכנסתי לזה רק עכשיו.

עמרם מצנע: אני רוצה להבין – את מזכירת בית-ספר וחברת ועד?

<כרמית חזן: אני מזכירת בית-ספר, ואני מייצגת את המזכירות ואת הלבורנטיות בעיריית בת-ים.

עמרם מצנע: בוועד העובדים של העירייה.

<כרמית חזן: כן.

<כרמית חזן: אני מסכימה עם הרבה דברים שהן אומרות כמו למשל שהמטלות בשנים האחרונות התרבו.

<כרמית חזן: הטענה הקשה שלי היא פחות להסתדרות כי אני מתנהלת מול שלמה שטרן כארבע שנים, ואולי כחברת ועד אני לא רואה את כל הליקויים הגדולים האלה כי אני מקבלת מענה מההסתדרות לגבי העובדות שלי, אבל אני במאבק שלהן יחד כי אני כן מסכימה עם הטענות שלהן.

<כרמית חזן: אבל הטענה הקשה שלי היא יותר למשרד החינוך כי כל המטלות מגיעות ממשרד החינוך.

<כרמית חזן: כל השינויים שנכנסים לבתי הספר כמו התנאים להיכנס למנב"ס והעניין של "אופק חדש"; המזכירה הייתה כל השנים עד 13:00-13:30, ופתאום זה עד 15:30 כי יש כל השיעורים הפרטניים.

<כרמית חזן: לכן הטענה הקשה שלי היא למשרד החינוך.

<כרמית חזן: שם אנחנו לא מקבלים מענה.

<כרמית חזן: התנאים, הדרך שלהם להכניס את הדברים לבית הספר.

<כרמית חזן: אני לא יודעת אם זה עובר דרך ההסתדרות או לא.

<כרמית חזן: זה ברור שזה צריך לעבור דרך ההסתדרות, אבל הטענה הקשה שלי היא למשרד החינוך.

<כרמית חזן: לא יכול להיות שיחליטו להכניס את "אופק חדש" לבית הספר אז המזכירה תצטרך לקבל את זה; לא יכול להיות שבשביל להיכנס למנב"ס צריך לעבור יונת דואר מסוימת ולהכריח מורות שהן עובדות משרד החינוך להיכנס ליונת הדואר כדי שאנחנו נקבל את הגמול הזה.

<קריאה: תוספת קיץ, השאלת ספרים – כל התוספות שהם נותנים לנו בעבודה.

<כרמית חזן: אני רק נוגעת בכמה תנאים שאתן כבר נגעתם בהם.

<כרמית חזן: אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר פה.

<כרמית חזן: אני מאוד בעדכן.

<כרמית חזן: אני חוזרת ואומרת – הטענה שלי היא חד משמעית למשרד החינוך, ופחות להסתדרות.

<כרמית חזן: גם ההנחתה שמגיעה ממשרד החינוך - -

<קריאות: - - -

<קריאה: את משלמת ועד להסתדרות, לא למשרד החינוך.

<כרמית חזן: נכון שאני משלמת ועד להסתדרות ולא למשרד החינוך.

<כרמית חזן: אבל עם כל הכבוד לזה שאני משלמת ועד להסתדרות גם הידיים של ההסתדרות כבולות.

<קריאות: - - -

עמרם מצנע: אני לא מבין למה אתן מפריעות לכרמית גם אם לא מוצא חן בעיניכן מה שהיא אומרת.

<קריאה: להפך.

<כרמית חזן: בנות, אני לא נציגת ההסתדרות, ואני מאוד בעד המאבק שלכן, שלי, של כולנו, ולשם כך אני פה.

<כרמית חזן: גם אני מזכירת בית ספר.

<כרמית חזן: גם אני בעד המאבק הזה.

<כרמית חזן: אני חברת ועד, והיה לי מאוד קשה להגיע לפה.

<כרמית חזן: אבל לפי דעתי, הטענה היא למשרד החינוך.

<כרמית חזן: משרד החינוך מנחית פה דברים שלדעתי הם לא בסדר.

<קריאות: - - -

<קריאה: ההסתדרות צריכה להיות הפה שלנו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: רחל כהנוביץ', בבקשה.

<רחל כהנוביץ: שמי רחל, ואני מזכירת בית-ספר בירושלים.

<רחל כהנוביץ: אני חושבת שרק אני וחברתי לידי הגענו כי עיריית ירושלים אמרה לנו, אל תבואו לוועדה הזאת, זה לא בשבילכן, אנחנו לא נכנסים לכל העניינים של ההסתדרות.

<רחל כהנוביץ: בכל אופן הגענו כי אנחנו כבר כמעט 20 שנה מזכירות ראשיות בבית-ספר.

<רחל כהנוביץ: אז תדעו שעיריית ירושלים מתנערת בכלל מכל העניין הזה.

<רחל כהנוביץ: לא רוצים לתת לנו בכלל קורס מנהלניות מסיבה שאני לא יודעת.

<רחל כהנוביץ: גם זה עוד לא התחלנו ולא קיבלנו שום אישור.

<רחל כהנוביץ: הרבה מזכירות רצו להגיע, אבל אמרו לנו לא לבוא.

עמרם מצנע: מאיזה בית-ספר אתן?

<רחל כהנוביץ: ממ"ד "יהודה הלוי" במושבה הגרמנית, והיא ברמת שלמה.

עמרם מצנע: גם בממ"ד?

<רחל כהנוביץ: שתינו.

<רחל כהנוביץ: אנחנו עובדות כבר כמעט 20 שנה.

<רחל כהנוביץ: אני לא אחזור על כל עניין המשכורות שאמרו.

<רחל כהנוביץ: אבל מפריע לנו מאוד שמנחיתים עלינו מטלות וגם זה שעיריית ירושלים לא רוצה שבכלל ניכנס לזה.

