ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 267, 2014-10-27 11:00

עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: קשה לראות כנסת ללא אנשים בחודשים האחרונים.

עמרם מצנע: כמו גן ילדים ללא ילדים.

עמרם מצנע: אני שמח לראות אתכם.

עמרם מצנע: כפי שהתחייבנו, אנחנו מקיימים דיון מעקב בשני נושאים, שהקשר שלהם קיים, אבל לא באופן מוחלט: האחד זה בנושא הסייעות הרפואיות בחינוך המיוחד, בכיתות החינוך המיוחד, הפורמלי והלא פורמלי.

עמרם מצנע: נזכיר שבנושא הזה קיימנו דיון באמצע יולי, ואני רוצה לשמוע על התקדמות בנושא הזה.

עמרם מצנע: הנושא השני הוא מתן שירותי חינוך לילדים בבית, מה שמכונה אצלנו תלל"ים.

עמרם מצנע: נתחיל בנושא הראשון – הוא נראה לי קצת פחות מורכב, נשאיר קצת יותר זמן לנושא השני.

עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שהבעיה צצה כתוצאה מכך שהתגלתה לקונה, אם אפשר לקרוא לזה כך, בליווי הרפואי שניתן לילדים שנמצאים בחינוך המיוחד במסגרת החינוך המוכר שאינו רשמי.

עמרם מצנע: זה דבר אחד.

עמרם מצנע: דבר שני היה כמובן הבעיה בהארכת הזיכיון של חברה שנתנה את השירותים בכלל, ואם איני טועה, שם הזיכיון הוארך בשנה, כלומר הוא תקף גם לשנת הלימודים הקרובה.

עמרם מצנע: אני צודק, אנשי משרד החינוך?

<אילן שי: כן, אבל יש כרגע עתירה לבית המשפט בדרישה לבטל את האישור שניתן.

<אילן שי: אתה מדבר על הארכת ההתקשרות עם חברת פמי פרימיום, שנותנת את השירותים הרפואיים.

עמרם מצנע: נכון, במסגרת החינוך המיוחד.

<אילן שי: ההתקשרות אתה הוארכה בשנה, והוגשה עתירה נגדה.

עמרם מצנע: מבחינתנו כרגע היא מוארכת בשנה.

עמרם מצנע: רק ביקשנו בכמה תחומים לקיים פעילות, כדי שכשנגיע לסוף השנה, לא נימצא שוב עם השעון מתקתק, ואם בית המשפט ייעתר לעתירה, על אחת כמה וכמה.

עמרם מצנע: רציתי לבדוק במשרד החינוך, היכן אתם עומדים בהכנת המכרז החדש, וכמובן, בפתרון לאותה בעיה שצצה אז, אם אתם זוכרים, בנושא של השירות הרפואי, שהמכרז אז לא כלל את השירות הרפואי לילדים שלומדים בחינוך המיוחד המוכר שאינו רשמי - שם צצה הבעיה.

עמרם מצנע: זה סיפור של מקרה בודד, אבל הוא מציף בעיה עקרונית.

עמרם מצנע: בבקשה.

<רחלי אברמזון: בוקר טוב.

<רחלי אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: בעניין כתיבת ההמלצה שהיתה בוועדה הקודמת, יצרנו קשר עם משרד הבריאות ועם הנציגים ממשרד הבריאות.

<רחלי אברמזון: כבר נפגשנו לשתי פגישות עבודה שמקדמות אותנו לקראת כתיבת מכרז מקצועי יותר.

<רחלי אברמזון: לקחנו לתשומת לב את כל ההערות שניתנו לנו בעבר.

<רחלי אברמזון: אתן אנחנו מתקדמים כדי לצאת למכרז החדש.

<רחלי אברמזון: לגבי הנושא של המוכר שאינו רשמי, זו סוגיה שאנחנו עדיין מטפלים בה – האם לכלול אותה בתוך המכרז החדש שייצא.

<רחלי אברמזון: בכל מקרה משרד החינוך יצטרך לתת את המענה גם לילדים במוכר שאינו רשמי.

עמרם מצנע: לגבי השנה הנוכחית, איך פתרתם את זה?

<רחלי אברמזון: פתרנו את הבעיה לכל המקרים שהיו מקרים חריגים שהובאו בפנינו, ואנחנו מזמינים גם עכשיו.

<רחלי אברמזון: כל מקרה לגופו נדון, ונתנו את הפתרון באמצעות- - -

עמרם מצנע: אני מבין שזה לא מספר גדול.

<רחלי אברמזון: לא היתה בעיה.

<רחלי אברמזון: נכון לרגע זה כולם קיבלו את המענה הנדרש.

קריאה: - - -

עמרם מצנע: בבקשה.

<יוליה בן משה: יוליה בן-משה, "כל הזכיות", והורה.

<יוליה בן משה: רחלי, רק שאלה - אחת ההמלצות של אותו דיון היתה לשתף הורים; לא רק להידבר עם משרד הבריאות אלא גם לשתף הורים.

<יוליה בן משה: האם ההורים שותפו במכרז החדש?

<רחלי אברמזון: עדיין לא כתבנו אותו.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מזמנים את ההורים, אנחנו עושים זאת כדי להציף את הסוגיות שמטרידות מתוך הניסיון האישי שלהם, מה חשוב שניקח לתשומת לבנו.

<רחלי אברמזון: המעגל הזה התרחש והתקיים, כמו שדאגנו גם לקיים את המעגלים הנוספים שהיו.

<רחלי אברמזון: אז אין שום בעיה.

<רחלי אברמזון: אבל המכרז המקצועי נכתב בידי- - -

עמרם מצנע: כלומר יהיה שלב שבו טיוטת המכרז תיחשף, ומי שיהיו לו הערות יוכל להעיר?

<רחלי אברמזון: ודאי.

<אילן שי: לא חושב שאפשר לחשוף.

<אילן שי: אפשר לקיים שולחן עגול כדי לשמוע תובנות שיש להורים.

עמרם מצנע: אבל אם לא יודעים מה אתם הולכים לכתוב שם, קשה- - -

<רחלי אברמזון: הם יציפו את מה שחשוב להם.

עמרם מצנע: אבל גם אם לא להציג את המסמך של המכרז עצמו, אני חושב שאתם צריכים להציג מה הולך להיות בתוכו, כדי שההורים יוכלו- - -

<אילן שי: עקרונות.

עמרם מצנע: פשוט חוסך הרבה זמן אחר כך.

עמרם מצנע: בבקשה.

<ירון לוי: ירון לוי, מנכ"ל ארגון הפעולה של הנכים.

<ירון לוי: שני דברים: מה שהעירה הגברת ממשרד החינוך, אל"ף, לגבי הבעיות, שלא היו הרבה בעיות עם החברה, אני יכול לספר אישית על עשרים מקרים, ויש לי הכול מסודר.

<ירון לוי: מקרים קשים מאוד.

<ירון לוי: בי"ת, לגבי המכרז החדש, אם מכינים את המכרז ואז יפנו להורים לשאלות – למה לא להקדים את זה?

<ירון לוי: מקימים צוות שיגבש את המכרז – למה לא לצרף נציגים הורים?

עמרם מצנע: הצוות שיגבש את המכרז הוא צוות ממשלתי.

עמרם מצנע: מה שיעשו – ולזה התחייב משרד החינוך - לפני פרסום המכרז- - -

<ירון לוי: בעת כתיבתו.

<ירון לוי: אם יכתבו אותו, כבר לא ישנו אותו.

עמרם מצנע: יש פה התחייבות, לפני שהמכרז יוצא במתכונתו, לעשות שולחן עגול עם נציגי ההורים כדי לראות שהדברים - יש עליהם הערות.

<ירון לוי: טוב.

<ירון לוי: אם יש הערות, אנחנו כמובן כרגיל פונים אליך.

<ירון לוי: יש עשרות פניות קשות.

<ירון לוי: אני חייב לספר על מקרה קצר.

<ירון לוי: אני נמצא באזור תל מונד.

<ירון לוי: אני מקבל טלפון מאמא מנתניה שהילדה שלה לומדת בתל-אביב בחינוך מיוחד.

<ירון לוי: היא בעבודה.

<ירון לוי: טלפון ממנהלת בית הספר: שלום אמא יקרה, הילדה שלך מפרכסת, בואי.

<ירון לוי: הילדה על כיסא גלגלים.

<ירון לוי: יש לה בתיק כדור קטנטן.

<ירון לוי: מנהלת בית הספר לידה משמאלה, ולימינה אחות של חברת פמיפרימיום.

<ירון לוי: האחות אומרת: אסור לי לתת לה טיפול רפואי.

<ירון לוי: הגיעה אחרי שעה, הילדה כמעט הלכה- - -

עמרם מצנע: ירון, אי-אפשר להיכנס.

עמרם מצנע: שמעתי על החלק מהמקרים האלה.

<רחלי אברמזון: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להתייחס, לגבי ההערה של מר ירון, לא דיברתי על השירות של פמיפרימיום.

<רחלי אברמזון: דיברתי על כך שאם היתה בעיה אצל ילדי המוכר שאינו רשמי, שהיתה זקוקה לשירות רפואי, אנחנו טיפלנו.

<רחלי אברמזון: לזה התייחסתי.

עמרם מצנע: מישהו עוד רוצה לנושא הזה לפני שנעבור לנושא השני?

עמרם מצנע: אז רשמנו לעצמנו לטובת הסיכום, אל"ף, שמשרד החינוך מכין את המכרז בתיאום עם משרד הבריאות והגורמים המקצועיים.

עמרם מצנע: ייעשה מפגש נוסח שולחן עגול עם נציגי ההורים כדי לשמוע הערות על הנושאים שיהיו בתוך המכרז, ויפרסם את המכרז כך שיתחשב בלוח הזמנים לסיום המכרז הנוכחי, בהנחה שבית המשפט לא יתערב; אם בית המשפט יתערב, הזמן יתקצר.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יואב מריק: פרופ' יואב מריק, רופא ראשי, משרד הרווחה.

<יואב מריק: כמו שאמרתי בפגישה האחרונה, אני מבקש להזמין אותנו.

עמרם מצנע: בהחלט.

עמרם מצנע: נעבור לנושא היותר מרכזי, והוא השירות החינוכי והרפואי הניתן לילדים שבגלל מחלתם נמצאים בבית.

עמרם מצנע: השירות הזה ניתן במשך שני העשורים האחרונים על-ידי עמותת תלל"ים.

עמרם מצנע: משרד החינוך יצא במכרז.

עמרם מצנע: כפי שאני יודע, מי שזכה במכרז זה עמותת אורט העולמי.

עמרם מצנע: הם שזכו.

עמרם מצנע: אני יודע את זה מהמנכ"ל שהתקשר אלי ועדכן אותי הבוקר.

עמרם מצנע: אני מזכיר- זה לא דיון ראשון שאנחנו עושים אלא שלישי או רביעי עם כמה מפגשים שאנחנו עושים.

קריאה: - - -

עמרם מצנע: אדוני, אוציא אותך החוצה, אם לא תדע לדבר בזמן.

עמרם מצנע: היה מכרז.

עמרם מצנע: היו טענות על בעיות במכרז.

עמרם מצנע: משרד החינוך הקפיא את המכרז, עשה בו תיקונים כאלה או אחרים.

קארין אלהרר: לא אמרו שזה מוקפא עד דצמבר?

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: הוקפא בזמנו, אבל יצא מחדש.

עמרם מצנע: אחרי שעשו בו תיקונים, ועמותת תלל"ים הסכימה להאריך את משך השירות שהם נותנים עד סוף השנה הקלנדרית, המכרז יצא.

עמרם מצנע: לא סוד שהוא יצא.

עמרם מצנע: הבענו חששות כמובן על מי ומה ואיך ייגשו.

עמרם מצנע: המכרז יצא.

עמרם מצנע: אני לא מכריז על זכיינים, אבל התקשר אליי הבוקר מנכ"ל אורט העולמי.

עמרם מצנע: זה ארגון שעובד בארץ, הוא נפרד מאורט ישראל, הם עובדים מחדש בתחום החינוך.

עמרם מצנע: הם זכו במכרז.

עמרם מצנע: זו עובדה.

עמרם מצנע: הדיון נקבע רק הבוקר, אני התבשרתי.

עמרם מצנע: אבל לדיון הזה יש ערך ויש לו חשיבות, כי אנחנו צריכים היות לעקוב ולראות, בהנחה שיש זכיין וזה הזכיין, איך יתבצע התהליך, העברת האחריות והמקל כמו שצריך, שגם בעיקר הילדים והמשפחות לא ייפגעו, וגם, לא פחות חשוב, שסגל המורים, צוות המורים שפזור בכל הארץ, גם הוא ימשיך להיות ברובו מועסק.

עמרם מצנע: זו הנקודה העיקרית שעומדת היום לנו כאנשי ציבור שרוצים לעזור על הפרק.

עמרם מצנע: עמותת תלל"ים מסיבותיה שלה, וזה לגיטימי לחלוטין, לא ניגשה למכרז.

עמרם מצנע: ונכון שהופעלו לחצים מכל הכיוונים – הורים, מורים ושאר ישראל, כדי שהמדינה לא תעשה מכרז, ותיתן את המשך הזיכיון לתלל"ים.

עמרם מצנע: זה בלתי-אפשר.

עמרם מצנע: אנחנו מדינת חוק, וגם מי שנשא בשירות הזה עשרים שנה ועשה עבודה מצוינת על דעת כולם, צריך לעמוד למכרז.

עמרם מצנע: ועובדה היא שמישהו ניגש, ומישהו גם זכה.

עמרם מצנע: עכשיו צריך לוודא שהעברת המקל תהיה נכונה, ראויה, מקצועית, מתחשבת, רגישה וכן הלאה.

עמרם מצנע: על זה התכנסנו, ועל זה נמשיך לעקוב.

עמרם מצנע: משרד החינוך.

<אילן שי: הדברים שכבוד היושב-ראש אמר מדויקים.

<אילן שי: אורט העולמי פועלים בישראל כיום במסגרת עמותה שקוראים לה קדימה מדע.

<אילן שי: אני לא בקי בכל הסיפור בינם לאורט ישראל, אבל על רקע של פיצול כלשהו הם פועלים עכשיו באופן עצמאי.

<אילן שי: השם שהם פועלים היה עמותת קדימה מדע, והם ניגשו למכרז וזכו בו.

<אילן שי: הם היו הצעה יחידה במכרז.

<אילן שי: עמותת תלל"ים לא ניגשה למכרז.

<אילן שי: יש להם רקע בתחום שמשיק לתחום המכרז הזה – מתן פעילות של מתן שירותים לילדים חולים שמאושפזים בבתי החולים אחר הצהריים, שהם מבצעים את זה במשך- - -

מסעוד גנאים: אפשר להתייחס לתנאי המכרז בקשר לעובדים ולמורות?

<אילן שי: ביחס לעובדים, איני יכול להתחייב בשם קדימה מדע או לדבר בשמם; אני רק יכול לומר שבמקרים קודמים בעבר, שבהם התחלפו זכיינים בפעולות דומות, הזכיינים החדשים קלטו עובדים שעבדו במסגרת הזכיין הקודם, שביצע את אותה פעילות.

<אילן שי: מה התוכניות של קדימה מדע לעניין הזה, איני יודע לומר.

מסעוד גנאים: אבל הוא היה תנאי, למשל, למשרד החינוך, להשאיר את הצוות?

