הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 46, 2014-08-04 13:00

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: אנחנו נמצאים בימים מאוד לא קלים, כשנושא הביטחון והבטיחות הוא בכותרות, אבל אנחנו עושים פה היום איזה שהיא הפוגה קצרה ובאנו לסיור כאן, במוסד לבטיחות וגהות.

מיכל רוזין: דנו בוועדה כמה פעמים בנושא והיה לנו חשוב לבוא ולבקר כאן ולשמוע את הדברים ממקור ראשון ולראות גם את הניידת ולראות כיצד הדברים פועלים.

מיכל רוזין: אני מעבירה את רשות הדיבור אליך, ולאחר מכן אתם רוצים משהו לדברי פתיחה, משה, שמעון?

משה מזרחי: הכנו דברי נעילה.

מיכל רוזין: אז אני אשאיר לו את דברי הנעילה.

<דניאל חדד: קודם כל ברוכים הבאים, מיכל, משה ושמעון.

<דניאל חדד: את שמעון אני לא רואה פה, אבל הוא בטח יגיע, וכמובן לעוזרים.

<דניאל חדד: אנחנו נעשה בהתחלה איזה היכרות קצרה ולאחר מכן ברשות

<דניאל חדד: כם אני אתן סקירה על המוסד, מה קרה איתו, מה קורה איתו ומה יקרה איתו בתקופה הקרובה שלו, כאשר בסך הכול הסקירה תיתן לכם איזה שהיא ראייה גם קצת אסטרטגית על המוסד וגם קצת טקטית של עשייה של הדברים.

<דניאל חדד: אבל לפני שאני אתחיל נעשה סבב היכרות.

<דניאל חדד: יש פה חלק מאנשי הסגל הבכיר, אז בבקשה.

<דניאל חדד: (סבב היכרות).

<דניאל חדד: אז אנחנו נתחיל בסקירה בקצרה, כמה שהיא יכולה להיות קצרה.

<דניאל חדד: כמו שאמרתי, אני אתן את הסקירה ואתם רואים שיש כמה סעיפים לסקירה הזו, אבל אנחנו נתחיל קודם כל עם סעיף החוק.

<דניאל חדד: אנחנו כמוסד אנחנו מוסד סטטוטורי מ-1954, על פי חוק שמי שבעצם החליט עליו זו גולדה מאיר, כשהיא הייתה שרת העבודה והרווחה.

<דניאל חדד: אז הם ישבו והחליטו על המוסד.

מיכל רוזין: דווקא כשהיא הייתה שרת העבודה והרווחה אני שומעת שהיא עשתה דברים טובים.

מיכל רוזין: אחר כך בתור ראש ממשלה היא כבר איבדה את הדרך.

<דניאל חדד: אנחנו חוגגים השנה, כמו שאתם רואים מצד ימין בשקף 60 שנה.

<דניאל חדד: אנחנו כמו הביטוח הלאומי, כנראה אותה ועדה הקימה גם את הביטוח הלאומי, אבל מאז המוסד הזה קיים.

<דניאל חדד: המוסד הוא תאגיד ציבורי מלכ"רי, בכוונה אני אומר את זה, כי אחרי זה בסקירה שלי תבינו למה אני אומר מלכ"רי ולמה תפיסת העולם קצת משתנה, כי אנשים חושבים מלכ"רי, ללא מטרות רווח, יש להם איזה שהיא תפיסת עולם שאתה לא צריך להרוויח כסף אם אתה מלכ"רי ובאתי וקצת שינינו את תפיסת העולם הזו.

<דניאל חדד: הייעוד של המוסד על פי החוק הוא קידום הבטיחות והבריאות התעסוקתית.

<דניאל חדד: חשוב שתזכרו את זה, כי תבינו בסוף למה אני אומר חשוב שתזכרו, כי יש פה, שוב, תפיסת עולם קצת שונה.

<דניאל חדד: קצת על המבנה הארגוני של המוסד.

<דניאל חדד: המבנה הארגוני הזה הוא מבנה ארגוני שלפני שלושה חודשים, המבנה הארגוני שונה.

<דניאל חדד: אנחנו בתהליך של שנה וחצי שינינו את המבנה הארגוני.