<רחל כהנוביץ: היו הרבה מזכירות שרצו להגיע, ואמרו להם לא להגיע, אז הן לא באו.

<רחל כהנוביץ: וגם זה שלא אושר לנו להתחיל בכלל קורס מנהלניות.

<רחל כהנוביץ: בכל הארץ כן, רק לא בירושלים.

<קריאות: גם בבית-שמש לא.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: רוית, בבקשה.

<רוית האוזר: תודה על המעמד המכובד הזה.

<רוית האוזר: שמי רוית ירימי האוזר, אני מזכירת בית ספר יסודי "ויצמן" ברחובות זה כ-18 שנים.

<רוית האוזר: נאמרו פה הרבה דברים שרציתי לדבר עליהם.

<רוית האוזר: אני אתחיל עם מה שאמר מר שלמה שטרן.

<רוית האוזר: אני הייתי די רדומה כל השנים כי התנאים שלי בהחלט טובים, והמשכורת שלי נאה.

<רוית האוזר: אם אני חושבת שמגיע לי אני באה, ויש ועד עובדים ברחובות שמנוהל על-ידי רמי מדלה, ואנחנו פשוט מלכות.

<רוית האוזר: את השם של שלמה שטרן הכרתי רק בשנה האחרונה כשהתחיל קורס קיץ.

<רוית האוזר: בקיץ כולם קיבלו פטור מלשתף פעולה ב"קייטנת קיץ".

<רוית האוזר: בזכות הסתדרות העובדים לא היינו צריכות לעבוד בכלל.

<רוית האוזר: מי שעבדה – אני מתנצלת, תיקחו את זה על עצמכן, אתן הייתן פטורות לעבוד בזה.

<רוית האוזר: אז אני חושבת שיש מקום לשבח.

עמרם מצנע: מי שעבדה בבית הספר של הקיץ קיבלה תוספת בשכר?

<קריאות: לא.

<קריאה: ניתנה הוראה חד משמעית לשבות.

עמרם מצנע: אז לא הבנתי.

<רוית האוזר: הסתדרות העובדים הוציאה מכתב: מזכירות בית-הספר, אנא לא לשתף שום פעולה עם קייטנת הקיץ.

עמרם מצנע: ואכן המזכירות לא השתתפו.

<רוית האוזר: חלקן.

<רוית האוזר: הן ממורמרות, אבל איימו עליהן שיפטרו אותן.

<רוית האוזר: הרשות איימה בפיטורים.

<רוית האוזר: לדעתי, חובה היה שיהיה כאן נציג ממשרד החינוך שמטפל בנושא הכספים.

<רוית האוזר: יש אתר שגם אני הכרתי רק בשנה האחרונה שנקרא "מיתר".

<רוית האוזר: כל אחד יכול להיכנס לאתר על-ידי סמל מוסד ולראות שם את כל הכספים שמשרד החינוך מעביר לרשות.

<רוית האוזר: מדובר על מיליונים, כולל סעיף של מזכירות בתי-ספר, שרתים ואבות-בית.

<רוית האוזר: עשרות אלפי שקלים מדי חודש.

<רוית האוזר: אני רואה שלמזכירת בית ספר עובר 18,000 שקל; סייעות – שלא לדבר על המשכורות שלהם.

<רוית האוזר: כל הכבוד להישג שלהן.

<רוית האוזר: אני מקווה שאנחנו נהיה בעקבותיהן.

<רוית האוזר: מה זה המיתר הזה?

<רוית האוזר: אני כבר חצי שנה מנסה לבדוק מי האיש שעומד מאחורי הכספים האלה.

<רוית האוזר: איך אתם עושים את זה?

<רוית האוזר: כשאתה פונה לרשות אומרים, לא, זה לא עניינך כספים שמעבירים ממשרד החינוך, כולל גמול השאלת ספרים.

<רוית האוזר: אישית פניתי לשר החינוך אחרי קבוצה אחרת שפנתה אליו.

<רוית האוזר: קיבלתי מכתב בשם היועץ שלו שאני כן אמורה לקבל גמול בעבור השאלת ספרים, ואני מקבלת.

<רוית האוזר: צריך להיכנס לי בחודש הבא.

עמרם מצנע: כל בית ספר שעובר להשאלת ספרים, משרד החינוך נותן עבור זה כסף.

<שלמה שטרן: זה לא תפקיד המזכירה.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי שזה תפקיד המזכירה.

עמרם מצנע: קודם כול מנהל בית הספר והרשות יכולים עם המזכירות ועם הנהלת בית ספר לקבוע מה עושים ולתת על זה גמול.

עמרם מצנע: אני רק רוצה לומר – מאחר שזה חוק שאני העברתי לפני שנה – כל בית ספר מלפני שנה שנכנס לפרויקט השאלת ספרים מקבל מהמדינה סכום גלובלי של כסף.

עמרם מצנע: הוא יכול לתת מזה גמול למזכירה, הוא יכול בזה לקחת בן אדם נוסף ולהטיל עליו את נושא הספרים.

עמרם מצנע: מבחינה זאת הרשות עצמאית בתחום הזה.

עמרם מצנע: כלומר בהחלט ניתן פה גמול מסוים.

<רוית האוזר: הגמול הזה בהחלט מחולק.

עמרם מצנע: התחלת באמירה שהשכר שלך הוא טוב.

<רוית האוזר: כן.

עמרם מצנע: How come?

<רוית האוזר: זה יכול להיות מכמה סיבות: א', בעיריית רחובות יש עם מי לדבר.

<רוית האוזר: כולנו בני אדם.

<רוית האוזר: יש לנו שני מעסיקים: המנהל שלנו שהוא המנהל הישיר ויש הרשות.