עמרם מצנע: אי-אפשר להכניס תנאי כזה למכרז.

עמרם מצנע: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקים.

עמרם מצנע: זו לא הפעם הראשונה.

עמרם מצנע: זה היה נושא שגם בהיל"ה, אם אתם זוכרים, בקרן קרב.

עמרם מצנע: הבעיה הזאת צצה כל פעם.

עמרם מצנע: אי-אפשר לכתוב מכרז, ולחייב את הזכיין לקבל לעבודה את כל אלה שהיו.

עמרם מצנע: אבל, אל"ף, די טבעי ודי נורמלי ודי מובן שזכיין חדש לא בא עם מורים.

<ליאורה פלד: חלק מדרישות המכרז, להציג צוות.

עמרם מצנע: הלא בטח יהיה מישהו שגם ילך לבית המשפט על הזכייה הזאת.

עמרם מצנע: לא דנים בזה.

עמרם מצנע: זה לא תפקידנו.

עמרם מצנע: יש ועדת מכרזים, יש מערכת שפועלת, והיא החליטה מה שהחליטה.

עמרם מצנע: זו נקודה ראשונה.

עמרם מצנע: ואני דיברתי עם המנכ"ל הבוקר.

עמרם מצנע: התקשר אליי ביוזמתו, עדכן אותי, ובהחלט מתכוון לקחת מה שיותר מורים שיש להם הכשרה וניסיון ויכולת, כי בחלק מתנאי המכרז מורים צריכים להיות בעלי כישורים מסוימים.

עמרם מצנע: לכן אנחנו לא דנים עכשיו במכרז.

עמרם מצנע: התהליך הזה הסתיים, כפי שהמדינה נוקטת ועושה.

עמרם מצנע: ושוב אני ואומר לכל מי שמודאג ומוטרד, אני מבין את זה, אבל תבינו: מדינה מתוקנת, שפועלת באמצעות קבלני חוץ, זכייני חוץ, טובים או פחות טובים, מחויבת לעשות את זה בתהליך של מכרזים.

עמרם מצנע: לכן התהליך הזה היה תהליך ארוך, מורכב, וזה הגיע לסיומו.

עמרם מצנע: עכשיו צריך לעשות הכול.

עמרם מצנע: אני בטוח שמשרד החינוך יעשה.

עמרם מצנע: אני בטוח שהזכיין החדש ואנחנו כנציגים שלכם נעקוב ונלווה שאכן לא רק שלא תהיה פגיעה כלשהי אלא להפך – תהיה בהחלט התקדמות בנושאים שונים ואחרים.

עמרם מצנע: כדאי שנבין את המציאות שבה אנחנו נמצאים ובה אנחנו פועלים.

עמרם מצנע: רחלי, בבקשה.

עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, צריך להירשם אצל יהודית מנהלת הוועדה.

<רחלי אברמזון: אל"ף, אני מבקשת להדגיש, גם בתנאי המכרז הרחבנו בעקבות הערה שקיבלנו את העניין הזה להעסקת מורים שיש להם ניסיון בהוראת תלמידים חולים, כך שהתייחסנו לזה גם.

<רחלי אברמזון: ואנחנו באמת בעקבות ההערה התייחסנו גם לחששות או לבקשות או לדברים המאוד חשובים שההורים מציפים במעבר הזה.

<רחלי אברמזון: לכן גם נירית, שיושבת פה, המפקחת שמלווה את הנושא הזה מקרוב, ואני, נפגשנו עם נציגות ההורים.

<רחלי אברמזון: זה לא המפגש הראשון והאחרון שהתקיים בעקבות המכרז והמעבר.

<רחלי אברמזון: אנחנו נלווה את כל זה ככל שיידרש כדי שהמעבר יהיה רגוע וחלק ומותאם לצורכי הילדים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עכשיו נקיים את הדיון.

עמרם מצנע: אתן לכל אחד ככל שהזמן יתיר לנו – יש לנו זמן עד 13:00 לשמוע ולהשמיע.

עמרם מצנע: אני מבקש לעשות את זה בצורה מתומצתת, לא לחזור אחד על דברי השני.

עמרם מצנע: אני בטוח שנצא מפה יותר חכמים.

עמרם מצנע: נקיים כפי שאנו נוהגים, דובר אחד מהציבור וחבר כנסת לסירוגין.

עמרם מצנע: עמותת תלל"ים, בבקשה.

<ליאורה פלד: ראשית, כפי שאמרתי כשהמכרז התפרסם, בין השורות שלו היה כתוב: רק לא תלל"ים.

<ליאורה פלד: רק בעקבות השאלות שלנו חלק מהעוולות שם תוקנו כמו שמנהל יכול להיות מי שמטפל בילדים חולים, שמורים לא חייבים להיות מורי בית ספר; יכולים להיות מורים של ילדים חולים.

<ליאורה פלד: אני מאוד שמחה שתיקנתם את זה.

<ליאורה פלד: אני לעומת זאת, גם היום, אני כבר לא נכנסת למקצועות הפרא רפואיים, כי אני מחזיקה את הבג"ץ שכתוב בו שמה שיינתן לבג"ץ המיוחד של החינוך המיוחד, שעות הטיפולים היחידות הן בהבעה ויצירה, ומשרד החינוך אינו נותן טיפולים רפואיים.

<ליאורה פלד: התעקשתם על פרא רפואיים.

<ליאורה פלד: לא יכולנו לגשת.

<ליאורה פלד: מעניין אותי לראות, אדוני היושב-ראש, את רשימת בעלי המקצוע הפרא רפואיים, 15 מכל מין, בעלי ניסיון של שלוש שנים בשבע השנים האחרונות בטיפול ילדים בנושא הזה.

<ליאורה פלד: בנוסף, המכרז הזה עושה אפליה קשה ובוטה בזכויות הילדים החולים בחינוך הרגיל.

<ליאורה פלד: גם לזה לא הסכמנו.

<ליאורה פלד: יצרתם איזושהי טבלה, להראות שאחרי חודשיים אתם מוסיפים עוד שעה, ילד עולה חדש, יצרתם משהו חדש, עולה חדש הוא זכאי לסך שעות אחר.

<ליאורה פלד: סך הכול הורדתם את המתגברים של ילדי החינוך הרגיל לחלוטין.

<ליאורה פלד: לקחתם מהם את הקיץ.

<ליאורה פלד: כל זה נשאר ולא תוקן.

<ליאורה פלד: מאחר שאני מחזירה לך היום, אדוני היושב-ראש, את הזכות הגדולה שהיתה לי לשרת את הילדים החולים, אני מעבירה אליך אישית את האחריות, שלפני שהמכרז הזה יוצא לדרך, שלחתי לך שני בג"צים.

<ליאורה פלד: אחד, משרד החינוך זוכר, כי החינוך המיוחד מטפל, זה של ילדה מהחינוך המיוחד.

<ליאורה פלד: השני, לא עלינו, הוא של ילד מהחינוך הרגיל.

<ליאורה פלד: את הבג"ץ הזה שכחו.

<ליאורה פלד: גם בו כתוב 24 שעות יינתנו לילד הזה בפילוח כזה או אחר.

<ליאורה פלד: אני ישבתי בבג"ץ כשנכתבה הפשרה עם עורך הדין של משרד החינוך.

<ליאורה פלד: היא ניתנה בתיווכי, הפשרה הזאת.

<ליאורה פלד: הבג"ץ הזה הביא את המתגברים ל-2010.

<ליאורה פלד: אותו מקצוע, שכשישבתי מול כותבי המכרז, התייעצו אתי רבות, שאלו אותי: מה זה מתגבר?

<ליאורה פלד: והסברתי.

<ליאורה פלד: אמרו לי: אין מקצוע כזה.

<ליאורה פלד: החליפו את זה בסייעות.

<ליאורה פלד: זה המתגברים של פסק הדין של שנת 2006.

<ליאורה פלד: אז אני חושבת, אדוני היושב-ראש, לתלל"ים, כנראה, כבר אי-אפשר לעזור, ואגב, המכרז הזה לא היה חובה.

<ליאורה פלד: היתה על שולחנך הצעת חוק שאתה הקפאת, וביקשת ממשרד החינוך לתקן תקנות.

<ליאורה פלד: למזלם הטוב, זה לא רלוונטי, כי זכה בזה ארגון שהוא לא למטרות רווח.

<ליאורה פלד: מה היית עושה, אדוני היושב-ראש, אם זה היה מרמנת אל דור היחידים שניגשים וזוכים?

<ליאורה פלד: איך היינו נושאים פנינו אל הילדים אז, כל משרד החינוך הנכבד שיושב שמולי?

<ליאורה פלד: וזאת היתה חברה של מטרות רווח?

<ליאורה פלד: אבל זה לא נושא הדיון, כי למזלה של הוועדה הנכבדת הזאת, זה ארגון שלא למטרות רווח.

<ליאורה פלד: אפשר היה כמו שפטרו את פר"ח, אפשר היה לפטור את תלל"ים ממכרז.

<ליאורה פלד: היה אפשר לדבר עם תלל"ים על כל הדברים שכתובים במכרז הזה.

<ליאורה פלד: על הכול היה ניתן לדבר.

<ליאורה פלד: תלל"ים מסוגלת לבצע אותו ובגאווה ובהצלחה.

<ליאורה פלד: גם ילדים שצריכים מקצועות פרא רפואיים, ובאמת צריכים, תלל"ים נותנת.

<ליאורה פלד: אבל אני מעבירה אליך את האחריות.

<ליאורה פלד: אסור למכרז הזה לצאת לדרך.

<ליאורה פלד: היום הילדים האלה מקבלים יותר.

<ליאורה פלד: ב-1 בינואר פנייה שתגיע מהחינוך הרגיל, הילד יקבל ארבע שעות אם יהיה א' עד ו'.

<ליאורה פלד: אם הוא יהיה חולה קשה, יוסיפו לו שעה אחרי חודשיים.

<ליאורה פלד: אם יהיה עוד יותר חולה, יוסיפו לו עוד שעה אחרי ארבעה חודשים.

<ליאורה פלד: אסור לכם להסכים את זה.

עמרם מצנע: תודה רבה, ליאורה.

עמרם מצנע: היתה לכם הזדמנות לגשת למכרז.

עמרם מצנע: החלטתם לא לגשת.

<ליאורה פלד: בצדק.

<דפנה אזרזר: למה הילדים צריכים להיפגע בגלל שמשרד החינוך רואה את התקציב מול העיניים?

<דפנה אזרזר: 24 שנה הכול היה בסדר.

<דפנה אזרזר: את תקועה כמו עצם בגרון, כי את הולכת לטובת הילדים נטו.

עמרם מצנע: אם אתם רוצים לנהל ככה את הדיון, לא אפריע לכם - לא ייצא מזה כלום.

עמרם מצנע: שוב, חשוב מאוד, פתחתי עם זה, שנבין היכן אנחנו עומדים.

עמרם מצנע: ואני מציע, מי שרוצה ללכת לבית משפט, כפי שזה נהוג היום, על כל החלטה- - -

קריאה: למה להגיע לזה?

עמרם מצנע: כפי שזה נהוג היום במחוזותינו, הולכים לבתי משפט.

עמרם מצנע: זה בסדר ולגיטימי.

עמרם מצנע: זו מערכת נכונה.

עמרם מצנע: זה צד אחר.

קריאה: יותר מדי.

עמרם מצנע: משרד החינוך פעל פה לפי הנהלים ולפי הכללים.

עמרם מצנע: המכרז הזה תוקן יותר מפעם אחת.

עמרם מצנע: הוועדה לא הוכלת להתמודד כרגע עם המכרז, כי התהליך בוצע כפי שצריך.

עמרם מצנע: ככה מבצעים תהליך.

עמרם מצנע: לא רק בתחום הזה אלא בתחומים רבים אחרים, רגישים לא פחות.

קקריראה: למה לעשות מכרז?

קקריראה: יש עמותה יוצאת מן הכלל.

עמרם מצנע: עם כל הכבוד לך, אני מביע את עמדתי.

עמרם מצנע: אתה רוצה להחליף אותי – בבקשה.

עמרם מצנע: והוועדה לא רק רגישה אלא גם פתוחה.

עמרם מצנע: אנחנו מקיימים מעקב קבוע בנושאים רבים.

עמרם מצנע: זה לא הנושא היחיד שקשור בילדים, גם מהחינוך הרגיל וגם מהחינוך המיוחד.

עמרם מצנע: בסופו של דבר צריך לדעת במה ניתן להתערב, במה לא ניתן להתערב, וכיצד לעשות את הדברים נכון.

עמרם מצנע: המשימה עכשיו של משרד החינוך ושלנו כוועדה, לתפישתי, היא לעקוב, לוודא, ללוות, שאכן העברת המקל אחרי כל כך הרבה שנים תבוצע- - -

קריאה: - - -

עמרם מצנע: אדוני, אוציא אותך.

עמרם מצנע: חכה בסבלנות.

עמרם מצנע: אתה נראה לי אדם די מבוגר.

עמרם מצנע: חכה בסבלנות, אתן לך לדבר.

עמרם מצנע: לעקוב אחרי העברת המקל זה לא פשוט אחרי כל כך הרבה שנים.

עמרם מצנע: אין לי ספק.

עמרם מצנע: היו הרבה שקיוו שאף אחד לא ייגש למכרז והמכרז יתפרק.

עמרם מצנע: אבל יש זכיין.

עמרם מצנע: וזו קבוצה איכותית.

עמרם מצנע: מה הניסיון שלה בתחום הזה, איני יודע, אבל היא קבוצה איכותית שמביאה כסף גם מבחוץ.

עמרם מצנע: היא פועלת בהרבה מאוד תחומים חינוכיים.

עמרם מצנע: אני בהחלט מקווה מאוד, ואנחנו לפחות נעשה מאמץ גדול שזה ייצא לדרך כהלכה, ושהשירות רק יקבל חיזוק ולא היחלשות.

עמרם מצנע: ואם יהיה צורך לעשות תיקונים לאורך הדרך, אני בטוח שמשרד החינוך יעשה את זה בליווי שלנו.

עמרם מצנע: משה רוטמן, בבקשה.

<משה רוטמן: שלום.

<משה רוטמן: אני אב לתלמיד שסיים 11 שנות לימוד בתלל"ים.

<משה רוטמן: היום הוא עושה שנה שנייה.

<משה רוטמן: מצבו, הוא משותק, מונשם, בעל אפילפסיה בנכות נפשית.

<משה רוטמן: עושה שנת שירות בהצטיינות, שנה שנייה בעמותת לוט"ם.

<משה רוטמן: אני מזכ"ל ארגון הפעולה של הנכים וקואליציית המשפחות שנרתמה למאמץ להציל לנסות לשמור על המהות של השירות שניתן היום לתלמידים.

<משה רוטמן: המצב הוא מוזר, כמו סיוט רע או מעשה חלם.

<משה רוטמן: בשנת 1990 בעקבות בג"צים של הורים הקים משרד החינוך את תלל"ים, שיוכל לטפל בתלמידים חולים בבית.

<משה רוטמן: 11 שנים המורים האלה היו מורים של משרד החינוך, ואז חוק שחוקק בשנת 2000, ומשנת 2002 המשיך משרד החינוך את הטיפול בתלמידים דרך עמותת תלל"ים – לא כמעסיק ישיר.