<דניאל חדד: אתם רואים פה את המבנה הארגוני כאשר מצד שמאל לנו יש מועצה, המועצה בעצם בנויה כמו שאתם רואים, נציגי ממשלה 50% - - -

מיכל רוזין: מה זה שינינו?

מיכל רוזין: זה חוק?

<דניאל חדד: כל מה שכתוב מצד שמאל של השקף, המועצה ונציגי הממשלה וכל מי שמרכיב את המועצה זה חוק, את זה עוד לא שינינו.

<דניאל חדד: אבל המועצה מונה בערך 40 איש, 50% מהם משרדי ממשלה, 25% מעסיקים ו-25% עובדים בהסתדרות וכמובן התאחדות תעשיינים.

<דניאל חדד: למועצה הזו יש מנהלת, המנהלת היא בעצם הדירקטוריון, 4 חברים, 2 ו-1, 1, הם הדירקטוריון שלנו.

<דניאל חדד: יש ועדות, ועדת כספים - - -

שמעון סולומון: איפה הם ממוקמים?

<דניאל חדד: לא, הם חיצוניים, הם כאילו מעלינו, יש דירקטוריון מעליי.

<דניאל חדד: אני הכנסתי את הסעיפים האלה כדי להבין איך המוסד עובד.

<דניאל חדד: מצד ימין יש את הוועדות, הוועדות הן של הדירקטוריון, ועדת כספים, תעשייה, בניין וחקלאות, כל אחת מהן היא ועדה מקצועית, למעט ועדת כספים שהיא זאת שבעצם בוחנת אותנו כל הזמן על ההתנהלות הכספית שלנו.

<דניאל חדד: אתם רואים את המבנה הארגוני של לפני שלושה חודשים, בשנה האחרונה עשינו עבודת מטה מאוד סדורה כדי לשנות את המבנה הארגוני.

<דניאל חדד: אתם רואים מה מוטת השליטה של מנכ"ל במבנה הארגוני, בעייתי מאוד לארגון שהוא קטן, הארגון מונה סך הכול 130 איש ואתם רואים כמעט 11 או 12 או 13 איש שהם ת"פ ישירות של מנכ"ל במבנה ארגוני כזה, מול מוסד כל כך קטן, זה מאבד את הערך שלו, מוטת השליטה בעייתית ואתה אומר שלא צריך את זה, כמנכ"ל אתה לא צריך כל כך הרבה מנהלים במקום אחד ואז אתה משטח את המבנה הארגוני הזה.

מיכל רוזין: אז איחדתם מחלקות?

<דניאל חדד: בדיוק.

<דניאל חדד: והנה המבנה הארגוני החדש.

<דניאל חדד: זה המבנה הארגוני, איחדנו אגפים, אגפים הפכו למחלקות ובעצם גם בטרמינולוגיה שינינו את השמות שלהם כי אנחנו חושבים שהשמות צריכים להיות קצת אחרת.

<דניאל חדד: כשאתה מאחד שתי מחלקות או שני אגפים מקצועיים אז אתה קורא להם מינהל מקצועות והם הופכים להיות מחלקות.

משה מזרחי: הלך קשה?

<דניאל חדד: הלך לא קל.

<דניאל חדד: בסוף אני אגיד לך מה היה קשה.

מיכל רוזין: השאלה האם אנשים הועזבו.

<דניאל חדד: לא.

משה מזרחי: בכל זאת שינוי פנימי הוא מאוד דורס.

<דניאל חדד: אני מסכים, כל שינוי הוא בעייתי, בעייתי מאוד.

<דניאל חדד: אבל הוא אושר והוא כבר בפועל.

<דניאל חדד: שוקי גויס לפני ארבעה חודשים, הוא ראש מינהל תפעול.

<דניאל חדד: לא היה תפקיד כזה.

<דניאל חדד: התפקיד הזה - - -

מיכל רוזין: ואז מתוכו נכנסו מנהלי האגפים השונים?

<דניאל חדד: כן, אבל יש פה מינהלים שלא היו לפני כן, כי כשאתה בודק את עץ המבנה הקודם אתה מבין שיש שני דברים שלא ברור לך איך הם לא היו קיימים, מינהל תפעול ומינהל משאבי אנוש.