<רוית האוזר: לדעתי, המעסיק שלי הוא הוועד, הוא הגב שלי.

עמרם מצנע: הוא הגב, הוא לא המעסיק.

<רוית האוזר: כן.

<רוית האוזר: הוא לא המעסיק.

<רוית האוזר: מאחורי כל אחד עומד בן-אדם.

<רוית האוזר: המנהל שלי יכול להחליט מה אני עושה, ואם לא – נו-נו-נו – כל מה שהרשות יכולה לומר.

עמרם מצנע: הרשות גם יכולה לתגמל אותך על זה.

<רוית האוזר: לא.

<רוית האוזר: ברגע שמיתוספת עבודה – לדעתי, שלוש פעמים בשנה משרד החינוך מוסיף תכנות שאנחנו אמורות או לא אמורות לעבוד אתן; יש כאלה שעושות דוח מורים, ויש כאלה שלא; יש כאלה שעושות תעודות, ויש כאלה שלא עושות תעודות.

<רוית האוזר: זה מאוד מורכב.

<רוית האוזר: לכן אין כאן משהו שאומר, כולכן עושות מ-1 עד 10 ויותר לא.

<רוית האוזר: בגלל זה חשוב לומר שמאחורי כל תפקיד עומד מישהו אנושי.

<רוית האוזר: אני בקשר עם עובדות אחרות דרך יונת הדואר שעד כמה שהיא הכשילה את כולם בגמול מנב"ס שצריך לשלם, לדעתי, רטרואקטיבית לכולם בשנה שעברה כך שיעמדו בכל הקריטריונים.

<רוית האוזר: אני אגיד לך מכל לבי, אני אמרתי שאני לא מוותרת על גמול מנב"ס, ואני נכנסתי ליונת הדואר בשם מורות רק כדי שיראו שיש פעילות בתוך יונת הדואר.

<קריאות: - - -

<רוית האוזר: זה לא נכון לעשות, אבל זה נכון לקבל 10,000 שקל בשנה.

<קריאה: קיבלת את זה אלייך?

<רוית האוזר: אלי, אחרי שהוא מעביר את זה לעירייה, והעירייה - - -

עמרם מצנע: תודה רבה.

<קריאות: - - -

עמרם מצנע: אני מציע לכן להיפגש ביניכן ולהחליף עצות, דעות ורעיונות.

עמרם מצנע: זה תמיד טוב.

<קריאה: אני חושבת שמי שטוב לה שיהיה לה טוב, ושמי שלא טוב לה שתבכה.

עמרם מצנע: שתלמד מזאת שטוב לה.

עמרם מצנע: סיגל, בבקשה.

עמרם מצנע: אני מבקש לקצר כי אנחנו חייבים לסיים.

<סיגל קריב: שמי סיגל קריב מתיכון "רבין" בכפר-סבא.

<סיגל קריב: אני בתיכון בסך-הכול שמונה חודשים.

<סיגל קריב: הגעתי מהמגזר הפרטי – אני גרפיקאית בכלל – והחלטתי לעשות שינוי.

<סיגל קריב: מאוד רציתי להיכנס לנישה הזאת, רציתי לתרום.

<סיגל קריב: זה מקום שהכי כיף לעבוד בו; הכי כיף לטפל בילדים, והמורים תומכים במאבק שלנו.

<סיגל קריב: כשהיו העיצומים האלה הם אמרו לנו, אנחנו מאחוריכם – אפילו המנהלת.

<סיגל קריב: מי ששם רגל זה העיריות, לא המורים.

<סיגל קריב: הם אמרו, אתן הייתן צריכות לא לבוא לבית-הספר.

<סיגל קריב: ככה המאבק היה מתקדם.

<סיגל קריב: אנחנו באנו, והיינו צריכות לעבוד.

<סיגל קריב: אז באמת השתדלנו לא לעשות את רוב הדברים שביקשו מאתנו, אבל ברגע שבעירייה אמרו לנו בעדינות – לכל יום יש היום שאחרי – במילים האלה – ואיימו עלינו שאם לא נעשה בשביל המנהלת ובית-הספר אז לא יעשו בשבילנו.

<סיגל קריב: ככה נאמרו הדברים.

<סיגל קריב: אנחנו פשוט לקחנו צעד אחורה ואמרנו, שנחשב את מעשינו מחדש למרות שקיבלנו את כל התמיכה.

<סיגל קריב: הדרך שלנו לפתור את זה הייתה להגיד לנו פשוט לא להגיע לעבוד.

<קריאה: לתת הוראות חד-משמעיות לא רק לנו אלא גם למנהל.

<שלמה שטרן: תשאלי מי נתן את ההוראה לבוא לעבוד.

<סיגל קריב: אני רוצה להגיד לך שגם הוועד שלנו לא שבת.

<סיגל קריב: אין לנו אל מי לפנות, אין לנו אבא ואימא.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: לילך כהן, בבקשה.

<לילך כהן: שמי לילך כהן, אני עבדתי כמזכירה שנתיים בבית ספר לחינוך מיוחד "לוטם" ברחובות.

<לילך כהן: היום אני עובדת בחוה לחינוך חקלאי כמזכירה.

עמרם מצנע: זה בית ספר תיכון?

<לילך כהן: לא.

<לילך כהן: זה בית ספר יסודי.

עמרם מצנע: זאת חוה שמשרתת את בתי הספר האחרים?

<לילך כהן: כן.

<לילך כהן: אני ביקשתי העברה מבית ספר "לוטם" מכמה סיבות: בחינוך המיוחד אין בכלל מה לדבר על גמול מנב"ס כי לא הנפקתי תעודות.

<לילך כהן: הבנתי שיש מאבק די הרבה זמן בנושא של החינוך המיוחד שאינו מתוגמל.