<משה רוטמן: העמותה הזאת היא בתחום מאוד מוגדר מקצועית, לא למטרות רווח, שעושה פלאים בעבודתה באמצעות 300 מוריה, מתנדביה, בנות ובני שירות, סטודנטים ועוד.

<משה רוטמן: כל ארבע שנים היתה צריכה לגשת למכרז מוזר.

<משה רוטמן: לא? מוזר.

<משה רוטמן: היינו מצפים שמשרד החינוך יאמץ אץ הדגם המוצלח, ויהפכם שוב למורי משרד החינוך או לפחות לתת לתלל"ים מעמד של ספק יחיד, אך לא כך.

<משה רוטמן: זה לא קרה.

<משה רוטמן: המכרז פתוח לחברות מסחריות, ללא ידע וניסיון, עם פגיעה ממשית בתלמידים בצמצום שעות הלימוד ולבטח איכותם.

<משה רוטמן: לא מתקבל על הדעת שמשרד החינוך רוצה לשפוך את התינוק עם המים.

<משה רוטמן: ברור אגב עניין הוספת שירותים מטפלים שונים ומגוונים למכרז בנושא לימוד פרטני.

<משה רוטמן: כאן במפורש יש כוונה להביא רק ספקי שירותים גדולים שבונים שירותים של ספקי משנה שונים לפי מכרזים, וזאת בניגוד גמור להוראת תכ"מ 7.12.7, שבאה בעקבות החלטת ממשלה 3409 מ-3 ביולי 2011, שעניינה עידוד פעילותם של עסקים קטנים ובינוניים בישראל.

<משה רוטמן: בסעיף 4.1.22 של ההוראה מדובר בדיוק להפך – יש לבדוק אפשרות לפירוק שירותים שונים כדי לקבלם מספקים קטנים שמתמחים בתחום אחד כמו תלל"ים.

<משה רוטמן: מתוך 3,600 תלמידים בשנה, סך הכול בין 300 ל-400 שייכים לחינוך המיוחד, ומכל הכמות הזאת רק בעשרה מדובר בטיפולים פרא רפואיים.

<משה רוטמן: לא סביר והגיוני שוועדת החינוך תיתן למשרד החינוך להפריט את הלימודים לתלמידים החולים, לצמצם ולפגוע באיכותם, שלא לדבר על פגיעה ב-300 בתי אב של מפרנסים.

<משה רוטמן: ניסיונם של משרד החינוך בעברם עם שירותי הבריאות לתלמידים הולידו רק פגשעה בתלמידים ובזבוז כספים משווע של הציבור.

<משה רוטמן: במשך 24 שנים מצאה המדינה את תלל"ים כמתאימים לניהול פרויקט שאנשי חינוך שצמחו בתלל"ים, בעלי ניסיון בהוראה ובניהול הפרויקט של הוראת התלמידים החולים בבתיהם, הניסיון והידע שנאסף בתלל"ים ובהוראת הניהול, הוראת תלמידים חולים בבתיהם, אין דומה לו בשום בית ספר של מערכת החינוך ובמדינה, ובהתאם לדרישות מכרז זה מוכנה המדינה לוותר עליו עד שתלל"ים הקימה קול זעקה, ומשרד החינוך חזר בו בחלק מהגזרות.

<משה רוטמן: כיום התשובה להורים המודאגים, שאין בעיה עם מורי תלל"ים, שקודם היו מוקצים – עכשיו הם יכולים כן להצטרף לגוף חזק וחדש.

<משה רוטמן: משרד החינוך, שתמך בארגון ללא מטרות רווח והמידע המקצועי שנאסף בו יקר מפז, מדוע המדינה מוכנה לוותר על כל זאת בקלות, על אוצר שכזה?

<משה רוטמן: המכרז מגמתי בפגיעה במהות תלל"ים, ובעצם מראה למורים ולארגון את הדרך החוצה בברוטליות, כאשר לא ברור כיצד הם מתכוונים להתמודד עם נושאים אלה, שהם לבה של העשייה החינוכית למען התלמיד החולה בביתו.

<משה רוטמן: אני קורא לוועדה לצאת במסר ברור למשרד החינוך, להפוך את תלל"ים לספק יחיד, כפי שראוי בזכות 24 שנים של שירות ייחודי ויכולת לגייס משאבים, כדי לתת יותר לתלמידים החולים גם מעבר לתקציבים של משרד החינוך.

<משה רוטמן: אני מודה לכולם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: גילי אלון, בבקשה.

<גילי אלון: שלום.

<גילי אלון: אני חברת ועד עיריית באר-שבע, חברה בארגון הסייעות הארצית וסייעת.

<גילי אלון: הסעיף השני שהיינו צריכים לדון פה זה עניין הסייעות הרפואיות או החונכות לילדים במערכת החינוך, גם בחינוך הרגיל, 100 גנים, שמלוות ילדים עם כל מיני מחלות, והסייעות הן אלה שמזריקות, אם זה אינסולין, בדיקות וכל מיני דברים כאלה.

עמרם מצנע: בזה דנו בתחילת הדיון, הסייעות הרפואיות.

<גילי אלון: בחינוך הרגיל.

עמרם מצנע: אבל אנחנו לא דנים בזה עכשיו.

עמרם מצנע: עכשיו עוסקים בנושא הזה.

עמרם מצנע: נטע לוי.

<נטע לוי: אנחנו באותו נושא.

עמרם מצנע: פיני נגל.

<פיני נגל: אני מורה מתלל"ים, ואני רוצה להתייחס בקצרה לנושאים ספציפיים.

<פיני נגל: קודם כל, שמעתי פעם ראשונה על אורט.

<פיני נגל: עמותה זה בסדר, זה עומד בקריטריונים.

<פיני נגל: אלא שיש בעיה עם אחר הצהריים.

<פיני נגל: מה שהמכרז הזה מציג זה רשעות ואטימות מוחלטת, ואסביר למה.

<פיני נגל: יש הרבה מאוד סעיפים שם שנובעים מבורות של במה עוסקים בתלל"ים או מורי תלל"ים עם תלמידים חולים בביתם.

<פיני נגל: דוגמה הכי פשוטה, כשאתה בטא לילד הביתה, אתה נכנס לקודש הקודשים שלו, לביתי הוא מבצרי.

<פיני נגל: שום ארגון בארץ שלא פועל בצורה אינטנסיבית כזאת, לא יכול להתמודד עם זה אלא לאחר שלוש, ארבע, חמש שנים.

<פיני נגל: הסעיף הזה או הרעיון הזה לא מופיע שום מקום במכרז.

<פיני נגל: לכן אני חושב שהמכרז הזה נבנה בצורה שכל מכרז מנוכר לחלוטין על-ידי פקידי חוק, שישבו וכתבו אותו.

<פיני נגל: צריך לבטל אותו, כי הוא לא נוגע בעניין כלל וכלל.

<פיני נגל: זה הדבר הראשון.

<פיני נגל: דבר שני, כל תלמיד שאנחנו מטפלים בו – אגב, אני עובד תשע שנים בתלל"ים – הגשתי עשרות תלמידים לבחינות בגרות.

<פיני נגל: יש לי תואר ראשון באומנויות, תואר שני במינהל עסקים, פלוס תעודת הוראה.

<פיני נגל: שום תלמיד שניגש אליו מורה לא עומד לבד בחלל, אלא הוא עומד ביחד עם עוד עשרה אנשים מאחוריו.

<פיני נגל: לעבוד עם זה, להתמודד עם זה, זה דורש מיומנות מיוחדת – גם אישיותית וגם מיומנות של אדם שמוסיף על האישיות שלו.

<פיני נגל: זה ההורים של הילד, הסבים, הסבתות, האחים והאחיות ומורה או שניים מבית הספר, יועץ או יועצת, שהן רואות את התלמידים האלה פעמיים, שלוש, ארבע פעמים בשנה.

קריאה: לא רואים.

<פיני נגל: הגזמתי?

<פיני נגל: יש רואים.

<פיני נגל: אני הייתי עם כאלה שראו אותם, פעם, פעמיים בשנה.

<פיני נגל: אותם מורים ומנהלים אמורים להבין את המורכבות שיש לאותו ילד אונקולוגי או אחרי תאונת דרכים או עם מחלה, הם אמורים להתמודד.

<פיני נגל: אני שואל את עצמי – ולי התשובה מאוד ברורה - תיכנס אורט העולמית, מכובדת ככל שתהיה.

<פיני נגל: אין לה שום מושג לאן היא נכנסת.

<פיני נגל: מי שייפגע מזה – אני לא מדבר כבר על הטווח של החצי השנה הקרובה, כלומר מינואר עד יוני, שאין שום סיכוי שהילדים האלה יקבלו את מה שהם זקוקים, מה שמגיע להם ומה שקיבלו מתלל"ים במשך 24 שנים.

<פיני נגל: תשכחו מזה.

<פיני נגל: אתם פשוט לא מבינים על מה מדובר.

<פיני נגל: קראתי את המכרז חמש פעמים לפחות, וכל מה שגיליתי שם זה פקידות נטו.

<פיני נגל: לכן הערתי את ההערה קודם – זה לא מכרז לבני אדם; זה מכרז לעמוד בתנאים של חוק.

<פיני נגל: אסכם בדבר אחרון.

<פיני נגל: מדברים פה על מכרז כולם.

<פיני נגל: יופי של דבר.

<פיני נגל: מכרז.

<פיני נגל: שיא הדמוקרטיה.

<פיני נגל: שטויות במיץ.

<פיני נגל: לפני שלושים שנה היה צורך במכרזים, כי המערכת היתה לא יעילה, מושחתת ומסואבת.

<פיני נגל: היום מערכות כמו תלל"ים, שד"ר ליאורה פלד משך 16 שנה מנהלת אותה ביד רמה, לא זקוקות למכרז, כי זה בנפשנו.

<פיני נגל: אם אנחנו נעמוד במכרז, כמו שאמרה ד"ר פלד, יבוא טלדור או מרמנת, ומה הם יעשו – הם יחפשו את הדרכים לעשות את זה בצורה הכי יעילה להם.

<פיני נגל: לא מתבסס על שום דבר שקשור לתלל"ים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: בוקר טוב לכולם.

מסעוד גנאים: האמת?

מסעוד גנאים: באתי לדיון וחשבתי שעדיין אין תוצאה למכרז ואין זכיין, והופתענו עכשיו שיש זכיין.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: חשבתי שהדיון הוא על תנאי המכרז, על לחדש לתלל"ים, כי כל מי ששאלתי אמרו שתלל"ים עושה עבודתה נאמנה.

עמרם מצנע: סימן שאתה לא עוקב אחרי סיכומי הוועדה ואחרי דיוניה, כי הדברים האלה היו פה בשולחן.

עמרם מצנע: כולנו ידענו שיש מכרז, כולנו ידענו שהמכרז תוקן.

עמרם מצנע: כולנו ידענו שניתנה- - -

<דפנה אזרזר: הוא פוגע בילדים.

<דפנה אזרזר: זה מה שחשוב.

<דפנה אזרזר: הוא פוגע בילדים נטו.

<דפנה אזרזר: אין דבר כזה, שלא יתייחסו לזה שהמורים לא יישארו בזוכה המכרז החדש.

עמרם מצנע: גברתי הנכבדה, כרגע לא דיברתי על זה.

עמרם מצנע: הערתי על כך שכולנו השתתפנו בתהליך שבו ניתנה הזדמנות להעיר הערות.

עמרם מצנע: משרד החינוך תיקן את מה שהוא חשב שהוא צריך לתקן.

עמרם מצנע: המכרז יצא.

עמרם מצנע: גם אני לא ידעתי.

עמרם מצנע: אבל טוב שיש זכיין, וטוב שהזכיין הזה הוא לא חברה בעירבון מוגבל למטרות רווח.

עמרם מצנע: אני מקווה שנמשיך להתבדות לטובה גם בעתיד.

עמרם מצנע: את דעתי על מכרזים במערכת החינוך אתם יודעים.

עמרם מצנע: נמשיך לטפל בנושא הזה.

עמרם מצנע: הוא לא הסתיים.

עמרם מצנע: כרגע אנחנו עוסקים בנושא הזה הספציפי.

עמרם מצנע: בבקשה.

מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו פה רוצים את טובת הילדים, זה העיקר.

מסעוד גנאים: ואם יש לנו עמותה וספק שטובת הילדים היא נר לרגליו, ועושה את זה, וזה הוכח – זו שאלה – זה מופנה למשרד החינוך – למה להביא זכיין חדש?

מסעוד גנאים: למה להביא ספק חדש?

מסעוד גנאים: אם אנחנו רוצים את טובת הילדים, וכולם מביעים שביעות רצון מהשירותים של תלל"ים, למה להביא ספק חדש ומחדש להתחיל?

מסעוד גנאים: אם יש להם קבלות, ויש לתלל"ים קבלות – אני חושב שהמשימה שלנו, של ועדת החינוך, זה לשמור על זכויותיהם של המורות ושל העובדים.

מסעוד גנאים: היה לנו ניסיון עם קרב למשל, שנתנו לזכיין לעשות מה שהוא רוצה.

מסעוד גנאים: אחר כך הוא חזר בו, והזכיין השאיר את רוב העובדים והצוות של קרב.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שכולנו נפעל שהמורות שעבדו, הצוות שעבד, שיש לו ניסיון, יישאר, ולא שהזכיין החדש יעשה מה שהוא רוצה בקשר לצוות המורים והמורות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יוסי גרוסמן.

<יוסי גרוסמן: קודם כל, תודה רבה - אתמול דיברתי אתי בטלפון.

<יוסי גרוסמן: היינו יחד במלחמה, היית המפקד שלי.

<יוסי גרוסמן: קודם כל, מורי תלל"ים ותלל"ים גוף אחד.

<יוסי גרוסמן: אין הפרדה.

<יוסי גרוסמן: אני לא עוזב את עמותת תלל"ים.

<יוסי גרוסמן: 24 שנה עבדנו כמו שצריך.

<יוסי גרוסמן: מורה תלל"ים זה לא מורה רגיל שבא, דופק שעון וזהו.

<יוסי גרוסמן: זה נשמה.

<יוסי גרוסמן: אני חי תלל"ים יום ולילה, ואני נהנה מזה.

<יוסי גרוסמן: לכן אני שואל, למה אני צריך מכרז?

<יוסי גרוסמן: אני מבקש מכל הצוות וממשרד החינוך לבטל את המכרז.

<יוסי גרוסמן: לא צריך מכרז.

<יוסי גרוסמן: יש עמותת תלל"ים שעובדת 24 שנה.

<יוסי גרוסמן: שאלנו את ליאורה: את צריכה את הסיוע שלנו המורים?

<יוסי גרוסמן: שום דבר.

<יוסי גרוסמן: הכול היא עשתה לבד מבחינת מלחמה עם משרד החינוך.

<יוסי גרוסמן: למה לעשות את המכרז הזה?

<יוסי גרוסמן: אתן לך דוגמה, מה זה מורה תלל"ים.

<יוסי גרוסמן: היתה לי תלמידה חולת סרטן.

<יוסי גרוסמן: אותה ילדה לא רצתה ללמוד.

<יוסי גרוסמן: באתי לבית ספר, אמרתי להם: חבר'ה, תעודדו אותה.

<יוסי גרוסמן: הם אמרו: יודעים מה נעשה?

<יוסי גרוסמן: כולנו נעשה קרחת.