<דניאל חדד: זאת אומרת בארגון של 130 איש לא טיפלו בכוח אדם או טיפלו בכוח אדם ברמה מסוימת, אבל לא פרופר אנשים ולא ראו את האנשים כאדם שצריך לטפל בו מהתחלה עד הסוף.

<דניאל חדד: מינינו, כמו שאתם רואים, מחלקת משאבי אנוש, פתחנו מחלקה חדשה.

<דניאל חדד: מינהל תפעול זה חדש ומינהל שיווק, מכירות והסברה זה חדש, שלא היה.

<דניאל חדד: ועוד מעט כשאני אספר על כל השינויים תבינו למה עשינו את השינויים האלה, בגלל תפיסת עולם אחרת.

<דניאל חדד: יש לנו ארבעה מחוזות, המטה שלנו יושב במזא"ה, ארבעה מחוזות, מחוז צפון, דרום, מרכז וירושלים, כאשר אנחנו יושבים פה במקום שהמכללה שלנו יושבת.

<דניאל חדד: יש לנו מכללה, היא יושבת פה וזה בשכירות.

<דניאל חדד: זה לא שלנו.

<דניאל חדד: קצת על תחומי הפעילות.

<דניאל חדד: כמובן תכנון אסטרטגי ומחקר זה דבר חדש שהכנסנו לארגון בארבעה-חמישה החודשים האחרונים, הכנה, ייזום, ביצוע פרויקטים מחקרים.

<דניאל חדד: הסמנכ"ל, מלהיות סמנכ"ל שמתעסק בכל הדברים השוליים, הפכנו אותו לסמנכ"ל שמתעסק ויש לו אחריות על כל התכנון האסטרטגי והמחקר.

<דניאל חדד: מינהל תפעול ולוגיסטיקה, בעצם איחדנו יחידות.

<דניאל חדד: עד לא מזמן כל אגף עסק גם בלוגיסטיקה וגם בתפעול, החלטנו שאין יותר, כל אגף יתעסק בתחום המקצועי שלו ויש אחד שמאחד את הכול ומתעסק עם זה.

<דניאל חדד: גם יש יתרון לגודל.

<דניאל חדד: ככל שבא כל פעם מישהו אחר מהמוסד ומדבר על האגף שלו, אז הוא קטן, כשבא כל המוסד לדבר על רכישה של משהו אז זה כבר הופך להיות יתרון של גודל בעסקים והמחירים יורדים.

<דניאל חדד: מחוזות.

<דניאל חדד: מבחינתנו המחוזות הם היחידה האופרטיבית, ממש, אלה שעובדים בשטח, המדריכים, שרצים בשטח, נעים בשטח, מדריכים בשטח, כמעט כולם במחוזות.

<דניאל חדד: שיווק, מכירות והסברה.

<דניאל חדד: שוב, זה בא מתפיסת עולם של חשיבה עסקית, שאני אדבר עליה בהמשך.

<דניאל חדד: על מינהל הדרכה דיברתי ומינהל מקצועות זה הגורם המקצועי התורתי שיושב במטה, אלוני מרכז אותו ואיחדנו שם שני אגפים, אגף הנדסה ואגף גהות, איחדנו את שתי המחלקות ביחד, שהפכו להיות מינהל מקצועות, שמדבר בלשון אחת וגם מסונכרן, כי גם גהות וגם בטיחות בעצם מסנכרנים אחד את השני ולפני כן כל אחד היה לבד.

<דניאל חדד: קצת על משאבי אנוש.

<דניאל חדד: אנחנו סך הכול, כמו אמרתי, 129 עובדים.

<דניאל חדד: אתם רואים שהארגון הזה הוא ארגון מאוד מקצועי, תואר שני, תואר ראשון, דוקטורים, כל מה שקשור בנושא הזה.

<דניאל חדד: מאוד מאוד מקצועי, אני נחשב לפחות מקצועי שם או בכלל לא מקצועי בתחום הבטיחות ואולי יש עוד אחד או שניים, כל השאר הם תותחים בתחום, הם מובילים בתחום, הם נחשבים לאוטוריטה בתחום, כך שאפשר רק להצדיע להם על היכולות שלהם ועל ההבנה שלהם בתחום הזה.