<לילך כהן: שם העבודה מאוד קשה – ואני לא אומרת שאצל אחרות פחות, אבל שם יש גם בעיה בטיחותית בגלל פגיעות של תלמידים.

<לילך כהן: רמת הבטיחות שם מאוד גבוהה; העבודה מטורפת; אין חופשות גם בקיץ וגם בחגים, ועבדתי שם מהבוקר עד אחר הצהריים.

עמרם מצנע: אני מבין שהתפקיד הוא במעמד של מזכירה.

<קריאה: אסור למזכירות לקחת כי החינוך המיוחד עובד כל השנה.

עמרם מצנע: עכשיו היא לא בחינוך מיוחד, היא מדברת על חוה חקלאית.

<לילך כהן: לא, אני מדברת על עניין החינוך המיוחד.

<לילך כהן: בתור מזכירה בחווה החקלאית אני מרוויחה 3,700 שקל – זה השכר שלי

שמעון אוחיון: על משרה מלאה?

<לילך כהן: 67% משרה.

<לילך כהן: אבל אני לא יכולה להעלות את היקף המשרה.

<לילך כהן: העבודה היא כמו כל עבודה אחרת של מזכירה אחרת - -

שמעון אוחיון: במשרה מלאה.

<לילך כהן: ממש.

<לילך כהן: אם זה עבודה עם התכנות של משרד החינוך, אם זה כל נושא יונת הדואר – אותו עיקרון; הגשת עזרה לתלמידים - -

עמרם מצנע: לילך, תודה.

עמרם מצנע: הבנו.

עמרם מצנע: טובה הוימן, בבקשה.

<טובה הוימן: שמי טובה הוימן מבית-ספר ביישוב שמשית.

<טובה הוימן: אנחנו באנו מהמועצה האזורית עמק יזרעאל.

<טובה הוימן: אני רוצה להגיד תודה לשלמה.

<טובה הוימן: הוא עזר לי אישית בעניינים שהיו לי בעבודה.

<טובה הוימן: במהלך הקיץ ביקשנו מהאחראית עלינו שתפנה אליו בקשר לכל עבודות הקיץ וגם אנחנו קיבלנו "נו-נו-נו" מיושב-ראש הוועד שלא הסכים שנעשה עיצומים.

<טובה הוימן: ממש באיומים.

עמרם מצנע: ראש ועד העובדים לא הסכים שתעשו עיצומים?

<טובה הוימן: כן, יושב-ראש ועד העובדים.

עמרם מצנע: תחליפו את הוועד.

<טובה הוימן: שלמה יודע כי זהבה האחראית עלינו בוועד שהיא גם מזכירה והייתה פה בישיבה הקודמת פנתה אליו בשם כולנו, והסבירה לו את המצב.

<טובה הוימן: בכל זאת הוא לא הסכים לעשות שום עיצומים.

<טובה הוימן: הוא אמר, במועצה האזורית עמק יזרעאל לא עושים שום עיצומים, ואתם לא תעשו.

<טובה הוימן: לצערי, הייתי צריכה לענות לטלפונים של מנהלת הקייטנה, להגיד לה מה לעשות ואיך לעשות ולעזור לה בכול.

<טובה הוימן: חשוב לי להגיד שני דברים: דבר אחד שאתה פתחת בו ואמרת, שאם יש צינור שעובד דרך משרד החינוך ש-87% מגיע למועצות ולעיריות, למה אנחנו לא יכולות להיות עובדות משרד החינוך?

<טובה הוימן: זה 87%, וזה המון.

<טובה הוימן: שנית, השכר הבסיסי שלנו – מעבר לכל התוספות של מנב"ס שאני מזדהה עם כל מה שאמרו כאן – ואצלי זה פחות גרוע כי המורות החליטו השנה שהן לא מוכנות לעשות תעודות דרך ה"מנב"סנט" כי זה קשה להן.

<טובה הוימן: אז מי נפגעת מזה?

<טובה הוימן: אני עושה את כל התשתית למערכת, ואני לא מקבלת כלום.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יעל חסון, בבקשה.

<יעל חסון: אני יעל חסון, מנהלנית בית ספר בכפר-שמריהו.

<יעל חסון: אנחנו נמצאים כבר כמעט שנה מהישיבה הקודמת.

<יעל חסון: אנחנו יודעים ששר החינוך מקדם את החינוך.

<יעל חסון: אנחנו רואים שמערכת החינוך מתקדמת ומשתפרת כל הזמן; אנחנו רואים שמשקיעים בגורמי החינוך – מנהלי בתי הספר עוברים הכשרות והשתלמויות; מורי בית הספר עברו ל"אופק חדש" ומחויבים לעבור השתלמויות והכשרות כל הזמן; בית הספר מתחדש, בונים כיתות חדשות, משכללים את הקיימים; חומרי הלימוד עוברים למאה ה-21.

<יעל חסון: רק אתמול עשיתי הדרכה בנושא רכישת מדיה שמשרד החינוך מתקצב.

<יעל חסון: אבל יש גורם אחד ששכחו אותו בדרך, וזה גורם שהולך ונעשה יותר ויותר מכריע בבית-הספר, יותר ויותר משפיע.

<יעל חסון: שכחו אותו, וגם כשמתייחסים אליו הוא זוכה לזלזול.

<יעל חסון: למה אני מתכוונת?

<יעל חסון: למשל תוספת ניהול עצמי שדנו בו פה יפסיק לעומת 30% תוספת עבודה שהיתוספה; בית הספר של הקיץ לא מקבל התייחסות; נאמר לכל המזכירות שהן ממילא נמצאות, אז על הדרך גם זה.

<יעל חסון: אם לא יטפחו את הגורם המסוים הזה, מזכירות ומנהלניות בתי-הספר, זה יגרום לעיכוב בצמיחת החינוך בארץ.