<יוסי גרוסמן: אמרתי לאותה תלמידה: הם רוצים לעשות קרחת.

<יוסי גרוסמן: היא אמרה: תגיד להם שלא.

<יוסי גרוסמן: הם הסתפרו, ועשו פאה נוכרית.

<יוסי גרוסמן: הקב"ה נתן לי מזל, שראיתי בעיתון כתבה על שתי תלמידות שהיו חולות סרטן, ועם השנים הן גדלו, נישאו, והביאו ילדים.

<יוסי גרוסמן: הראיתי את הכתבה הזאת לאמא, שתראה לילדה.

<יוסי גרוסמן: הילדה ראתה את הכתבה, והושפעה.

<יוסי גרוסמן: האמא צלצלה אליי ואמרה: יוסי השתנה משהו.

<יוסי גרוסמן: זו דוגמה אחת.

<יוסי גרוסמן: היא נשארה בחיים.

<יוסי גרוסמן: דוגמה שנייה, יש לי ילד שחולה במחלה כרונית.

<יוסי גרוסמן: אומר לי: אין לי חשק לחיות.

<יוסי גרוסמן: עירבתי את המערכת, עירבתי את תלל"ים.

<יוסי גרוסמן: ידעתי שאותה מחלה יש לילד במטולה.

<יוסי גרוסמן: קישרתי בין ההורים.

<יוסי גרוסמן: כלומר מורה תלל"ים הוא עם נשמה, מורה חי את זה.

<יוסי גרוסמן: לכן אני אומר שצריך לבטל את המכרז הזה.

<יוסי גרוסמן: אנחנו מורי תלל"ים יחד עם ההנהלה.

<יוסי גרוסמן: חבל.

<יוסי גרוסמן: 24 שנה היה יוצא מן הכלל.

<יוסי גרוסמן: עבדנו יפה.

<יוסי גרוסמן: למה לבטל?

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני, אני במבוכה, כי ציפיתי לשמוע כאן עדכון לגבי דברים שעודכנו במשרד החינוך בתוך המכרז.

אילן גילאון: כולם מדברים דברים טובים על תלל"ים.

אילן גילאון: אני לא מעורב לא בזה ולא בזה.

אילן גילאון: בסופו של דבר הגישה שלנו פה היא חוקית אורתופדית, וצודק היושב-ראש שהחוק צריך להתקיים כאן.

אילן גילאון: אני מבכה את המציאות הזאת שעמותות מנהלות את הדברים כאן, והכול במיקור חוץ.

אילן גילאון: אני חושב שמשרד החינוך בעצמו היה צריך לטפל בזה.

אילן גילאון: אין ספק.

אילן גילאון: ועם כל הכבוד לעמותות הכי טובות, ותלל"ים חורשת טוב, כולם חורשים טוב, יש 36 אלף עמותות במדינת ישראל שמנהלות את המדינה במקום המדינה.

אילן גילאון: אז בואו נתחיל מזה.

אילן גילאון: אבל אני לא עיוור ולא תמים.

אילן גילאון: אני מבין שאני נמצא בתוך מציאות.

אילן גילאון: אותי מעניין, אל"ף, שהדברים יתנהלו חוקית, ודבר שני, הגישה האורתופדית שלי אומרת שכל ילד צריך להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: זה מה שאני רוצה שיהיה בתנאי המכרז.

אילן גילאון: ואם לילד חסר משהו, או אם הוא בתסמונת יתומה הוא צריך לקבל את היחס של תסמונת יתומה כדי שנהיה בטוחים שהאחר זה באמת אני, ושכולנו בסופו של דבר מוגבלים, ושכולנו שווים וזכאים להגיע למחוז חפצנו בצורה מכובדת.

אילן גילאון: מה שציפיתי לשמוע כאן – קארין אמרה את זה ואני גם נזכר - ששר החינוך עדכן במכתב שעודכנו הקריטריונים.

אילן גילאון: הרי איך אנחנו יודעים שכאן הדברים לא בסדר?

אילן גילאון: על-פי מידת חוסר שביעות הרצון שמציפה את העניין, שבאה מכל כך הרבה כיוונים, כנראה משהו כאן לא בסדר.

אילן גילאון: יש מכרז, הכול בסדר, אבל זה לא מתאים למטרה שלשמה התכנסנו כאן – להביא את הילד למחוז חפצו.

אילן גילאון: לכן אותנו זה מה שמעניין.

אילן גילאון: אני רוצה לדעת, למה אנשים צריכים להיאבק על דברים שהם לא צריכים להיאבק בכלל?

אילן גילאון: אלה תנאים שצריכים להיות בתוך המכרז שלכם.

אילן גילאון: תיקחו את תלל"ים, תיקחו את האחרים - אני לא מתערב בזה.

אילן גילאון: אני חושב שכללי המכרז כאן צריכים להתקיים לפי החוק בדיוק אותו דבר.

אילן גילאון: אם יש פטור ממכרז, פטור ממכרז.

אילן גילאון: זה לא מעניין אותי.

אילן גילאון: אותי מעניין שזה יהיה חוקי, ושהילד יקבל את שלו.

אילן גילאון: לכן אני מצפה אדוני, לשמוע ממשרד החינוך, לעומת הטענות הקודמות, כי אנחנו במעקב, מה עדכנתם?

אילן גילאון: בזמנו דובר על שכר מסוים, שכנראה, היה בלתי-מתקבל על הדעת בתוך תנאי המכרז, שיהיה אפשר יהיה להעסיק את האנשים המיומנים בזה.

אילן גילאון: אפשר לרצות מה שאתם רוצים, אבל ברגע שאתה מנסה למקסם רווחים ולצמצם הוצאות – מה שלא מצופה ממשרד החינוך – אני לא מצפה את זה אפילו ממערכת פרטית שתחשוב כך בתחומים שאנחנו עוסקים בהם, אבל ברגע שזה קורה, אתה לא יכול לתת את השירות שאתה אמור לתת אותו.

אילן גילאון: אתה אומר: האחר זה אני, אני רוצה לראות את זה במימוש אורתופדי ממשי.

אילן גילאון: מה שנקרא, בחשיבה סנדלרית.

אילן גילאון: באיך תופרים לכל ילד את הנעל בדיוק שמתאימה לרגל שלו.

אילן גילאון: כל השאר דיבורים.

אילן גילאון: מה אכפת לי מי מנהל את זה?

אילן גילאון: אני רוצה בשביל הילד שלי את הכי טוב שיש.

אילן גילאון: לכן זה מה שאני מצפה לשמוע גם ממשרד החינוך.

אילן גילאון: מה עדכנתם?

אילן גילאון: מה עשיתם לעומת מה שפעם קודמת לא היינו מרוצים?

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: נירית בקמן, בבקשה.

<נירית חכמון בקמן: אני נירית בקמן.

<נירית חכמון בקמן: נפגשנו בוועדה הקודמת, ביולי.

<נירית חכמון בקמן: אני אמא לילד בן 8.

<נירית חכמון בקמן: שמו אביאל בקמן.

<נירית חכמון בקמן: מזה ארבע שנים הוא לא רואה את החוץ של הבית.

<נירית חכמון בקמן: אחד הדברים הכי יציבים שיש יש לו - שני דברים יציבים בעולם הזה: אותנו כמשפחה והמורה שלו.

<נירית חכמון בקמן: אני יודעת, כבוד היושב-ראש, שאמרת חד-משמעית שאנחנו צריכים לקבל את זה כפי שזה, כי יש ספק.

<נירית חכמון בקמן: יחד עם זאת, אני לא יכולה שלא להתרעם ולומר לכם:

<נירית חכמון בקמן: אף אחד מכם לא - ואני מתנצלת אם דבריי יהיו קשים, אבל הם כואבים, והם באים מהמקום הכי כואב והכי דואג - אף אחד מכם לא חושב על טובת הילדים המרותקים לבית.

<נירית חכמון בקמן: אף אחד מכם לא יודע מהי שגרת יום של הילד שלי או לילדים האחרים.

<נירית חכמון בקמן: יש 3,600 ילדים כאלה.

<נירית חכמון בקמן: הילד שלי הוא מהחינוך הרגיל.

<נירית חכמון בקמן: אנחנו תחת האגף לחינוך המיוחד.

<נירית חכמון בקמן: הבן שלי מקבל בין 4 ל-6 שעות אקדמאיות.

<נירית חכמון בקמן: זה 3 עד 4.5 שעות שבועיות.

<נירית חכמון בקמן: זה נורמלי?

<נירית חכמון בקמן: זה לא נורמלי.

<נירית חכמון בקמן: הבן שלי בן 8, לא יודע קרוא וכתוב.

<נירית חכמון בקמן: רק קרוא וכתוב הוא לא יודע?

<נירית חכמון בקמן: הוא לא יודע המון דברים שבמערכת רגילה בבית הספר, נבצר ממנו, כי המערכת החיסונית שלו, בגלל שעבר השתלה, אז לא רק שאנחנו מתנהלים עם קושי סיזיפי בריאותי; אנחנו צריכים להתנהל מול כל כך הרבה חזיתות?

קארין אלהרר: אני מתנצלת שהפרעתי לך בדברים.

קארין אלהרר: אני נורא מתחברת למה שאמר חבר הכנסת גילאון.

קארין אלהרר: בסוף הלקוח הוא הילד.

קארין אלהרר: אנחנו רוצים לדאוג לטובת הילדים.

קארין אלהרר: עם כל ההערכה, ויש לי הערכה גדולה לעמותת תלל"ים ולעבודה הרצינית שעשתה בשנים האחרונות – הסוגיה שפה על השולחן היא בכלל לא זהות העמותה.

קארין אלהרר: הדיון התקיים כאן, לפחות להבנתי בתחילת הדברים, כאילו רוצים להשאיר את תלל"ים ביי הוק או ביי קוק.

קארין אלהרר: מה שאת מעלה כאן, אני קצת מבולבלת, את אומרת: הילד שלי, שקיבל את השירות מתלל"ים ולא מהעמותה החדשה, קיבל מספר שעות מצומצם.

<נירית חכמון בקמן: גם.

<נירית חכמון בקמן: זה בנוסף.

קארין אלהרר: זה הנושא האמתי לדיון.

<ליאורה פלד: לא רק זה.

<ליאורה פלד: לא מדויק.

<ליאורה פלד: קיבל 6, לא 4.

<ליאורה פלד: מקבל למידה מרחוק, ומקבל תגבור מתלל"ים.

קארין אלהרר: אני באמת חושבת שהדבר המהותי שיש לשים על השולחן הוא מה הילד מקבל בהתאם לצרכיו.

קארין אלהרר: בדיון הקודם שהתקיים בנושא של המכרז התייחסתי ואמרתי: לא יעלה על הדעת שיקבלו פחות.

<נירית חכמון בקמן: לא שינו את זה.

קארין אלהרר: מה שאני מבינה, שאחד התיקונים שבוצעו הוא התאמת תוכנית אישית לכל ילד, שזה אומר שאין יותר המינימום ואין המקסימום; יש מה שהילד זקוק לו.

<דפנה אזרזר: זה לא נכון.

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: משרד החינוך פה.

קארין אלהרר: לא המצאתי את זה.

קריאה: זה לא כתוב בשום מקום.

קריאה: את לא יודעת לקרוא, נראה לי.

קארין אלהרר: רחלי, את רוצה לדבר?

<רחלי אברמזון: אני רוצה להסביר.

<רחלי אברמזון: השעות וטווח השעות – דבר לא השתנה מהמכרז הקודם.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, בעדכון של מה שאנחנו אומרים, גם היום, כשהספק הנוכחי נתן את שירותיו, נבנתה חליפה אישית לכל ילד.

<רחלי אברמזון: בדיוק באותם מקרים.

אילן גילאון: זה חליפה ליתום?

<רחלי אברמזון: ליתום.

<רחלי אברמזון: לצרכים של הילדים כפי שהם מובאים בפנינו.

<דפנה אזרזר: - - -

עמרם מצנע: את לא יכולה להפריע באמצע.

עמרם מצנע: זה לא פעם ראשונה.

<רחלי אברמזון: אין שום מכרז ואין שום תוכנית בעולם שלא עומדת באיזושהי מסגרת תקציבית.

<רחלי אברמזון: לכן בטווח הזה אני רוצה להבהיר, בשלב הבא, כשנתחיל את פגישות העבודה שלנו עם הגוף הזוכה, אנחנו יושבים- - -

אילן גילאון: את יכולה להדגים לנו חליפה כזאת?

אילן גילאון: מה השינוי?

קארין אלהרר: תסבירי לי בשפה שאני מבינה ושהציבור כאן יבין, מה היו השינויים שנעשו במכרז?

<רחלי אברמזון: אחת, עדכנו את השכר; שתיים, הרחנו את טווח הבקשה להעסיק מורים שיש להם ניסיון עם תלמידים חולים בביתם; שלוש, הגדרנו קריטריונים לגבי המורכבויות של הצורך של אותו ילד.

<רחלי אברמזון: זהו טווח קבוע.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אם יש ילדים עם צרכים מעבר לשש השעות האלה, הם יקבלו אותם.

<רחלי אברמזון: אבל את המקרים נביא לדיון, נקודה.

קריאות: איפה זה כתוב?

קריאות: הילדים לא קיבלו קודם, והם לא יקבלו היום.

קריאות: הם עובדים עליכם.

עמרם מצנע: אני רוצה לחזור רגע למסגרת הדיון.

עמרם מצנע: יכול להיות דיון, ויכול להיות שנצטרך לעשות אותו גם בעתיד, על הגדלת הסלים.

עמרם מצנע: זה לגיטימי.

עמרם מצנע: זה נכון גם בבתי ספר של הילדים הרגילים.

עמרם מצנע: גם שם יש 8 שעות, יש 4 שעות.

קריאות: - - -

עמרם מצנע: זה לא יעזור.

עמרם מצנע: אתם לא מבינים את זה?

עמרם מצנע: מוכרחים להקשיב.

עמרם מצנע: המכרז נבנה על בסיס מסגרת תקציבית.

עמרם מצנע: אנחנו עוסקים פה עכשיו בשני דברים מקבילים: אחד זה הסיפור של מכרז חדש עם עמותה חדשה שתנהל את השירות הזה; הדבר השני הוא כמובן היכולת להגדיל את היקף הסלים והשירותים.

עמרם מצנע: אלה שני נושאים נפרדים.

עמרם מצנע: לכן צריך גם להפריד אותם בדיון.

עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו לא בגלל הנושא העיקרי השני, אבל נעסוק בו.

עמרם מצנע: אני לא נרתע מזה.

עמרם מצנע: אנחנו עוסקים עכשיו בהעברת המקל לאחר שהיה מכרז, המכרז הסתיים, ותיכנס עמותה אחרת כדי להפעיל את המערכת הזאת.

עמרם מצנע: נירית, הפסקנו אותך.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אני רק רוצה להעיר הערה אחת.

עמרם מצנע: אף אחד מאתנו, אני יכול לדבר בשמי, לא יכול אפילו לנסות להבין באמת את המציאות שבה אתם חיים.

עמרם מצנע: אני לא מתיימר.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה שתדעי – אני, ואני בטוח שחבריי - אני משוכנע שאני מדבר גם בשם חבריי – אכפת לנו מאוד שהילדים יקבלו את מה שהם זקוקים.

<דפנה אזרזר: אתם לא נותנים לזה לקרות.

עמרם מצנע: אני לא צריך ציונים מאף אחד.