<דניאל חדד: לפי מגדרים אנחנו מדברים על 40% נשים, 60% גברים.

<דניאל חדד: בסך הכול ארגון שהוא - - -

משה מזרחי: שאלתי את מיכל אם היא מספיק מרוצה.

<דניאל חדד: אני רוצה להגיע להפוך, 60-40, אבל אני כבר לא אהיה.

מיכל רוזין: לא, אתם מפספסים שניכם, זה עניין התפקידים ותקרת הזכוכית.

משה מזרחי: היא מסתכלת על השולחן.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: גם בשירות המדינה יש הרבה נשים, השאלה באיזה תפקידים.

מיכל רוזין: לכן האחוזים - - -

משה מזרחי: סתם חיממתי את הגזרה.

משה מזרחי: לא התכוונתי.

<דניאל חדד: לא, זה בסדר.

<דניאל חדד: אני אגיד לך, יש לנו בתפקידים בכירים לפחות אחד - - -

מיכל רוזין: כמה מנהלי אגפים.

מיכל רוזין: חבל, לא נפתח פה את הדיון, אבל אין ספק שהמצב לא יהיה טוב אם אני אבחן אותו לעומק.

<דניאל חדד: לא, אני לא בטוח.

מיכל רוזין: אז אני מוכנה שתעביר לי, כי זה לא אומר.

<דניאל חדד: אז אני חושב שאת תהיי גאה בארגון שלנו.

<דניאל חדד: אני אעביר לך כמה בעלי תפקידים.

<דניאל חדד: דרך אגב, יש כאלה שלא רצו, שביקשנו והם לא רצו, מסיבות אישיות שלהם.

<דניאל חדד: אבל אנחנו בעד.

<דניאל חדד: אני גם אמרתי את זה לא מעט, שאני בעד.

<דניאל חדד: מאוד.

<דניאל חדד: קצת נתונים על תאונות.

<דניאל חדד: אני אסבר לכם קצת את האוזן, למי שרוצה לשמוע ולהקשיב ולהיות קצת מזועזע.

<דניאל חדד: כל שנה 73,000 איש נפגעים בתאונות עבודה, שביטוח לאומי מכיר בהם ומשלם להם כסף.

מיכל רוזין: זה תאונות קשות.

<דניאל חדד: לא חייב, כי תאונת עבודה היא תאונת עבודה, זה יכול להיות בינוני, קשה - - -

מיכל רוזין: כן, אבל ביטוח לאומי - - -

<דניאל חדד: ביטוח לאומי אחרי 12 יום שהוא נעדר - - -

משה מזרחי: אתה מתכוון שזה לא מחייב שזה נשאר עם נכות קבע.

<דניאל חדד: לא מחייב נכות קבע.

<קריאה: זה מעל 14 יום.

מיכל רוזין: זה כולל תאונות דרכים, למשל?

<דניאל חדד: כן, אבל רק בעבודה, בדרך לעבודה, מהעבודה ובעבודה.

<דניאל חדד: כן, זה כולל גם את זה.

<דניאל חדד: אבל המספרים הם גדולים.

<דניאל חדד: אין ספק שהם מספרים גדולים מאוד שצריך - - -

מיכל רוזין: ויש לכם הבחנה בין כמה בתאונות דרכים וכמה בעבודה בפועל?

<דניאל חדד: 29% תאונות דרכים.

שמעון סולומון: זה הולך ועולה?

שמעון סולומון: יש עבודה, יש מודעות, יש התאגדות.

<דניאל חדד: זו בדיוק הבעיה.

<דניאל חדד: אתה לאט לאט עולה על הבעיה.

שמעון סולומון: אתה יודע למה אני אומר את זה?

שמעון סולומון: הנתון פה כאילו לא משקף בהתאם להשקעה, כי זה לא שלא עושים כלום, עושים משהו.

שמעון סולומון: אז האם בכל זאת עולה זה אומר שהמציאות יותר בעייתית.

<דניאל חדד: זה אומר שגם אנשים לא מדווחים וזה אומר שהדיווח פה הוא מ-11 יום ומעלה.

<דניאל חדד: מי שנעדר מהעבודה 11 יום ומעלה מדווח פה, מי שפחות מזה לא מדווח כתאונת עבודה.