<יעל חסון: אני מאוד מבקשת שאתה כיושב-ראש הוועדה תיכנס לעובי הקורה, תכנס ישיבת עבודה עם כל הגורמים: עם משרד האוצר, עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי, הסתדרות העובדים ואתנו.

<יעל חסון: כולל אותנו.

<יעל חסון: אנחנו לא שקופות, גם אנחנו חלק בעניין הזה.

<יעל חסון: נשב עד שייצא עשן לבן.

<יעל חסון: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון ואחר כך עורכת הדין דנה נאור ואחר כך מר שטרן.

שמעון אוחיון: אני שמח על הדיון הזה.

שמעון אוחיון: אני מודה שכך אני מכיר עוד נדבך אחד כי כך הייתה לנו הזדמנות להכיר את צוות המזכירות, נדבך חשוב במערכת החינוך.

שמעון אוחיון: אני רואה את מזכירות בית הספר, את המנהלניות כחזית של מוסד חינוכי.

שמעון אוחיון: זאת החזית של מוסד חינוכי.

שמעון אוחיון: לצערי, אתם יודעים שאנחנו מתמודדים לגבי כל מעמד העוסקים בהוראה ובחינוך, והדברים בוודאי אינם שוויוניים בכל מקום בארץ.

שמעון אוחיון: אני בוודאי מכבד ומעריך את התפקיד שלכם.

שמעון אוחיון: נדרש מכן גם להיות בשטח כל הזמן בלי אפשרות לקבל מחליף; כפי ששמענו, אתן המזכירות, אתן המנהלניות, אתן האחיות.

שמעון אוחיון: בסופו של דבר זאת חזית חשובה ביותר של מוסד חינוכי.

שמעון אוחיון: מצד שני אני רואה פה – לא הייתי רוצה לומר אנדרלמוסיה שלמה, כי בוודאי ההסתדרות עושה כמיטב יכולתה, ולכן צריך לשבת יחד גם עם נציגות שלכן, כפי שהדוברת האחרונה אמרה, גם כדי לתקנן את מעמדכם דרך ההכשרה ודרכי ההתקדמות שלכן – מה נדרש מכן, מהו תוכן התפקיד שלכן.

שמעון אוחיון: הייתי רוצה לראות את זה כדי לכבד אתכן וכדי לכבד את כלל מערכת החינוך.

שמעון אוחיון: אני דואג וחושש שבתי ספר מסוימים או שלטון מקומי מסוים יתגמלו עובדת מסוימת, וייצרו פער ועוול כלפי עובדת שעושה אותה עבודה במקום אחר כי השלטון המקומי או המוסד החינוכי אינם דואגים לה.

שמעון אוחיון: צריך ליצור מערכת אחידה שנותנת אפשרות לכולן להתקדם ולהציג בצורה שקופה מה נדרש מתפקיד כזה גם מבחינת ההכשרה המקצועית, וכיצד העובדת מתוגמלת.

שמעון אוחיון: אם מישהי אומרת שהיא הולכת לקבל תעודת מנהלן אבל לא אקודם משום שכבר קיבלתי דרגה – הדברים האלה ידועים גם בהסתדרות, יש כל מיני קיצורי פז"מ בשל תעודות מסוימים.

שמעון אוחיון: אפשר לסדר את זה במערכת מסודרת, ואני לא רואה, בעיקר השלטון המקומי כמוביל ואחראי, עושה זאת.

שמעון אוחיון: משרד החינוך בוודאי נותן הנחיות, מטיל משהו מחייב, ובוודאי הוא צריך לתת את השיפוי לרשות המקומית ולוודא שהרשות המקומית עושה זאת.

שמעון אוחיון: ראינו במקומות מסוימים שמשרד החינוך העביר את התשלום לרשות המקומית ולא תמיד זה הגיע אל העובדת.

שמעון אוחיון: לכן זאת הזדמנות בשבילך כיושב-ראש הוועדה, לקרוא לצוות משותף שכולל גם נציגות ארצית שלכן.

שמעון אוחיון: אי אפשר שכל אחד ידאג רק לעצמו.

שמעון אוחיון: יש כאן מטרה ליצור חזית אחידה ומכובדת של מוסד חינוכי שבו עובדת המנהלנית או המזכירה – כל מי שמייצג את המוסד החינוכי צריך שיתייחסו אליו בכבוד הראוי, כדי שישאפו להשתלב במסגרת כזאת.

שמעון אוחיון: שמחתי לראות שכמה אנשים יצאו החוצה וחזרו כי זה מוקד משיכה בשבילן לעבוד במוסד חינוכי ולהיות מעורבות.

שמעון אוחיון: לסיכום אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, להמשיך ללוות ולנסות ליצור יחד עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך וההסתדרות שעושה, בוודאי, כמיטב יכולתה, ונציגות שלכן כמובן, מערכת אחידה משותפת שכוללת גם את ההכשרה ואת תוכן התפקיד וגם את התגמול הראוי.

שמעון אוחיון: בלי זה שמעתי ים של דברים, וזה חבל.

שמעון אוחיון: אני שוב רואה בכם חזית של מוסד חינוכי חשוב ביותר בחברה בישראל.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שלמה, בבקשה.

<שלמה שטרן: אני רוצה לומר שני תיקונים קלים של דברים שנאמרו:

<שלמה שטרן: נאמר שתוספות השכר של מזכירות אינן פנסיוניות – הן פנסיוניות כולן; שנית, נשמע מהגברת כאילו אין פיצוי למזכירות בבתי-ספר לחינוך מיוחד.

<שלמה שטרן: יש פיצוי של 25%.

<שלמה שטרן: כל כיתה אצלן נחשבת לצורך התגמול והדרגות ככיתה ורבע.