עמרם מצנע: אכפת לנו מאוד.

עמרם מצנע: זה לא אומר שלא עושים שגיאות וטעויות, וגם כשעושים טעות, אפשר לתקן אותה.

עמרם מצנע: לכן אנחנו פה.

עמרם מצנע: אנחנו דנים יום-יום, שעה-שעה בתחומים מאוד חשובים, שבסוף יש עליהם מגבלה תקציבית.

עמרם מצנע: ולא כל אחד עושה כל מה שהוא רוצה.

עמרם מצנע: גם לא בבית.

עמרם מצנע: נירית, בבקשה.

<נירית חכמון בקמן: אני רוצה לחזור ולשאול, להחזיר לך שאלה.

<נירית חכמון בקמן: אני חוזרת היום הביתה .

<נירית חכמון בקמן: אביאלי מחכה לי.

<נירית חכמון בקמן: ואני רוצה לדעת, איך אני אומרת לו שאחד מהצוקים האיתנים שלו בחיים האלה, שמלווים אותו שלוש שנים, לא תבוא יותר?

עמרם מצנע: למה לא?

עמרם מצנע: מי אמר את זה?

עמרם מצנע: אני אומר לך בלי להכיר את אביאל ואת המורה, שהסיכוי שהיא תמשיך הוא גבוה מאוד.

עמרם מצנע: זו הערכתי.

עמרם מצנע: אני אפגש עם המנכ"ל.

עמרם מצנע: הוא בטח יישב עם משרד החינוך – אני מדבר עכשיו על החברה שזכתה.

עמרם מצנע: אין לי ספק בכלל שהם באים מגישה חיובית לא עסקית.

עמרם מצנע: ואין לי ספק שגם להם יש אינטרס, שהקשר בין התלמיד, הילד או הילדה, לבין המורה, יימשך.

עמרם מצנע: אין שום סיבה שלא.

עמרם מצנע: מה אכפת לאביאל מי משלם למורה את המשכורת?

<נירית חכמון בקמן: לא אכפת לו.

עמרם מצנע: זו הנקודה המרכזית.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת נהרי.

קריאה: חבר הכנסת מצנע, סליחה.

קריאה: יש לי שאלה לשאול.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: חבר הכנסת נהרי.

קריאה: איך זה יגיע לילדים?

עמרם מצנע: חכי בסבלנות.

עמרם מצנע: בבקשה, נהרי.

משולם נהרי: האמת היא שאני מופתע, וגם מאוד מאוכזב.

משולם נהרי: כשעיינתי בסדר-היום, על מה הדיון, שם נכתב:

משולם נהרי: דיוני מעקב: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - משרד החינוך), התשע"ג-2013, שירותי תמיכה לילדים חולים (תלל"ים).

משולם נהרי: ואני לתומי סברתי שהנה בא סוף וקץ לכל צרותינו, תחילה וראש לפדיון נפשנו, אחרי כשנה וחצי של דיונים אין-סופיים לגבי תיקון חובת המכרזים, שכל עניינה של תיקון ההצעה היא לאפשר לגופים שיש להם הניסיון, היכולות וההתמחות, וגופים שמשרד החינוך הקים אותם – הם לא צמחו לבד, אלא משרד החינוך יזם, פעל, דחף, תמך ועשה הכול כדי שהגופים האלה ייתנו מענה לצרכים המיוחדים.

משולם נהרי: ואין מישהו שבקי, לפחות יהיה לו הניסיון כמו הגופים הללו.

משולם נהרי: והנה אנחנו שומעים שכבר היה מכרז, ואין מה לעשות.

משולם נהרי: למרות שזה לא היה הנושא; הנושא הוא דיון בחובת המכרזים.

משולם נהרי: משרד החינוך אז התנגד יחד עם האוצר לתיקון החוק, שגם היושב-ראש וגם אני ועוד הרבה-הרבה חברי כנסת, יש לו תמיכה רחבה מאוד, חתומים על הצעת החוק הזו.

משולם נהרי: שם מוזכר בפירוש, בין יתר הגופים המתמחים בכל מיני תחומים, גם תלל"ים בנושא הזה שאנחנו דנים בו.

משולם נהרי: והאוצר אמר: בואו נקבע נוהל.

משולם נהרי: נכון, אף אחד לא אמר שהגופים האלה לא מתאימים ולא צריכים להמשיך, אלא הוא אמר:

משולם נהרי: במקום לעשות תיקון לחוק בואו נקבע נוהל שבו אנחנו נסדיר את האפשרות הזו, שהגופים הללו ימשיכו ללוות את זה.

משולם נהרי: כמובן, בנוהל הם אמרו שאנחנו נאפשר לעוד גופים להצטרף ולשמוע אותם ולראות אם מתאימים לזה.

משולם נהרי: היה דיון מתוקשר בסוף המושב הקודם בנושא הזה של תלל"ים, ולא היה אחד מהמשתתפים שלא שיבח ולא ציין לשבח את הפעילות של תלל"ים.

משולם נהרי: לא היה ספק לאף אחד.

משולם נהרי: רק הבעיה היתה, איך עושים את זה מבחינה חוקית.

משולם נהרי: סיום הדיון היה ועדה משותפת עם זכיות הילד.

משולם נהרי: הסיכום היה שגם משרד החינוך נתן לנו להבין שתימצא דרך.

משולם נהרי: ואני לא יודע מה קרה- - -

קריאה: עבדו עלינו.

משולם נהרי: וכך הלכנו בהרגשה שבסופו של דבר תלל"ים ימשיכו ללוות את הפרויקט הזה.

משולם נהרי: וזה לא בשביל תלל"ים אלא זה בשביל הצרכנים.

משולם נהרי: כמה שזה חשוב להם, כמה שזו שאלה קיומית, ולא אחזור על הדברים שנאמרו פה, ויש עוד דברים קשים, שאנשים סובלים, וחייהם אינם חיים, ופה סך הכול גם להציל את הילד וגם לעזור למשפחה.

משולם נהרי: אני לא יודע מה קרה בחור השחור הזה, שמשרד החינוך נתן את ההרגשה שממשיכים, ועכשיו לא.

קריאה: הולכנו שולל.

משולם נהרי: גם אנחנו.

קריאה: אטימות של המערכת.

קריאה: סגירת חשבונות.

משולם נהרי: בנוסף, אחת הבעיות במכרזים היא שגוף בודד, ספק יחיד ניגש למכרז.

משולם נהרי: והיו הרבה מכרזים שביטלו אותם רק כי ספק אחד ניגש, כדי למנוע את החשד שמא המכרז נתפר למידותיו של אותו גוף.

משולם נהרי: טעות לחשוב שאי-אפשר לבטל מכרז.

משולם נהרי: אפשר.

משולם נהרי: אילו היו כמה ספקים, זה באמת בעייתי, אבל תמיד כשיש ספק אחד, מבקשים לתת הזדמנות נוספת כדי למנוע לזות שפתיים של מה נתפר לפי מידותיו.

משולם נהרי: תודה.

<משה רוטמן: יישר כוח.

עמרם מצנע: עם כל הכבוד לחברי חבר הכנסת משולם נהרי ולתמיכה הציבורית שאתה מקבל- - -

קריאה: לא סתם.

עמרם מצנע: אבל גברתי הנכבדה, לא תמנעי ממני להגיד את מה שאני חושב.

קריאה: לא אעיז למנוע, אבל יש פה הרבה אנשים שחושבים שאחרת.

עמרם מצנע: לגיטימי.

עמרם מצנע: אף אחד לא הולך שולל.

עמרם מצנע: בסיכום הדיון שעשינו, חבר הכנסת נהרי, ידענו שהמכרז תקף, ועסקנו בתיקונו ובהכנסת תיקונים שוב, שהיה באמת צורך לתקנם.

עמרם מצנע: אני הכנסתי בסיכום הדיון הזה את ההערה הקבועה שאני מכניס בדיונים האלה, שאני מבקש להתקדם בנושא הזה של נוהלי מכרז אחרים למשרד החינוך.

עמרם מצנע: זה לא היה דיון שבו אמרנו שהוא תקף גם לנושא הזה.

עמרם מצנע: לכן אף אחד לא הולך שולל.

עמרם מצנע: מי שישב והקשיב ובאמת ליווה את הדברים, היה ברור שהמכרז מתנהל.

עמרם מצנע: יוצא מחדש, מתוקן, מתנהל.

משולם נהרי: זו היתה ההרגשה.

משולם נהרי: בפירוש ביקשנו.

עמרם מצנע: חבר הכנסת נהרי, אני יודע מה ביקשת, ואני אתך בעניין הזה, אלא מאחר שאני רוצה לא רק לריבעם השומר אלא גם לאכול ענבים, ואני גם רוצה להביא למיצוי ולסיום דברים בפועל, אתה יודע כמוני – אין בעיה לרוץ עם חוק המכרזים שאני יזמתי.

עמרם מצנע: הוא יעלה לקריאה ראשונה, ייפול, כי משרד האוצר יפיל אותו, ואז נגיד: אנחנו נקבל מחיאות כפיים, כי עשינו את עבודתנו, ושום דבר לא השתנה.

עמרם מצנע: אני רק רוצה להעיר מנקודת המבט שלי.

עמרם מצנע: המכרז הזה הוא עובדה קיימת כל עוד סמכות משפטית לא תשנה את זה.

עמרם מצנע: אני גם מציע הצעה אישית: אם טובת הילדים בפנינו, לתת לזכיין החדש את מלוא הגיבוי, העזרה, התמיכה כדי שהוא באמת ידאג שאביאל ימשיך להיות קשור לאותה מורה, וכן הלאה.

עמרם מצנע: זו עצה אישית.

עמרם מצנע: אף אחד לא חייב לקבל אותה.

עמרם מצנע: לכן, כפי שגם אמרו חברי הכנסת גילאון וקארין, מה שאנחנו עכשיו צריכים לעשות כמערכת ציבורית שאכפת לה מהשירות לילדים ולמשפחות, זה לדאוג שהעברת המקל תהיה הכי יעילה שאפשר, וכמובן, לעמוד לשירותכם כדי לשכנע את משרד החינוך ואת משרד האוצר להגדיל את הסלים, את סלי השירות.

עמרם מצנע: כי 4 , 6, 7, 8, שעות שבועיות זה פסיק בים מול ילדים שמקבלים 36 ו-40 שעות.

עמרם מצנע: זה נכון.

קריאה: אתם אומרים שילדי חינוך רגיל זה בסדר- - -

עמרם מצנע: את פעם שלישית מפריעה באמצע, גברתי.

עמרם מצנע: את לא משיגה בזה כלום, כי אני לא יכול להקשיב.

קריאה: אני צריכה לשתוק?

עמרם מצנע: את לא צריכה לשתוק, אבל את צריכה לדבר כשתקבלי את רשות הדיבור.

עמרם מצנע: מינה גלעד, בבקשה.

<מינה גלעד: המורה של אביאל.

<ליאורה פלד: לא עבדה אף פעם בבית ספר.

<ליאורה פלד: רק התחנכה אצלנו.

קריאה: אז היא לא יכולה להמשיך.

<ליאורה פלד: נכון מאוד.

עמרם מצנע: לא נכון.

<ליאורה פלד: עד שדאגתי לתיקון, אדוני היושב-ראש.

<ליאורה פלד: רק בזכות זה.

עמרם מצנע: בסדר גמור.

<ליאורה פלד: אבל למה זה נכתב מראש כך?

עמרם מצנע: ליאורה, עם כל הכבוד לך - משרד החינוך – מה את טוענת נגדו, ליאורה, על זה שהוא הקשיב ותיקן?

עמרם מצנע: הוא תיקן את זה, אנחנו התערבנו גם בזה, והמורה מינה להערכתי – אני לא יכול להתחייב בשם העמותה – אין שום סיבה שלא תמשיך לטפל באביאל.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מינה גלעד: מכובדיי, קודם כל תודה רבה לחברי הכנסת, שהם אתנו במלוא הלב והנשמה.

<מינה גלעד: גם אנחנו עובדים מכל הלב והנשמה.

<מינה גלעד: כפי שנאמר, תלל"ים התחילה ב-1990 תוך ניסוי וטעייה תחת שרביטו של משרד החינוך ותמיכתו המלאה.

<מינה גלעד: אנחנו התקדמנו עם העמותה, עם ההנהלה המקסימה שלנו.

<מינה גלעד: הפכנו להיות מומחים בזכותה של ההנהלה, שמשקיעה בנו רבות.

<מינה גלעד: השקיעה, משקיעה ותשקיע בעתיד גם.

<מינה גלעד: גם בעתיד היא תשקיע בנו.

<מינה גלעד: הפכנו מומחים.

<מינה גלעד: כן.

<מינה גלעד: אנחנו צריכים להיות מומחים, כשאנחנו פועלים בעבודה כזאת עם נשמה, עם ילדים חולים שצריכים את המומחיות הזאת, כי קשה להם ללמוד למידה רגילה.

<מינה גלעד: מלבד נשמות טובות, שבאים לתת באהבה ובחום, אנחנו צריכים לתת ולדעת עם הרבה ניסיון שנצבר לנו, הרבה ידע והרבה רגישות, ואת המומחיות הזאת לטיפול בתלמיד המרותק הקנתה לנו תלל"ים במקצועיות ובהשקעה רבה של עשרות שנים.

<מינה גלעד: זו שנתי ה-23 בתלל"ים.

<מינה גלעד: הדבר הוא בלבי, בנפשי ובגופי, ולא רק בי אלא בכל משפחתי.

<מינה גלעד: יושב אתי כאן בעלי יונתן היקר, שהוא לצדי תומך, מביא, עוזר.

<מינה גלעד: כך גם ילדיי, ש"טיפחתי אותם", במירכאות.

<מינה גלעד: היום הם גדולים, אני גם סבתא.

<מינה גלעד: הם תמכו בי, כשאני מפקירה אותם, מגיעה בשעות לא שעות הביתה, נוסעת בדרכים, מסכנת את עצמי, ויושבת עם תלמידים במקלטים בהתרחש אירועים ביטחוניים, נוסעת בתנאי מזג אוויר קשים בגליל, אם זה שלג, אם זה גשם, אם זה ראות לקויה, אם זה בריונות בכבישים.

<מינה גלעד: אף אחד לא מבין באמת את מהלך עבודתנו מבוקר עד ערב.

<מינה גלעד: אף אחד לא מבין.

<מינה גלעד: לא משרד החינוך מבין את ההשקעה של תלל"ים בנו, ולא מבין את דרך פעילותנו, שלא לדבר על ההשקעה בתלמידים היקרים לנו מכול וכול.

<מינה גלעד: איך אנחנו יודעים שאנחנו מעולים?

<מינה גלעד: אני לא נותנת לעצמנו כאן טפיחות על השכם, אבל יודעים שאנחנו מעולים.

<מינה גלעד: בתי ספר חוזרים ומבקשים את תמיכת העמותה.

<מינה גלעד: הם מכירים בנו.

<מינה גלעד: הם יודעים לסמוך עלינו.

<מינה גלעד: יועצות בתי הספר מאושרות שיש להן לאן לפנות ועל מי לסמוך.

<מינה גלעד: הם פונים אליי מבוקר ועד ערב, ויודעים שאצלי אפשר לפנות גם ב-22:00: מינה, מה עושים?

<מינה גלעד: למי פונים?

<מינה גלעד: מה צריך לעשות?