<דניאל חדד: זאת אומרת שתבין כמה יש תאונות עבודה שלא מדווחות כי ביטוח לאומי לא משלם, ויש הרבה יותר.

<דניאל חדד: אבל אתה עלית על הקטע שהגרף הולך ככה במקום ככה והשאלה שאני תמיד שואל את עצמי, אנחנו 60 שנה, למה זה לא יורד.

<דניאל חדד: תיכף אני אתן את ההסבר.

משה מזרחי: מרכיב השינוי זה תאונות הדרכים?

<דניאל חדד: לא.

שמעון סולומון: זה לא שנגיד 20 שנה אותו תקציב למוסד לבטיחות ולגהות.

שמעון סולומון: הרי התקציב, אני יכול לחתום פה, הלך ועלה.

<דניאל חדד: אני תיכף אסביר את זה.

<שוקי דוניצה: גם את התקציב עלה, לא בהכרח עלו התקנים בצורה משמעותית.

<דניאל חדד: כן, היה פיחות זוחל.

<דניאל חדד: אתה יודע, אתה מוסיף 3% כל שנה, נגיד, 3% אתה מוסיף למשכורות, אתה לא מוסיף להביא אנשים.

שמעון סולומון: אני מדבר על התקציב בבסיס.

<דניאל חדד: לא.

<דניאל חדד: לא.

<דניאל חדד: אבל אני מראה את זה כדי שנקבל מושג על מה אנחנו מדברים.

<דניאל חדד: תסתכלו למטה, 2,000 נכים כל שנה, מעל 20% נכות, שמוכרים על ידי ביטוח לאומי.

<דניאל חדד: כל שנה.

<דניאל חדד: אני אומר 'חבר'ה, תוך עשר שנים אני מקים עיר, אנחנו 2,000 איש ואפשר להכריז עלינו כעיר', והנה, 20,000 נכים, לרכז אותם בעיר אחת ולשים ראש עיר נכה מתאונות עבודה.

מיכל רוזין: מתוך כמה עובדים?

<דניאל חדד: מתוך 3.5 מיליון.

<דניאל חדד: מספר ההרוגים הממוצע הוא 60 הרוגים בשנה, אף אחד לא מתייחס לזה.

<דניאל חדד: אם מתייחסים זה בשוליים.

<דניאל חדד: ממוצע 60.

<דניאל חדד: תיקחי 64, 60, 62, 52, יש פה מין משחק כזה, ותראו למטה, הרוב בענף הבנייה, ענף הבנייה זה נפילות מגובה, זה הרוב שם.

<דניאל חדד: אם אנחנו מדברים על כמה המדינה משלמת, תסתכלו כמה המדינה משלמת כל שנה.

<דניאל חדד: 4 מיליארד שקל ישיר ואנחנו מדברים על 11, 12, 13 מיליארד שקל עקיף.

<דניאל חדד: זאת אומרת זה מטורף לגמרי.

<דניאל חדד: מדינת ישראל שמה 4 מיליארד שקל כל שנה, ואני העליתי את זה בכנס, אם אתה זוכר, מזרחי, ואמרתי שאת אף אחד זה לא מעניין שמוציאים 4 מיליארד שקל, אבל כשאנחנו מבקשים מיליון שקל, 'לא, לא, לא'.

<דניאל חדד: להוציא מהכיס 4 מיליארד, אין בעיה, מוציאים, להגיד, חבר'ה, בואו ניתן למניעה עוד 4, עוד 10 מיליון, לא יותר, 'לא, מה פתאום?

<דניאל חדד: אין תקציב' ולמה וכמה.

מיכל רוזין: כמו בתקציב הבריאות, אנחנו לא מאמינים במניעה במדינת ישראל.

<דניאל חדד: בדיוק, לא מאמינים במניעה, מאמינים בלתת כסף, ונותנים 4 מיליארד, יאללה, בוא ניתן, למה לא? מה, אם צריך לתת.

מיכל רוזין: שאלה.

מיכל רוזין: יש לכם איזה שהיא השוואה בינלאומית מבחינת אחוזים של - - -

<דניאל חדד: כן.

<דניאל חדד: אנחנו נמצאים במקום טוב באמצע.