<שלמה שטרן: ההערה השלישית: אני יוצא מפה עם תובנות, אני אעשה את שיעורי הבית שאני צריך, ואני אמשיך לקדם את תנאי השכר והתנאים שלהם.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: דנה נאור, בבקשה.

<דנה נאור מנדאל: אני שמחה שמר שטרן יוצא עם תובנות.

<דנה נאור מנדאל: אני מצטרפת לקריאה.

<דנה נאור מנדאל: לא כדי להפיל את זה עליך – אנחנו צריכים וצריכות מישהו שייקח את זה.

<דנה נאור מנדאל: אנחנו מנסות לעזור במה שאנחנו יכולות, וגם אנחנו לא מקבלות מענים או מקבלות תשובות ממסמסות, גם הממונה על השכר במשרד האוצר.

<דנה נאור מנדאל: כל אחד מפנה לאחר: משרד החינוך למרכז השלטון המקומי, משרד האוצר להסתדרות, ההסתדרות לפה.

<דנה נאור מנדאל: בסוף צריך שדרגי העבודה יישבו וידברו עם המזכירות.

<דנה נאור מנדאל: כמו שראיתם יש פה פער בין הזכויות הרבות שאולי ההסתדרות נאבקה עליהן והגיעה אליהן בהסכמים על הנייר, אבל בשטח – חוסר גיבוי של ועדים בהרבה מקומות; חוסר בהירות של מזכירות לגבי זכויות; הפיצול שמנהל בית הספר הם הממונים, אבל המעסיק הוא הרשות יוצר בלגן שלם, וצריך פשוט לעבוד על זה עכשיו ולא לחכות לדיונים על הסכם המסגרת.

<דנה נאור מנדאל: כי בתוך כל הפול הגדול של עובדי הנמלים, הרכבות – כל המגזרים החזקים יותר – כמו שאתה אומר, העתיד ברור.

<דנה נאור מנדאל: ברור מי לא יקודם בהסכם המסגרת של 2015, ואני אומרת את זה בצער.

<דנה נאור מנדאל: אם לא תהיה פה התערבות קונקרטית לסיפור הזה של המזכירות והמנהלניות זה לא ייגמר טוב גם בהסכם 2015.

<צהלה עבודי: אפשר כמה מילים?

<צהלה עבודי: אני נציגת האוצר, כלכלנית מהממונה על השכר.

עמרם מצנע: אפשר.

עמרם מצנע: לא ידענו שיש לנו פה נציגת משרד האוצר.

<צהלה עבודי: זרקתם פה טענות, ואני רוצה להתייחס.

<צהלה עבודי: חברי דני בן-חיים ושלמה שטרן אמרו הרבה דברים, ולא היה לי מה להוסיף.

<צהלה עבודי: כיוון שהגענו לסיכום, ואני רואה שיש גם טענות על משרד האוצר אני רוצה לומר כמה מילות סיכום כי אין לי הרבה מה להוסיף.

<צהלה עבודי: כמו שאמר דני בן-חיים, הסכם השכר סגור עד סוף שנת 2014.

<צהלה עבודי: תחילת ההסכמים הם ב-2015.

<צהלה עבודי: גם ההסתדרות הסכימה לתעדף את שכר המזכירות והמנהלניות בבתי-הספר.

<צהלה עבודי: המימון – מה שפחות מעניין אתכם – בא על חשבון יתר העובדים ברשויות המקומיות, ולכן אין פה משחק של מימון תקציבי.

<צהלה עבודי: יש הסכמה עם ההסתדרות.

<צהלה עבודי: כאמור, לא התחלנו לדון בהסכמים ובפרטים, אבל יש פה הסכמה ומתווה.

<צהלה עבודי: יש צד חיובי לכל הצדדים.

<צהלה עבודי: לכן ניתן לדברים להתפתח כמו שהם כי אני רואה שיש התחלה טובה.

שמעון אוחיון: את מדברת כל הזמן על השלטון המקומי, ואת לא מזכירה את משרד החינוך.

<צהלה עבודי: אני משרד האוצר.

שמעון אוחיון: אני יודע.

שמעון אוחיון: אבל את צריכה גם לתרגם את זה ולכמת את זה לגמול על עבודה.

שמעון אוחיון: למשל משרד החינוך - -

עמרם מצנע: שמעון, זה לא - - -

שמעון אוחיון: היא צריכה להתייחס לזה.

עמרם מצנע: היא לא מהממונה על השכר.

<צהלה עבודי: אני מהממונה על השכר.

<צהלה עבודי: אמרתי שיש עניין לתעדף בהסכמי השכר את שכר מזכירות בתי הספר והמנהלניות.

<צהלה עבודי: יש על זה הסכמה עם ההסתדרות.

עמרם מצנע: הממונה על השכר בודק כמה דברים, ואחד מהם זה מהם המקורות.

עמרם מצנע: מבחינה זאת מחליטים על סך הכול ומחלקים אותו אחר כך בין הגופים.

עמרם מצנע: שנית, זה השפעות רוחב.

עמרם מצנע: אתה נותן למישהו משהו אז מיד יש גוף דומה, מקביל או זהה לידו; וכמובן עקרונות השכר.

עמרם מצנע: זה מה שהממונה על השכר בודק.

עמרם מצנע: אבל הוא לא מתערב - -

שמעון אוחיון: אז יש בעיה שמשרד החינוך יטיל מטלות, ואני הולך לחפש מאיפה יבואו מקורות המימון.

<צהלה עבודי: זה צריך להפנות למשרד החינוך.

<צהלה עבודי: ישבתי גם בעניין הסייעות, ואני לא ראיתי את הדברים מהמקום של חברת הכנסת תמר זנדברג.

<צהלה עבודי: ראיתי שהדברים נעשו בצורה עניינית.

<צהלה עבודי: גם שם היה עניין לתעדף את שכרן בהסכם האחרון, וזה מה שנעשה.