<מינה גלעד: יתרה מזאת, לא רק בתי הספר; גם הורי התלמידים, שרואים מקרוב את עבודתנו, משתאים ומודים על התמיכה.

<מינה גלעד: אנחנו מוצפים במכתבי תמיכה חמים.

<מינה גלעד: הם מגלים אופטימיות ממה שאנחנו עושים.

<מינה גלעד: גם היום אני אופטימית, כי תלל"ים תמשיך, ורק תלל"ים עם כל הנשמה.

<מינה גלעד: תודה לכם חברי הכנסת, שאתם תומכים בנו.

<מינה גלעד: תודה על ההקשבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שרונה.

<שרונה נמר: שלום לכולם.

<שרונה נמר: שמי שרונה נמר.

<שרונה נמר: הבן שלי תום מקבל תלל"ים מגיל 7.

<שרונה נמר: היום הוא בן 16.

<שרונה נמר: היציבות הכי-הכי גדולה שיש לו זו המורה שלו שיושבת פה מאחוריי, סיגל.

<שרונה נמר: תלל"ים בשבילנו, וחשוב לי לומר זאת למרות שאמרו את זה לפנינו, תלל"ים, המורה שנכנסת אלינו הביתה, היא חלק מהבית.

<שרונה נמר: היא חלק מהמשפחה.

<שרונה נמר: היא מלווה אותי, את בתי ואת בני.

<שרונה נמר: היא עושה משהו שאף אחד אחר לא עושה.

<שרונה נמר: לבוא אחרי כל כך הרבה שנים ולהכניס גוף אחד, ולהגיד שהגוף הזה ייתן את אותו מענה - זה אומר מענה רגשי, זה אומר מה זה להבין כשהילד שלי לא מוכן ללמוד, כי הוא לא יכול לשבת.

<שרונה נמר: כי קשה לו.

<שרונה נמר: הוא נחשב חינוך רגיל.

<שרונה נמר: אבל היא יושבת אתו, ומה שהיא נותנת לו ומה שהיא עושה אתו בסבלנות, הוא הגיע למצב שהוא כרגע עושה בגרויות, עם לקות ראייה קשה מאוד, לקות שמיעה, אפילפסיה מאוד קשה, עם לקות פיזית, עם גידול בראש.

<שרונה נמר: כל הקשיים שאתה רק מעלה על דעתך.

<שרונה נמר: אבל להגיע להישגים עם ילד כזה, זה רק מה שתלל"ים עשו, זה רק מה שהמורה שלו עשתה.

<שרונה נמר: אפשר לומר שהגוף הבא בתור אולי עוד עשר שנים ייתן את אותו מענה.

<שרונה נמר: היום זה לא יקרה.

עמרם מצנע: כמה שנים המורה סיגל עם הילד?

<שרונה נמר: שנה עשירית.

<שרונה נמר: ומה שהיא נותנת לנו עד היום- - -

עמרם מצנע: ואם סיגל תמשיך, הכול בסדר?

<שרונה נמר: לא, כי זה לא אותו שירות.

קריאה: אגב, אין לי תעודת הוראה.

עמרם מצנע: אני חוזר ואומר לכם: מטעים אתכם.

עמרם מצנע: אחד התיקונים במכרז מאפשר להכניס לעבודה את המורים עם הניסיון.

<ליאורה פלד: לא.

<ליאורה פלד: חייבים להיות אקדמאיים עם תעודת הוראה וניסיון.

עמרם מצנע: ליאורה, באמת, עם כל הכבוד לך, מורים שעובדים היום בתלל"ים ויש להם ניסיון, עומדים בקריטריונים.

<ליאורה פלד: ו/ או.

עמרם מצנע: אתם רוצים להתווכח עם עובדות – תתווכחו עם עובדות.

<ליאורה פלד: נירית אמרה במפורש למורים שהיו אצלה, שילמתי הרבה בשביל תעודת ההוראה הזאת.

<ליאורה פלד: מורים בלי תעודת הוראה לא ילמדו.

עמרם מצנע: חברים, תפסיקו עם הוויכוחים האלה.

עמרם מצנע: זה לא המקום.

עמרם מצנע: אני אומר לכם.

עמרם מצנע: משרד החינוך התחייב, ויש תיקון שמורים זה ו/ או, כפי שמנוסח במכרזים, זה מאפשר גם וגם.

עמרם מצנע: או זה או זה.

עמרם מצנע: ולכן, מורים בעלי ניסיון, וסיגל, אין שום סיבה בעולם, ואמרתי לכם כבר – אני בטוח שהזכיין החדש, יהיה לו עניין להמשיך להעסיק את אותם מורים ואנשי צוות.

עמרם מצנע: אנחנו, משרד החינוך יעשה את זה, אני בעצמי אפגש עם הגוף הזה כשהוא יוכרז רשמית, ואנחנו נעשה כל מאמץ כדי שבאמת תהיה המשכיות לגבי אותו קשר עם הילד או הילדה.

עמרם מצנע: ומי מפעיל את זה – זה משני.

<שרונה נמר: זה לא הכול.

<שרונה נמר: תלל"ים נתנו לנו מתגברים.

עמרם מצנע: אין תלל"ים.

עמרם מצנע: תלל"ים לא ניגש למכרז, נקודה.

<שרונה נמר: אני מבקשת פה שזה ימשיך – לא תלל"ים.

<שרונה נמר: אני מדברת פה על תנאים.

<שרונה נמר: ילדים מהחינוך הרגיל אמורים לקבל אותו שירות מבחינת השעות ומבחינת הסיוע כמו ילדים מהחינוך המיוחד.

עמרם מצנע: אני מסביר שוב: אין שינוי בהיקף השירות, ואנחנו נעמוד על זה שכך יהיה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: טלי שוקרון.

<טל שוקרון: שלום.

<טל שוקרון: אני טלי.

<טל שוקרון: אני אמא של שני ילדים שחולים שמחלת סיסטיק פיברוזיס, שמקבלים שירות של תלל"ים.

<טל שוקרון: 100 ימים בשנה הם מאושפזים בבית חולים.

<טל שוקרון: אני רוצה שוב להדגיש את הנושא של התרומה של תלל"ים.

<טל שוקרון: כשמורים מגיעים אלינו הביתה, הילד מחכה בדלת, שהמורה תגיע, כי בשבילו היא נקודת אור.

<טל שוקרון: אותי לא מעניינים המכרזים.

<טל שוקרון: אני אמא שדואגת, ובאה לייצג את הילד שלי.

<טל שוקרון: אני מבקשת מכם לחשוב קודם כל על הילד.

<טל שוקרון: לא משנה מה המחלה.

<טל שוקרון: הוא רוצה ללמוד ולהיות כמו כולם.

<טל שוקרון: דיבר חבר הכנסת גילאון על אני הכי-הכי.

<טל שוקרון: זה לא פשוט לילד עם צרכים מיוחדים להיות כמו כולם.

<טל שוקרון: ואני חושבת שהמורים פה מיוחדים בצורה בלתי-רגילה.

<טל שוקרון: מגיע להם כפיים.

<טל שוקרון: פה מחאו כפיים לחבר הכנסת.

<טל שוקרון: אני חושבת שלמורים שנותנים את השירות מגיע המון קרדיט.

<טל שוקרון: צריך להילחם על המורים האלה.

<טל שוקרון: אני לא יודעת איך יקראו לזה, אבל צריך להילחם כדי שהילדים שלנו ירגישו שייכים.

<טל שוקרון: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: עינת חורין.

<עינת חורין: שלום.

<עינת חורין: אני עינת.

<עינת חורין: אני מורה מחיפה בתלל"ים כבר ארבע שנים, שזה יחסית לא הרבה זמן.

<עינת חורין: הייתי חדשה, אבל הגעתי לעמותה ולגוף שידעו להכשיר אותי.

<עינת חורין: הגענו למקום שיש לו ניסיון.

<עינת חורין: לא הגעתי למקום חדש שקלט אותי בלי שאדע מה לעשות.

<עינת חורין: פעלתי בתוך עמותה ותיקה ומבוססת, ומשרד החינוך הקים אותה, ופתאום ביוני אני מגלה שמהיום למחר אני לא יודעת מה קורה.

<עינת חורין: כל הוודאות שלי בחיים נעלמה.

<עינת חורין: ואתה אומר לי עכשיו, אדוני היושב-ראש, שהמכרז היה תקין.

<עינת חורין: אני לא מצליחה – אני כאדם, כאזרחית במדינה וכמורה, אני לא מבינה, איך יכול להיות שמכרז יוצא ביוני לספטמבר, ואז הוא יוצא מתוקן, כשחצי מהדברים לא מתוקנים, וזה יוצא לדצמבר?

<עינת חורין: אני כרגע מקבלת תלמידים שאני צריכה לעבוד אתם, והתאריך של סיום העבודה שלי הוא 31 בדצמבר.

<עינת חורין: זה עוד חודשיים.

<עינת חורין: זה תלמידים שצריכים לגשת לבגרות.

<עינת חורין: אני יודעת שאני מתחילה אתם, ואני לא יודעת מה קורה עם זה הלאה.

<עינת חורין: אני לא מבינה הרבה משפטית, אבל זה לא מסתדר לי שמחליפים עמותה שמתפקדת 20 ומשהו שנה פתאום מהיום למחר.

<עינת חורין: איך יכול להיות שהעמותה עמדה בכל המכרזים במשך למעלה מעשרים שנה, והיתה שביעות רצון, ופתאום היא לא עומדת בתנאי הסף?

<עינת חורין: משהו פה לא סביר בעיניי.

<עינת חורין: זה ממש ברמה שמשרד החינוך נתן ומשרד החינוך לקח.

<עינת חורין: הקים את העמותה, הכול היה בסדר, העמותה עמדה בתנאים לשביעות רצון ההורים וזכתה בפרסים, והכול היה תקין, ועכשיו פתאום התנאים השתנו בן ליל?

<עינת חורין: מה, התלמידים השתנו?

<עינת חורין: המחלות השתנו?

<עינת חורין: אני מנסה להבין מה השתנה פה בעצם.

<עינת חורין: בהצעת החוק שאתה הקפאת, וטרחתי לקרוא אותה, כתבתם בעצמכם שפרויקטים חינוכיים מקצועיים מובהקים, שהם בלבת העשייה החינוכית במשרד החינוך, החלה של חובת המכרזים עליהם עלולה לגרום לנזק חינוכי ארוך טווח בל ישוער ושאינו ניתן לתיקון, שהגופים האלה צברו ידע וניסיון שאין להם חלופה.

<עינת חורין: שלתת אותם למכרזים עלול להעביר אותם לידי תאגידים פרטיים או למטרות רווח שאין להם הניסיון, הידע המקצועי המצטבר ואנשי המקצוע.

<עינת חורין: ניסיון, ידע מקצועי מצטבר זה ואנשי המקצוע המנוסים אינם יכולים להופיע בתנאי המכרז.

<עינת חורין: כתבתם גם בהמשך שהחלה גורפת פה תעשה נזק בלתי-ניתן לתיקון, ואת כל הניסיון הזה שהעמותה צברה – לא רק אני אישית; גם מורים אחרים וגם ההנהלה - משרד החינוך בא וזורק לפח פתאום מהיום למחר.

<עינת חורין: אני לא מבינה מה קורה פה ואני לא מבינה איך זה יכול להיות.

<עינת חורין: אני רק מרגישה שמפריטים אותי עוד.

<עינת חורין: גיליתי רק לאחרונה, שמורים כמוני בתלל"ים קיבלו פעם את המשכורת ישירות ממשרד החינוך, אחר כך זה עבר דרך תלל"ים, ועכשיו אני מרגישה שזה עוד שלב בהפרטה, שבמקום לקלוט אותם חזרה למערכת זה רק הולך ונדחק החוצה.

<עינת חורין: זו התחושה שלי.

<עינת חורין: אני מרגישה שהצעת החוק שהיתה פה, שהיתה נכונה ויפה, מתייתרת, ורק ההפרטה מתעצמת.

<עינת חורין: לי אין שום ודאות באופק- לא לי, לא לתלמידים שלי.

<עינת חורין: זה המצב שאני מצרה עליו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ישעיהו.

<ישעיהו יחיאלי: אני מנהל תוכנית נעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו הבאים בתור.

<ישעיהו יחיאלי: אני אסביר את זה מייד.

<ישעיהו יחיאלי: אני רואה בדיון הזה חזרה כללית לקראת הדיון על נעל"ה שיהיה – לא יודע מתי, תלוי בעיתוי המכרז.

<ישעיהו יחיאלי: כמו שהיה הדיון על המכינות הקדם אקדמיות, לא אחד ולא שניים.

<ישעיהו יחיאלי: הכול מוביל אותו כיוון.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להתייחס, בהמשך לדברי חבר הכנסת נהרי- - -

עמרם מצנע: אגב, המכינות הקדם אקדמיות – זה הולך לעבור שינוי, שזה יעבוד ממשרד החינוך.

<ישעיהו יחיאלי: ברוך השם.

עמרם מצנע: אז יש התקדמות קטנה.

<ישעיהו יחיאלי: אבל באותה צורה עמותה שעסקה בזה עשרות שנים, שהוקמה על-ידי משרד החינוך, נזרקה לפח, ואנשים לא עברו משום מקום לשום מקום, כי לזכיין החדש יש אנשים משלו, ויש חופש עיסוק, ואף אחד לא יכריח את המורים האלה, ללכת לעבוד אצל מישהו אחר, שלא יודעים מיהו ומהו, וכל המעטפת שניתנה להם – זה לא מורה הולך לתלמיד.

<ישעיהו יחיאלי: יש מעטפת, שהניסיון שלהם שווה למדינה מיליונים.

<ישעיהו יחיאלי: ופשוט אומרים: אין צורך, תודה רבה.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להזכיר בהמשך לדברי חבר הכנסת נהרי וגם של המורה הנכבדה.

<ישעיהו יחיאלי: היתה הצעה לתיקון החוק.

<ישעיהו יחיאלי: ההצעה נבלמה באמצעות תקנות שאמורות לתת תחליף.

עמרם מצנע: נהלים, לא תקנות.

<ישעיהו יחיאלי: נהלים.

<ישעיהו יחיאלי: והם ספק יחיד או מכרז סגור.

<ישעיהו יחיאלי: מי יותר מתלל"ים, אחרי כל מה ששמעתם פה, יותר מתאים לספק יחיד - אני לא מכיר.

<ישעיהו יחיאלי: והם הלכו למכרז פתוח.

<ישעיהו יחיאלי: ולמזל כולנו, לא קרה מה שמישהו פה הזכיר.

<ישעיהו יחיאלי: איך אפילו אתה היושב-ראש היית יושב פה עכשיו מול חברה מסחרית שהולכת להרוויח על גבם של הילדים החולים האלה כמו חברות מסחריות שמרוויחות על גבם של הילדים הבריאים, עיין ערך שירותי הבריאות לתלמיד וכל הפארסה שקרתה שם.

<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לחזור ברשותך לנעל"ה.

<ישעיהו יחיאלי: אפשר היה למנוע את המכרז הזה באמצעות הכרזה עליהם כספק יחיד.

<ישעיהו יחיאלי: זה לא נעשה.

<ישעיהו יחיאלי: אפשר להכריז עלינו כספק יחיד.

<ישעיהו יחיאלי: זה לא נעשה, למה - כי פרסמו קול קורא.