<דניאל חדד: מול מדינות אירופה, המדינות שמולנו, לא המדינות החלשות, לא עולם שלישי, אנחנו בממוצע של 2.1 ל-100,000 תושבים, מול מדינות אחרות שעומדות על 2-3, שהן היותר רחוקות מאיתנו, אבל אנחנו באמצע.

<דניאל חדד: אנחנו באמצע ויחסית טובים, אבל זה לא אומר כלום.

<דניאל חדד: מבחינתנו אנחנו לא מסתכלים על זה.

<דניאל חדד: אנשים באים ומריצים לי את זה מול העיניים ואומרים 'אתה טוב, למה אתה כל כך כועס?

<דניאל חדד: ' אמרתי 'אני ממש לא טוב', זה שאני מול העולם טוב זה עדיין לא אומר שאני טוב, זה אומר שיחסית לאחרים אני טוב.

<דניאל חדד: אני חושב שאנחנו לא טובים.

<דניאל חדד: אני חושב שגם העשייה שלנו היא טובה אבל לא מספקת.

<דניאל חדד: אלה הנתונים שנתתי לכם בריכוז, שצריכים להיחרת אצלכם בראש, כשאנחנו מדברים על זה.

<דניאל חדד: הנתון הכי מבהיל, שגם באוצר, היה פה מיקי לוי והוא נבהל והוא אמר את זה גם בכנס, 2.5 מיליון ימי עבודה הולכים לאיבוד כל שנה על תאונות עבודה.

<דניאל חדד: כל שנה.

<דניאל חדד: מטורף.

<דניאל חדד: ומי שומע את זה?

<דניאל חדד: מישהו מדבר, מישהו מעלה את זה ואומר 'חבר'ה, לא יכול להיות, צריך להפסיק עם זה?

<דניאל חדד: או צריך לצמצם את זה?' אף אחד.

<דניאל חדד: אף אחד לא מדבר, אף אחד לא אומר וכשאנחנו מראים את זה כולם מופתעים.

<דניאל חדד: אלה נתונים קיימים, רק מישהו צריך להרים אותם ולהגיד הנה הם קיימים, רק תתחילו לצעוק.

<דניאל חדד: דרך אגב, זה 6,000 שנה בערך.

<דניאל חדד: תחשבו, בן אדם שנולד לפני 6,000 שנה וחי עד היום והוא לא עובד והוא מקבל שכר 6,000 שנה.

<דניאל חדד: קצת על הביצוע של 2013.

<דניאל חדד: אנחנו באמצע 2014 לכן זה 2013.

<דניאל חדד: תראו בכמה אנשים אנחנו נוגעים בשנה בתחום ההדרכה וההכשרה, בכמעט 100,000 איש.

<דניאל חדד: אין מוסד כזה שנוגע ב-100,000 איש.

<דניאל חדד: מתוכם 60,000 איש זה בניידות.

<דניאל חדד: אתם רואים את הניידות האלה, אחרי זה אתם תבקרו שם ותראו אותן.

<דניאל חדד: אלה ניידות הדרכה שהולכות לשטח, יוצרות איזה שהיא פעילות הדרכתית של שעה, שעה וחצי או שעתיים, לעובד, לא מפריעות למקום העבודה, כי הוא לא שולח אותו ליום עיון, הוא מביא אותו, הוא מודרך וחוזר.

<דניאל חדד: זאת אומרת נתנו פה את כל הפלטפורמה לעובדים או למעסיקים כדי שיהיה להם מאוד נוח.

<דניאל חדד: אנחנו עכשיו בחשיבה נוספת, שאני ביקשתי לחשוב על זה יותר ברצינות, כל הסוגיה של בדיקות תעסוקתיות, שחובה לעשות אותן לעובדים, מה היום עושים?

<דניאל חדד: שולחים אותם לבדיקות יום שלם.

<דניאל חדד: באחד המפעלים, כשהייתי בביקור שם, מישהו העלה רעיון ואמר לי 'דני, תבנו ניידת.

<דניאל חדד: למה שנוציא אותם לבדיקות?

<דניאל חדד: תביאו ניידת כזו, שימו אותה במפעל יום שלם, נעשה את הבדיקות במפעל עצמו.