<צהלה עבודי: אני אומרת את זה גם מכיוון שאני אישה.

<צהלה עבודי: נושא השכר מאפיין את רוב השכר במגזר הציבורי; בנוסף נשים אמרו שהן מקבלות פחות משכר מינימום; שכר מינימום במשק הוא היום 4,300 למשרה מלאה - -

<קריאות: אנחנו מקבלות השלמה.

<קריאות: למה זה לא כאן?

<קריאות: למה זה לא מופיע בתלוש?

<צהלה עבודי: זה חייב להופיע.

<צהלה עבודי: לא יכול להיות שמקבלים שכר נמוך מ-4,300 למשרה מלאה.

שמעון אוחיון: השלמת שכר יש להן.

<צהלה עבודי: אז יש השלמת שכר.

<קריאות: אבל הבסיס - -

<צהלה עבודי: השכר בנוי בצורה כזאת לכל העובדים ברשויות המקומיות, בכל המגזר הציבורי כמעט.

<דנה נאור מנדאל: את מסכימה עם השכר - - - דווקא בתור אישה - -

עמרם מצנע: דנה, רק רגע.

עמרם מצנע: היא מסבירה לך שזה נכון לכל המשק.

<דנה נאור מנדאל: - - - שכולם מרוויחים שכר עלוב.

<צהלה עבודי: זה מבנה השכר בשלטון המקומי וברוב המגזר הציבורי.

<דנה נאור מנדאל: נראה לי שזאת לא תשובה מספיק טובה.

<צהלה עבודי: אני רוצה להתייחס להערה נוספת שעלתה כאן לגבי גמול על פרויקט השאלת ספרים או תקצוב כזה או אחר – יש הסכמי שכר, ולכן בית הספר לא יכול לתת כראות עיניו אם זה לא לפי הסכמי השכר.

<צהלה עבודי: הוא לא יכול לתגמל מזכירה כזאת בצורה כזאת, ומזכירה אחרת בצורה אחרת, אלא אם כן זה תואם את הסכמי השכר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר כמה דברים: זה בדיוק תפקידנו בכנסת – להיות הפה שלכם, האוזניים שלכם ולייצג אתכם.

עמרם מצנע: אנחנו בעיקר מזהים מקומות שלא מקבלים ייצוג מתאים, גמול מתאים, הערכה מתאימה, הבנה מתאימה לאופי ולמשמעות המקצוע, ובמקומות האלה אנחנו מתערבים.

עמרם מצנע: אנחנו בדרך כלל לא גוף שעוסק בתנאי שכר ובמאבקי שכר – זה לא בדיוק העיסוק שלנו בכנסת; אבל אין ספק שלקחנו גם את הנושא של המזכירות לתשומת הלב.

עמרם מצנע: נקדיש לזה זמן, אנחנו נמשיך לעקוב, נמשיך ללוות, ואני בהחלט מתכוון גם לעשות מפגש כאן של הגורמים המקצועיים השונים האמונים על המערכה.

עמרם מצנע: נדמה לי שבסיפור של הסייעות המשלבות למדנו שאם אתה לא מביא סביב שולחן אחד את כל אותם חלקי מערכת שאחראים בסוף על התוצאה הסופית של תנאי העבודה אז אתה לא יוצא מזה.

עמרם מצנע: לכן אני אעשה את זה, ובהמשך נעשה, כמובן, פגישה נוספת שנזמין אתכן אליה כדי לראות לאן התקדמנו.

עמרם מצנע: עלו פה בשני מסלולים שונים נושאים שונים.

עמרם מצנע: האחד קשור לכך שהזכויות, ההסכמים והתנאים הקיימים לא תמיד מגיעים עד למטה.

עמרם מצנע: זאת סוגיה אחת די מרכזית בגלל המבנה המסובך של השכר והגורמים המשפיעים עליו.

עמרם מצנע: זה מחייב בהחלט אתכם עם הייצוג שלכם, עם ועדי העובדים של הרשויות גם כשהם לא ממלאים את תפקידם בדיוק, עם ההסתדרות להילחם על הזכויות.

עמרם מצנע: אין ברירה.

עמרם מצנע: מי שחוששת במקום העבודה שהיא תיפגע לא יכולה להילחם על הזכויות שלה.

עמרם מצנע: בשום מקום לא ייתנו גיבוי לפיטורים של עובד או עובדת שדרשו את התנאים המגיעים להם.

<דנה נאור מנדאל: אבל היו גם מקרים של מזכירות שכבר עכשיו - -

עמרם מצנע: דנה, אני הלוא לא נולדתי אתמול.

עמרם מצנע: אני יודע, אני מכיר את המערכות, זה לא פשוט, אבל לכן צריך להילחם.

עמרם מצנע: יש מאבק רצוף על השגת תנאים, ובסוף כשהתנאים מושגים, והם קיימים והם זכות – זה לא מתנה שאתן מקבלות – אין הקפדה על זה.

עמרם מצנע: וזה באמת מסובך.

עמרם מצנע: רשויות עם חשבי שכר שלא יודעים בדיוק מימינם ומשמאלם.

עמרם מצנע: אני מכיר את זה – אני הייתי גם ברשות גדולה וגם ברשות קטנה.

עמרם מצנע: זה לא פשוט.

עמרם מצנע: יש רשויות שהפרוטה לא מצויה בכיסן, ואז הן משתמשות בכספים שהן מקבלות לדברים אחרים.

עמרם מצנע: יש גם הרבה דברים שהם עבירות פליליות.

עמרם מצנע: אבל על זה צריך לפקח.

עמרם מצנע: משרד החינוך מקים היום אגף פיקוח, לפי חלק מההמלצות שלנו לכמה דברים, ואני מקווה שייכנס לזה גם הדבר הזה.