<ישעיהו יחיאלי: באה עמותה מאיזשהו מקום, ואמרה: גם אנחנו יכולים.

<ישעיהו יחיאלי: פה אני רוצה להעיר הערה, ואני אומר את זה לך כיושב-ראש ועדת חינוך ותרבות, הערה לארגונים חברתיים שלא למטרת רווח.

<ישעיהו יחיאלי: מה זה הרעב הזה, להיכנס לשדה של אחר, ולומר: גם אני יכול?

<ישעיהו יחיאלי: מאיפה זה בא?

<ישעיהו יחיאלי: האם ארגונים חברתיים מתחרים זה בזה?

<ישעיהו יחיאלי: כשזה הפועל מול ביתר – הגיוני, זה תחרות ספורט.

<ישעיהו יחיאלי: אבל אני מכיר היטב את קדימה מדע.

<ישעיהו יחיאלי: אני אומר לכם, אנשי תלל"ים – נפלתם הכי פחות גרוע שאפשר.

<ישעיהו יחיאלי: ידיים טובות.

<ישעיהו יחיאלי: אין להם מושג על מה מדברים פה.

<ישעיהו יחיאלי: הם גם לא באו לדיון, כי אף אחד לא הזמין אותם.

<ישעיהו יחיאלי: זה בסדר.

<ישעיהו יחיאלי: אין לי טענה.

<ישעיהו יחיאלי: אני חוזר לענייניי.

<ישעיהו יחיאלי: אנחנו עברנו את זה בשנת 1994.

<ישעיהו יחיאלי: סגרו אותנו.

<ישעיהו יחיאלי: אף אחד מאתנו לא נקלט אצל המעביד החדש.

<ישעיהו יחיאלי: אבל אז היה לנו ניסיון שנתיים.

<ישעיהו יחיאלי: עכשיו יש לנו ניסיון כבר ניסיון 22, והכול אותו דבר, למה - כי יש עגל שאותו עובדים – עגל המכרזים.

<ישעיהו יחיאלי: והאנשים החשובים ממשרד החינוך, שאיני מכיר אותם, אני מתאר לעצמי מה בלב שלהם אחרי כל מה שהם שמעו פה.

<ישעיהו יחיאלי: אני לא מאמין שהם ישנים בלילה.

<שרונה נמר: ישנים מצוין.

<ישעיהו יחיאלי: תנו לי לדבר.

<ישעיהו יחיאלי: חברים, היתה אפשרות לתקן את כל העניין הזה.

<ישעיהו יחיאלי: אז יכול להיות שבתלל"ים זה מעשה עשוי.

<ישעיהו יחיאלי: לבי עם אנשי תלל"ים.

<ישעיהו יחיאלי: אמרתי את זה לא פעם אחת כאן.

<ישעיהו יחיאלי: לוח הזמנים לנעל"ה הוא כדלקמן.

<ישעיהו יחיאלי: ב-22 בספטמבר חתמה החשבת הכללית על פטור עבורנו לתשע"ה, בתנאי שתוך עשרה ימים יפורסם מכרז חדש, לקראת תשע"ו.

<ישעיהו יחיאלי: הזכיין ייקבע עד 1 בינואר, ושמונה חודשים יעבדו שני ארגונים ביחד.

<ישעיהו יחיאלי: לזה יש כסף.

<ישעיהו יחיאלי: ישלמו פעמיים על אותו דבר.

<ישעיהו יחיאלי: זה מה שכתוב.

<ישעיהו יחיאלי: לחשוב שאם חלילה יהיה מכרז, ואם חלילה מישהו יבוא נגדנו ואנחנו נצטרך להחליט אם אנחנו מתמודדים או לא, הם קבעו תקדים.

<ישעיהו יחיאלי: גם אנחנו נצטרך לחשוב אם אנחנו כן או לא.

<ישעיהו יחיאלי: ואם כן, ואם נפסיד, מישהו מאתנו יישאר כדי לראות את כל הדבר הזה?

<ישעיהו יחיאלי: וכל הקטסטרופה שהולכת לקרות פה תוך חודשיים עם תלל"ים תקרה אצלנו אותו דבר.

<ישעיהו יחיאלי: לכן ניתן לעצור את העגל הזה במרוצתו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אילנה.

אילנה כהן: שמי אילנה כהן, בת מושב עין ורד, ואני בשני כובעים: אחד, פנסיונרית של משרד החינוך שלושים שנה בחטיבת רימון רעננה; והשני, תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

אילנה כהן: לאחר כל מה ששמעתי פה, אני כאילו עושה מעין סיכום, כמו בחדר מורים, כי גם במסגרת עבודתי בחדר מורים עסקתי בניהול.

אילנה כהן: חברים, יש מכרז.

אילנה כהן: לכן אני חושבת שחברה זו או אחרת, למרות הגיבוי הגדול לתלל"ים, הדבר החשוב לנגד עיניה יהיה טובת הילד.

אילנה כהן: אני חוברת בדעתי ליושב-ראש עמרם מצנע באומרו שהעברת המקל תהיה הכי יעילה שאפשר לטובת הילד.

אילנה כהן: בעזרת השם, אולי יגדילו את השעות של סל החינוך למען הילדים האלה ולמען הילדים בכלל.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: סיימנו את החלק הזה.

עמרם מצנע: אתן אחר כך מקום לנושא שהעליתם, למרות שזו לא היתה הכוונה, אבל לא הטרחנו אתכם לשווא.

עמרם מצנע: משרד החינוך.

<אילן שי: רצינו להגיב על כמה דברים שנאמרו פה.

עמרם מצנע: אבל בקיצור בבקשה.

<אילן שי: ראשית, משרד החינוך חייב לפעול בהתאם להוראות החוק.

<אילן שי: קיימת חובת מכרזים שמוטלת על משרד החינוך.

<אילן שי: משרד החינוך חייב לפעול בהתאם לחוק ותקנותיו.

<אילן שי: נשמעו פה הרבה טענות לגבי ספק יחיד.

<אילן שי: אפשר לתת פטור לספק יחיד כאשר קיימים תנאים שבהם יש ספק אחד.

<אילן שי: כרגע בעקבות המכרז ודאי שאנחנו יכולים לומר שיש העמותה שנותנת את השירות היום, ויש העמותה שניגשה למכרז ועמדה בתנאים שלו.

<אילן שי: האפשרות לומר שיש פטור של ספק יחיד לא קיימת.

<אילן שי: מבחינת טענות שנשמעו לגבי תנאים במכרז, וזה נקבע בפסיקה של בתי המשפט מספר רב של פעמים, המועד לטעון כנגד הוראות במכרז הוא לפני מועד הגשת ההצעות.

<אילן שי: המועד הזה חלף.

<אילן שי: האפשרות לטעון טענות כאלה היום, לא קיימת.

משולם נהרי: כבר ביטלו מכרזים במשרד החינוך.

עמרם מצנע: אפשר לבטל, אם המכרז לא עומד בתנאים.

<אילן שי: תלל"ים לא הגישה הצעה, אבל עד כמה שנמסר לי, עד כמה שמשרד החינוך יכול לומר ברמה הכללית, ומבלי שהוגשה הצעה ונבחנה, משרד החינוך סבור שתלל"ים יכלה לעמוד בתנאי הסף שנקבעו במכרז.

<ליאורה פלד: אין לה מטפלים פרא-רפואיים.

<ליאורה פלד: היא עוסקת רק בהוראה.

<ליאורה פלד: לא עוסקת בטיפולים רפואיים.

<ליאורה פלד: זה נאמר.

<ליאורה פלד: ידעו את זה.

<ליאורה פלד: הגב' נירית גולוב ידעה זאת.

<אילן שי: נמסר לי גם שהוצעה אפשרות לתלל"ים להאריך את ההתקשרות עד סוף השנה, ותלל"ים דחתה את האפשרות הזאת.

<ליאורה פלד: קודם כל, תלל"ים היא זאת שהציעה למשרד החינוך, בשביל להוציא אותו מהברוך, לעבוד מספטמבר עד דצמבר.

<ליאורה פלד: זה אנחנו הצענו, לא פנו אלינו.

<ליאורה פלד: תלל"ים עובדת עם אותם מורים ארבע שנים, כאשר היא משלמת כבר ביטוח לאומי יותר גבוה, שאין לה פיצוי על זה, כי קרו דברים בארבע שנים, מעבר למה שאנחנו מקבלים.

<ליאורה פלד: עוד רגע היום כבר נושא של קרן השתלמות תהיה חובה – אין לנו את זה.

<ליאורה פלד: הוצאות נוספות – למורים מגיעה העלאה בשכר.

<ליאורה פלד: הייתי מוכנה.

<ליאורה פלד: דברו אתי על התנאים של המורים.

עמרם מצנע: ליאורה, את עוסקת בהיסטוריה עכשיו.

עמרם מצנע: ההיסטוריה חשובה.

<ליאורה פלד: אני מסכימה אתך.

קריאה: התנהלות מאוד מוזרה.

<ליאורה פלד: כן, של משרד החינוך מולנו.

<ליאורה פלד: לא קראו לנו, לא דיברו אתנו, וזה מאוד-מאוד מצער אחרי 24 שנים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

קריאה: סליחה, זה לא גזירה משמיים- - -

עמרם מצנע: גברתי.

עמרם מצנע: חברות וחברים.

עמרם מצנע: בבקשה.

<נירית גולוב: שמי נירית גולוב, מהאגף לחינוך מיוחד.

<נירית גולוב: על-מנת להוביל את המהלך של מעבר בין ספק שירות אחד לספק שני אנחנו כבר התחלנו להיערך, עוד לפני שפרסמו את הנושא של הספק שנבחר.

<נירית גולוב: נפגשנו בשבוע שעבר עם חלק מההורים שיושבים פה כדי לבדוק יחד אתם אילו דברים חשוב להם שיקרו ויתממשו במעבר שבין הספק האחד לספק השני, אם יהיה.

<נירית גולוב: רשמנו את כל הדברים.

<נירית גולוב: המורים, חלקם היו אתנו.

<נירית גולוב: ביקשנו את האמון שלהם על כך שאנחנו קמים בבוקר ועושים את כל המאמץ כדי שכך הדברים יקרו, כדי שלא תיפגע התוכנית של הילדים, על-מנת שמרב המורים שיסכימו להמשיך לעבוד עם הילדים, יוכלו להמשיך לעבוד עם הילדים.

<נירית גולוב: אנחנו מקימים באגף לחינוך מיוחד צוות שיוביל את המעבר שבין ספק אחד לספק השני.

<נירית גולוב: הוספנו אנשי צוות כדי שיהיו אנשים לשירותו של הספק החדש לביסוס והבנה מעמיקה יותר של אופן השירות שהוא אמור לתת לילדים האלה.

<נירית גולוב: אנחנו נעבוד בשיתוף פעולה עם ההורים, במיוחד במקרים היותר מורכבים, להלן המקרה שעירית העלתה.

קריאה: זה לא מיותר?

קריאה: כל זה כבר קיים בתלל"ים.

קריאה: איזה בזבוז.

עמרם מצנע: חברים.

קריאה: זה עולה כסף.

קריאה: אני לא מבין את ההתנהגות שלך.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חברים, אני רוצה לומר לכם כמה דברים.

עמרם מצנע: אל"ף, גם לי, גם לחבריי לוועדה חברי הכנסת וגם לאנשי משרד החינוך, שאני מכיר אותם מהעבודה המשותפת לאורך כמעט השנתיים האחרונות, נושא טובת הילד עומד בראש סדר העדיפות וסדר-היום.

עמרם מצנע: גם אם לא תמיד מקבלים את כל מה שחושב שמגיע לו והוא צריך.

עמרם מצנע: מי שלא עסק מעולם בצורך לקבוע סדרי עדיפויות, לעמוד בכללים ובחוקים, לא מבין מהו מעשה ומהו תהליך.

עמרם מצנע: זה אחד.

עמרם מצנע: ושוב, אנחנו נמשיך להיות קשובים, ונמשיך ללוות את משרד החינוך ואת הזכיין החדש עם כניסתו, ונשמח מאוד לקיים דיוני מעקב, לוודא שבאמת כל הדברים שעלו פה ועולים פה אכן ימומשו.

עמרם מצנע: כפי שאתם יודעים, הדרך מכאן, ממרומי הפירמידה, עד לחדר הבית שבו מלמדים, היא ארוכה.

עמרם מצנע: אין בזה ספק.

עמרם מצנע: דבר שני, עלה פה כל נושא המכרזים.

עמרם מצנע: אני לא צריך לשכנע אתכם.

עמרם מצנע: אני חושב, ואגב, שר החינוך לא חושב אחרת, שחוק המכרזים במתכונתו הנוכחית לא מתאים לחלק לא קטן מהשירותים שבמשרד החינוך היו פעם חלק ממשרד החינוך, הופרטו לאורך השנים, וגם לא כולם זה שלילי.

עמרם מצנע: יש דברים שאין סיבה שמערכת ממשלתית תעסוק בזה.

עמרם מצנע: יש צורך בהחלט לבצע לתיקון.

עמרם מצנע: אבל אני לא כותב חוק בשביל שיגיע, אני אמחא כפיים, והחוק יוסר מסדר-היום כי יש לו מתנגדים בממשלה.

עמרם מצנע: לכן הסכמתי לתקופת ניסיון של נהלים שיאפשרו באמת תפישה אחרת.

עמרם מצנע: הנהלים נכנסו לתוקף רק לאחרונה.

עמרם מצנע: הם לא תפסו לגבי המכרז הזה.

עמרם מצנע: אני מקווה, ישעיהו, ואני לא מתכוון להרפות, שלגבי התוכנית שלכם אכן הנוהל החדש יהיה, אבל זה לא אומר שאין מכרז.

עמרם מצנע: זה רק אומר שהוא סגור, והוא מאפשר רק לחברות שלא למטרות רווח, לגשת.

עמרם מצנע: אם זה לא יעבוד, נחדש את הדיונים על חוק המכרזים, וננסה לשכנע לתקן את זה.

עמרם מצנע: במקרה הזה של השירות החינוכי בבתים של ילדים חולים, זה סגור.

עמרם מצנע: המכרז נגמר, יש זכיין, היה תהליך שהתחיל לא טוב, אבל משרד החינוך בהנהלתו החדשה, שהסכים לפתוח, לעצור ולהקפיא ולתקן את הדרוש לפי דעת משרד החינוך.

עמרם מצנע: לא כל מי שחושב שצריך לתקן, משרד החינוך מקבל.

עמרם מצנע: לכן הפעולה הזאת הסתיימה.

עמרם מצנע: אני חוזר על מה שהצעתי – לא להמשיך להילחם בדבר שלא ניתן היום לשינוי.

עמרם מצנע: שוב, תהליכים משפטיים – אני לא מציע ללכת לשם.

עמרם מצנע: זה יכניס את המערכת לסחרור, שמי שייפגע זה הילדים, והאי-ודאות, וכל מה שקשור בכך.

עמרם מצנע: לכן צריך לאפשר לזכיין החדש, לתת לו את כל הגיבוי, את כל הסיוע וכל הרצון הטוב כדי שלא ייכשל אלא יצליח.

עמרם מצנע: דבר שלישי, אני מבקש ממשרד החינוך, ולדעתי זו בקשה סבירה ואין סיבה שהזכיין החדש לא ייענה לה – לשנת הלימודים הנוכחית שכבר התחילה, לא להחליף מורים.