<דניאל חדד: הם יעלו, יעשו בדיקות דם, בדיקת שתן, בדיקות רנטגן בתוך הניידת ותיתנו להם את התוצאה'.

<דניאל חדד: ניקח רופא, ניקח אחות, ניקח כל מי שצריך בניידת, נעבור מפעל מפעל, המעסיקים לא יפסידו, הם לא יפסידו יום עבודה, כי הוא בא לשעה, שעה וחצי, עושה את הבדיקות וחוזר לעבודה.

מיכל רוזין: אבל זה יעלה יותר למדינה.

מיכל רוזין: כי המדינה שולחת לקופת חולים.

<דניאל חדד: קופת חולים קרס.

<דניאל חדד: כל המפעלים אומרים לי שזה קרס, הם לא מסוגלים לעמוד בזה.

<דניאל חדד: ואני אומר, וואלה, רעיון לא רע בכלל, לקחת ולהביא את השירות למפעל, שהמפעל לא יינזק.

משה מזרחי: גם אם זה אגרה.

<דניאל חדד: בדיוק, אגרה סמלית, שבה אני אכסה את העלות של הרופא ושל האחות, כי אני רוצה לכסות.

<דניאל חדד: אבל המפעל עצמו אומר 'אני מוכן לא לאבד את יום העבודה של העובד, כי זה לא רק מה שאני משלם לו, זה גם אני תוקע מכונה.

<דניאל חדד: תבוא אליי, אני אשלם לך את האגרה שצריך, את הכמה עשרות שקלים ותעשה לי את ה-100 איש בבת אחת'.

<דניאל חדד: ביקשתי לבחון את זה אצלנו בארגון, כי אני חושב שזה יעשה מהפך.

<דניאל חדד: זה גם בדיקת שמיעה, גם - - - אתה עובר בין המפעלים, איך הוא אמר לי?

<דניאל חדד: שלוש שנים עבודה מעכשיו יש לך לניידת הזו.

<דניאל חדד: זה רעיון לא רע.

<דניאל חדד: אבל אני אתעסק בתחום ההדרכה, אז אתם רואים בכמה אנשים אנחנו נוגעים בשנה, 30,000 מהם זה הכשרות ארוכות, של עד שנה, קורסי ממונים והכשרות שאני מדבר, 30,000 אנשים שהוכשרו זה בכסף, הם משלמים לנו כסף, אלה הכשרות שעולות כסף ואנשים באים.

<דניאל חדד: אנחנו מאוד יקרים בשוק, כי אנחנו הטכניון בתחום של הבטיחות.

<דניאל חדד: יש לנו מתחרים, קל להם להתחרות בנו כי אנחנו לא מורידים מחירים והם חותכים את המחירים, אבל עדיין מגיעים אלינו 30,000.

<דניאל חדד: זה כמו שמגיעים לטכניון או לאחת המכללות, זה ההבדל בינינו באיכויות שלנו.

משה מזרחי: מה זה מתחרה?

<דניאל חדד: בתי ספר אחרים שמלמדים בטיחות.

<דניאל חדד: בתי ספר פרטיים.

משה מזרחי: מורשים?

<דניאל חדד: מורשים, על ידי רגולציה, כן.

<דניאל חדד: מורשים ומתחרים בנו.

<דניאל חדד: אז אם אני לוקח בקורס ממונים, שהוא בכיר, 12,000 שקל, הוא לוקח 7,000, אבל עדיין באים אלינו.

<דניאל חדד: באים אלינו בגלל האיכות, אצלנו 99.9% מצליחים, אנחנו לא עושים את הבחינה, הרגולציה עושה, אבל אנחנו דואגים שהסטודנט יגיע מבושל לגמרי ואם הוא נכשל פעם אחת אנחנו ללא תשלום לוקחים אותו ומלמדים אותו כדי שהוא יעבור.

<דניאל חדד: כי זה השם שלנו ובעצם זה המוטו שלנו, להיות מאוד איכותיים, ברמה מאוד גבוהה, כדי להיות גם איזה שהוא טריגר לכולם להגיע אלינו.

<דניאל חדד: כי אם לא, אתה יכול לקרוס.

<דניאל חדד: בנושא הגהות, או הבריאות התעסוקתית, מי שלא יודע מה זה גהות, ואל תתביישו, אני מעריך ש-50% מהיושבים פה לא יודעים.