עמרם מצנע: אבל זה מכלול אחד שבו צריך להילחם כדי לקבל את התנאים שכבר הוסכמו.

עמרם מצנע: טוב באמת שתיצורנה מפגש ביניכן.

עמרם מצנע: יש כאלה שיודעות איך לעשות את זה יותר טוב, יש כאלה שמבינות קצת יותר, יש כאלה שכבר עברו את התהליך הזה ויכולות לעזור.

עמרם מצנע: המסלול השני הוא, כמובן, מאבק על שיפור התנאים: השכר, הגמולים למיניהם, המנב"ס, עניין בית הספר של החופש הגדול, מטלות נוספות, התאמת השכר – אלה דברים של מאבק שצריך לקיים אותו.

עמרם מצנע: אבל הם שני מסלולים שצריך להפריד ביניהם כשמתמודדים עם הבעיות היומיומיות.

עמרם מצנע: שלמה, תרשמו, ואני אעלה את זה כמובן, ואני אפגש עם שר החינוך ועם המנכ"לית, ואעלה בפניהן את כל הדברים שעלו כאן.

עמרם מצנע: הנושא של קו מפריד של 20 כיתות הוא בעייתי.

עמרם מצנע: אני אומר לך – רוב בתי הספר היסודיים בארץ, אין 20 כיתות.

עמרם מצנע: 20 כיתות זה שלוש כיתות בשכבה ועוד 3-2 כיתות של חינוך מיוחד.

עמרם מצנע: אבל אין כמעט בתי-ספר כאלה.

עמרם מצנע: בתי-הספר היסודיים היום הם לא 900-800 תלמידים.

עמרם מצנע: בגדולים ביניהם יש 650-600 תלמידים.

<שלמה שטרן: לפי סטטיסטיקה שערך משרד החינוך, 20% מבתי-הספר בארץ הם קטנים מ-20 כיתות.

עמרם מצנע: לא יכול להיות.

<שלמה שטרן: זה המידע שנמסר - -

עמרם מצנע: אני אומר לך, מהיכרות שטחית, לא סטטיסטית, זה לא כך.

עמרם מצנע: זה בעיקר בערים גדולות בבתי ספר בשכבות מבוססות.

עמרם מצנע: זה מיעוט.

עמרם מצנע: צריך לבחון את זה.

עמרם מצנע: בוויכוח על תפקידה של הרשות, משרד החינוך וההסתדרות – כל אחד יש לו התפקיד שלו.

עמרם מצנע: גם אני, שלמה, אומר את זה לא פעם אחת אף על פי שזה לא תפקידי – אתם צריכים להילחם.

עמרם מצנע: אני יודע שאתה לא בדיוק הכתובת להחלטות על מאבקים, אבל המזכירות צודקות – המעו"ף זה דבר ענק שמייצג את כלל הרשויות המקומיות, ואני מניח שעוד כמה גורמים במשק.

עמרם מצנע: גופים מאוד סקטוריאליים וממוקדים כמו מזכירות וסייעות יוצאים בסוף ניזוקים כי הם גם מתחרים זה בזה.

עמרם מצנע: זאת דעתי.

עמרם מצנע: אני גם לא מומחה למערכות של יחסי עבודה, אבל יש בעיה כי יכול להיות שצריך ליצור מנגנונים שבהם יש התאגדות לרוחב.

עמרם מצנע: זאת אומרת ועד עובדים של הרשות המקומית; אבל יכול להיות שצריך למצוא מקום שיש גם לאורך – כלומר התארגנות של המזכירות כדי למצות את הפרופסיה ואת הייחוד של זה.

עמרם מצנע: הלוא יש מזכירה אחת בבית-ספר, והיא לא יכולה בכלל להיאבק על מקומה ועל משמעותה.

עמרם מצנע: ביישובים קטנים יש 5-4 מזכירות, וביישובים גדולים יש עשרות מזכירות.

עמרם מצנע: אני כבר קבעתי לעצמי פגישה עם יושב-ראש ההסתדרות, ואני אנסה לפחות לדסקס אתו את העניין הזה.

עמרם מצנע: כי בסוף ייצוג העובדים נפגע.

עמרם מצנע: ועד עובדים בעיר גדולה או קטנה מייצג את כל העובדים, והוא לא מספיק מודע.

עמרם מצנע: אז נכון שיש ועדים גדולים יותר שבהם יש נציגות לכל אחד מהסקטורים, אבל זה לא מספיק משמעותי.

עמרם מצנע: אין ספק שמשרד החינוך – ואני העברתי ביקורת בתחילת הישיבה, וזה ייכתב בסיכום – אי נוכחותו פה מצביעה על חוסר עניין, חוסר תשומת לב וחוסר הבנה שנושא המזכירות הוא חלק מהצוות החינוכי של בית-הספר.

עמרם מצנע: המציאות שבה משרד אחד מטיל מטלות, ומשרד אחר, במקרה זה אלה הרשויות המקומיות, הוא משלם השכר, יוצר מראש את הבעייתיות פה.

עמרם מצנע: אני, כמובן, אדבר על זה.

עמרם מצנע: הרעיון שהעליתי בהתחלה שמזכירות יהיו חלק מעובדי המדינה הוא רעיון נכון וטוב, אבל אני סקפטי שהוא יקרה.

עמרם מצנע: לכן חבל לעסוק בזה.

עמרם מצנע: אבל אין ספק שזה יוצר בעייתיות ומורכבות גדולה מאוד בתהליך הזה.

עמרם מצנע: אני מודה לכם שבאתם.

<קריאות: תודה לך.

עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שבכוחות משותפים נצליח לקדם את המעמד, את המקצועיות, את הפרופסיה וכמובן, את הגמול ואת השכר בעקבותיו.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.