עמרם מצנע: עשינו את זה במכרז אחר.

עמרם מצנע: אני גם אדבר אתו.

עמרם מצנע: אין סיבה שלא יסכים לזה, להיכנס לנעליים הללו עם אותם מורים וסגל.

עמרם מצנע: אם הוא ירצה להחליף בהמשך זו זכותו, אי-אפשר למנוע את זה.

עמרם מצנע: לשנת הלימודים הנוכחית שכבר התחילה ורצה, לא להחליף מורים.

עמרם מצנע: נקודה שלוש ואחרונה, שוב אני אומר, החלק החשוב היום מבחינתנו הוא המעקב על העברת המקל בצורה מסודרת.

עמרם מצנע: גם אני מבין יותר טוב בעקבות כל הדיונים והדברים שאמרתם כמובן, את החשיבות העצומה של הקשר בין הילד למורה.

עמרם מצנע: גם אני מבין את זה, ומקווה מאוד שלא יהיו פה יותר מדי תקלות.

עמרם מצנע: גם מורים שמלמדים ילד, מתחלפים אחרי שנתיים, שלוש, 10, 15.

עמרם מצנע: זה משבר בפני עצמו.

עמרם מצנע: לכן בואו נסתכל על הדברים בצורה קצת יותר רציונלית ואמתית.

עמרם מצנע: עד כאן בנושא הזה.

<רחלי אברמזון: אדוני היושב-ראש, למשפט סיום, ליאורה, אנחנו יוצאים לדרך חדשה, עם אוזן קשובה ועם לב פתוח לכל מה שעלה כאן בדיון, ויחד עם זה אני רוצה לומר תודה ולהביע הערכה גדולה על הדרך שהלכנו יחד, ועל מה שיהיה אני מקווה רק לטוב.

<רחלי אברמזון: תודה לכם.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<נטע לוי: תודה רבה.

<נטע לוי: הנושא של סייעות רפואיות – כבר היה דיון אחד שבו זה הושמט, וגם הפעם זה כמעט הושמט.

<נטע לוי: אמנם אני יודעת שהוועדה מאוד אוהדת את הנושא, אז אני לא חושדת, אבל אני חושבת שזה מסמל את מה שקורה לסייעות הרפואיות.

<נטע לוי: אני מדברת על הסייעות הרפואיות בחינוך הרגיל כרגע, שהן פשוט נופלות בין כל הכיסאות, וכל הגורמים האחראיים עליהן מכל כיוון.

עמרם מצנע: גם אני כבר קצת מבולבל מכל הסייעות למיניהן, אז בבקשה תסבירי.

<נטע לוי: קודם כל, הגשתי לוועדה נייר עמדה, שבין השאר יש פה ציטוט מסייעת רפואית שמדברת על עבודתה היום-יומית, במה זה כרוך.

<נטע לוי: אני חושבת שזה אינפוט מאוד חשוב.

<נטע לוי: בעצם תנאי העבודה שלהן, דיברנו רבות בוועדה הזאת על תנאי העבודה של המשלבות.

<נטע לוי: הסייעות המשלבות, תנאי העבודה שלהן עד לאחרונה היו זהים לאלה של הסייעות המשלבות.

עמרם מצנע: הן מועסקות על-ידי הרשות המקומית?

<נטע לוי: גם על-ידי הרשות המקומית.

<נטע לוי: גם, כמו הסייעות המשלבות.

<נטע לוי: אנחנו היינו כידוע לך בדיונים רבים, בין היתר גם בנושא של פיטורי הקיץ.

<נטע לוי: גם אדוני דיבר על העוול הגדול הזה של פיטורי קיץ קבועים, כשידוע כמעט במאת האחוזים, שהילד עדיין יזדקק לשירות הזה.

<נטע לוי: מה שקורה, עכשיו סוף-סוף בקיץ היה ההסכם הקיבוצי שפתר מעט מאוד, אבל פתר סוגיה אחת משמעותית, סימבולית וגם לא סימבולית לסייעות המשלבות, וזה מניעת פיטורי הקיץ והעסקה רציפה של 12 חודשים.

<נטע לוי: בשטח יש המון בעיות עם זה, אבל את הסייעות הרפואיות הוא הוציא מההסכם, מרכז השלטון המקומי וההסתדרות.

<נטע לוי: חברת הכנסת זהבה גלאון הבוקר שלחה לי את תשובת שר החינוך לשאילתא שהוגשה לשר בעניין הזה.

<נטע לוי: בין השאר דובר על כך שהתקצוב של הסייעות הרפואיות קודם כל הוא מפורק בין יותר גורמים – לא רק משרד החינוך והרשות המקומית כמו במשלבות, אז יש כאן בלגאן אחד גדול, שאני חייבת לומר שעשיתי מחקר יסודי בעניין ולא מצאתי את כל החוטים, אבל זה גם חלק מהבעיה.

<נטע לוי: הדבר הנוסף הוא שהמשרד מתקצב רק לעשרה חודשים ופר שעה.

<נטע לוי: זה משאיר את הסייעות האלה במצב חמור וגם את הילדים כמובן.

<נטע לוי: גם מהצד של הסייעות, אנחנו עמותה, אנחנו מקבלות המון פניות של סייעות למרות שאנחנו לא ארגון עובדים שלהן, אבל הן יודעות שאנחנו כתובת.

<נטע לוי: סייעות רפואיות וסייעות משלבות, הן ממש לא אותו דבר, אבל הן הרבה פעמים מחליפות שנה לשנה – הרשות המקומית זקוקה - גילי כרגע לא סייעת רפואית, אבל השנה היתה משלבת, ושנה הבאה היא תהיה רפואית.

עמרם מצנע: כדי להיות סייעת רפואית אתה צריך כישורים רפואיים?

עמרם מצנע: רק הדרכה.

<נטע לוי: לא, אבל הן עוברות קורס, הכשרה רפואית מינימלית.

<נטע לוי: יש שם לקונות גדולות מאוד גם בתחום הזה.

<נטע לוי: נשאר לנו זמן קצר, אז אני מקצרת.

<נטע לוי: יש כאן הרבה מאוד דברים שצריך לדון בהם.

<נטע לוי: באמת משהו שדיברנו עליו גם בדיונים הקודמים, שלדעתנו דרוש גורם מפקח, גורם מסדיר על כל נושא הסייעות, שיישב במשרד החינוך, ושיידע לתת מענה לשאלות הקשות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על הבריאות במשרד החינוך.

<עירית ליבנה: רק הבהרות.

<עירית ליבנה: לגבי הסייעות הרפואיות בחינוך הרגיל, הנחיות חד-משמעיות לרשויות.

<עירית ליבנה: קודם כל, הרשויות הן המעסיק.

<עירית ליבנה: הכסף מועבר ממשרד החינוך, למרות שזו קופה משותפת.

<עירית ליבנה: המשרד הוא הגורם, והוא המשלים, למרות שלא תמיד הוא מקבל מהבריאות ומהאוצר, אבל ההחלטה שלנו במשרד זה שקודם כל מלוא הסכום יועבר, והמריבות- - -

עמרם מצנע: למה כשעסקנו במשלבות לא הכנסנו גם אותן לאותו הסכם עבודה?

<עירית ליבנה: אני לא יודעת.

<עירית ליבנה: אנחנו יושבים בימים אלה עם מרכז השלטון המקומי.

<עירית ליבנה: אני עכשיו גם נוסעת לשם לדיון בכלל על כל הנושא של זה.

<עירית ליבנה: מה שרציתי להוסיף לגבי הכשרה, הנחיה חד-משמעית, שההכשרה של סייעת רפואית בחינוך הרגיל היא על-פי חוזר משרד הבריאות במרפאה, וצריכה להיות חתימה.

<עירית ליבנה: אנחנו עכשיו מתחילים בבקרה, לראות האם באמת הרשויות מקיימות.

עמרם מצנע: מי יכול לסבר את זיכרוני, למה לא הכנסנו אותם פנימה?

<נטע לוי: אסביר.

<נטע לוי: אני רוצה לציין שאנחנו, הסייעות שפעילות, לחצו מאוד על ההסתדרות.

<נטע לוי: ההסתדרות היתה אחרי כל הלחצים בהתכתבות עם מרכז השלטון המקומי.

<נטע לוי: מרכז השלטון המקומי אמר: הסייעות הרפואיות לא.

<נטע לוי: הסיבה לזה, אני מבינה, מהתשובה – קודם כל, יכול להיות שזה סיבה טכנית, אבל אני חושבת גם שהתקצוב של המדינה הוא לא ל-12 חודשים.

עמרם מצנע: בניגוד לסייעות המשלבות, שהיה ל-12 חודשים.

<נטע לוי: נכון.

<נטע לוי: מהותית זה משהו שצריך לשנות.

עמרם מצנע: ברור.

עמרם מצנע: כמה סייעות רפואיות יש?

<עירית ליבנה: 1,700 ילדים- - -

<רויטל לן כהן: אבל אדוני, יש עוד משהו שבגללו, הטענה היא למה הם לא היו באותו הסכם קיבוצי, וזו טענה של ההסתדרות בין היתר.

<רויטל לן כהן: בין היתר, הם אומרים שהתקצוב של הסייעות המשלבות הוא ב-70 – משרד החינוך; 30 – הרשויות המקומיות, בעוד שהתקצוב של הסייעות הרפואיות הוא רבע-רבע-רבע.

<רויטל לן כהן: זה לא בדיוק המדינה.

<רויטל לן כהן: בסייעות המשלבות זה 70 אחוז רק משרד החינוך.

<רויטל לן כהן: פה זה שילוב של משרד החינוך- - -

<עירית ליבנה: אבל משרד החינוך לקח את האחריות ומעביר- - -

<רויטל לן כהן: אני אומרת לך מה אמרה ההסתדרות.

<רויטל לן כהן: אני לא מתווכחת.

<רויטל לן כהן: ההסתדרות אמרה: אני לא אכניס אותם לאותו הסכם קיבוצי כי מרכיבי השכר שונים.

עמרם מצנע: אני מציע, כדי לא לעשות את זה על רגל אחת – אנחנו נקיים דיון ספציפי לנושא הזה, כי הוא באמת קצת נפל בין הכיסאות.

עמרם מצנע: נשבץ אותו בהקדם האפשרי, כי אין שום סיבה בעולם שאותו הסכם לפחות – לא פתרנו את כל הבעיות – שאותו הסכם לא יחול גם על הסייעות הרפואיות, כפי שאני מבין את זה עכשיו.

עמרם מצנע: חבל שהמרכז לשלטון המקומי איננו, אבל אעשה את זה אתם בהזדמנות אחרת.

עמרם מצנע: תראו, גם אליי יש הרבה מאוד פניות של סייעות משלבות בכל מיני רשויות מקומיות שאומרים להם: מה אתם מבלבלים את המוח?

עמרם מצנע: זו החלטה מגובה.

עמרם מצנע: עוד היום אפילו קיבלתי מסרון מאחת האמהות.

עמרם מצנע: זו החלטה.

עמרם מצנע: היא מגובה על-ידי- - -

<רויטל לן כהן: אנחנו מציידים את הסייעות בכל המסמכים.

עמרם מצנע: תני לי לסיים.

עמרם מצנע: אנחנו לא משטרה ולא פרקליטות ואפילו לא משרד החינוך.

עמרם מצנע: זה הנוהל, והוא תקף לכל הרשויות המקומיות בארץ.

<רויטל לן כהן: לא קורה.

עמרם מצנע: אני מסכים אתך.

עמרם מצנע: לכן אני מדבר על זה.

עמרם מצנע: אני פונה למשרד החינוך.

עמרם מצנע: כמובן, אפנה למרכז השלטון המקומי, ויכול להיות שנוציא, יהודית, אפילו מכתב שלנו לראשי הרשויות המקומיות.

<נטע לוי: גם מכתב שיפורסם מאוד יעזור לסייעות.

עמרם מצנע: רגע.

עמרם מצנע: אין לאף מסמך שאנחנו מוציאים סיווג - לא סודי ולא סודי ביותר.

עמרם מצנע: נוציא אותו, כי באמת כל אחד עושה שבת לעצמו, ומי שבסוף נדפק זה הילדים וכמובן הסייעות.

עמרם מצנע: לפחות על מה שהצלחנו לסכם ולהבין, זה צריך לרדת עד למטה בלי שום כחל וסרק.

עמרם מצנע: גם הבטחתי שנבדוק עוד דבר – יש הרבה תלונות שהסכום שמשרד החינוך מעמיד – ראיתי כל מיני שימושים ומספרים – 12 אלף, 10,000 – מעמיד לרשות רשות מקומית מול סייעת, חלק ממנו בסוף הולך לשכר.

עמרם מצנע: אנחנו הולכים ללמוד גם את העניין הזה.

עמרם מצנע: אני חושב שיש קצת הגזמה.

<רויטל לן כהן: זה שעה שבועית.

<רויטל לן כהן: לפי החישובים שלנו הם צריכים להגיע ל-40 שקלים לשעה- - -

עמרם מצנע: אני ער לכך שיש כל מיני בעיות, ויש בעיה בכמות השעות, יש פה לא מעט בעיות.

עמרם מצנע: ננסה להתמודד אתן.

עמרם מצנע: לכולן יש משמעויות גדולות מאוד של תקציב, ולכן בסופו של דבר לוקח זמן לטפל בהן.

עמרם מצנע: אני מזכיר גם שחוק החינוך המיוחד שוכב אצלנו.

עמרם מצנע: קיבלתי את הסכמת משרד החינוך.

עמרם מצנע: יש צוות במשרד החינוך שבודק עכשיו, ואני מקווה מאוד שנעביר אותו לפחות בקריאה ראשונה עוד במושב הזה.

עמרם מצנע: יש הרבה דברים לטיפולנו, וזה הולך להיות מושב ארוך, אז אני מקווה שיהיה מספיק זמן.

<נטע לוי: אם יורשה לי, עוד משהו אחד.

<נטע לוי: שאלת איך קרה שהסייעות הרפואיות נפלו בין הכיסאות, אז יש לי תשובה נוספת יותר טובה, אני חושבת, וזה מה שדיברנו עליו הרבה פעמים וזה חשוב לי להדגיש שוב, כי הסייעות אינן חלק מהמשא ומתן על ההסכמים שלהן, ואם היתה נציגות ואם היה איגוד סייעות בהסתדרות, שכרגיל לא יושבת כאן גם, אם היתה הנציגות הזאת שהיא הכרחית וכמעט מובנת מאליה, הטעויות החוזרות והנשנות האלה לא היו קורות או קורות פחות.

עמרם מצנע: לכן אמרתי לכם שאני לא זוכר בהיסטוריה שמלמעלה נתנו לגופים להתארגן או יזמו.

<רויטל לן כהן: הם לא מרשים להן.

<רויטל לן כהן: מי שמע על דבר כזה?

עמרם מצנע: לא הייתי מעולם בוועד עובדים ואיך צריך לפעול.

עמרם מצנע: יש הרבה גופים שמנעו מהם, והפעילו כוח פוליטי ודמוקרטי.

עמרם מצנע: זה לא יעזור.

עמרם מצנע: בכל מקרה אנחנו ניפגש בנושא הזה, וכמובן, קודם כל ובראש ובראשונה ננסה להכניס אותן לאותו הסכם.

עמרם מצנע: כל הדברים הנוספים – יש לנו לא מעט עבודה.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.