<קריאה: כבר ביררנו.

<דניאל חדד: ביררתם, כי פחדתם שמיכל תשאל אתכם, 'תגידו, אתם יודעים מה זה גהות?' ואתם לא תדעו.

<דניאל חדד: אני יודע מה זה יועצים.

<דניאל חדד: אז גהות זה בריאות תעסוקתית ואנחנו מבצעים פעילות של 1,300 בדיקות בשנה וכמובן כל נושא הבטיחות, אנחנו מסייעים ל-9,000 מפעלים בחינם.

<דניאל חדד: הקטע השמאלי הוא בחינם לגמרי.

מיכל רוזין: מה זה סיוע?

<דניאל חדד: סיוע זה המדריכים שלנו.

<דניאל חדד: יש לנו כ-60-70 מדריכים שבעצם דופקים בדלת לכל מפעל ומציעים את שירותינו, שירותי ייעוץ והדרכה, ביקור במפעל, ייעוץ בנושא של מכונה שהיא לא בטיחותית מה צריך לעשות.

<דניאל חדד: אנחנו יוצרים את הקשר מול הממונה בטיחות במפעל, מסתובבים איתו, עושים לו ביחד סקרים, בודקים, עוזרים לו בכל שאלה.

<דניאל חדד: זה הסיוע שאנחנו נותנים.

מיכל רוזין: שתי שאלות, אל"ף, אם הם מברכים על זה שאתם באים, או שזה מעיק עליהם.

<דניאל חדד: מאוד.

מיכל רוזין: ודבר שני, מה אומר החוק, מאיזה גודל מפעל בעצם מחויב ממונה בטיחות?

<דניאל חדד: מ-50 ומעלה.

<דניאל חדד: לא קשור לאופי.

<אנדרי מטיאס: או שאופי המפעל מחייב מינוי ממונה בטיחות.

<דניאל חדד: אלה מאוד בודדים.

<אנדרי מטיאס: זה תעשיות מסוימות שבהם יש רמות סיכון מאוד גבוהות.

<דניאל חדד: כן, אבל זה לא העיקר, העיקר זה מ-50 ומעלה, זה ממוני הבטיחות.

<דניאל חדד: כמובן שאנחנו לא מתעסקים רק שם, גם במפעלים יותר קטנים, פחות מ-25 עובדים, גם שם אנחנו מתעסקים.

<דניאל חדד: אבל אני רוצה לומר פה משהו מאוד חשוב, הכול זה בהתנדבות, לנו אין שום סמכות להיכנס לשום מפעל.

<דניאל חדד: זו בדיוק העבודה הקשה.

<דניאל חדד: זאת אומרת יש מקומות שטורקים את הדלת בפרצוף - - -

מיכל רוזין: אז כששאלתי לגבי אם מברכים אתכם או - - -

<דניאל חדד: יש מקומות כאלה, כי הם מזהים אותנו עם הרגולציה, עם האכיפה, ואז הם אומרים, 'רגע, אתה אכיפה?', אנחנו אומרים לו 'לא, אנחנו לא אכיפה, אנחנו באנו לעזור', ואנחנו גם שומרים על סודיות, אנחנו מבטיחים להם לשמור על סודיות עד רמה מסוימת.

<דניאל חדד: הרמה המסוימת זה שאם יש סיכון חיי אדם מאוד ממשי כרגע ולא מתקנים מה שביקשנו אנחנו מיד מודיעים לאכיפה והאכיפה נכנסת, אבל אין הרבה כאלה.

<דניאל חדד: לשמחתנו.

<דניאל חדד: אבל כל מה שנאמר במפעל נשמר אצלנו, שום מעבר לטובת הרגולציה או האכיפה אנחנו לא מעבירים, כדי לא ליצור איזה שהוא לינקג' בינינו לבינם.

משה מזרחי: זה עלה ביום הבטיחות.

משה מזרחי: זו סוגיה מאוד מרכזית והבנו שלא צריך ללכת למקום של לחייב מפעלים לעניין הזה, כי הם ישר לוקחים את זה למקום האכיפתי, כשלא לזה הוא נועד.

<דניאל חדד: את צריכה לראות.

<דניאל חדד: מדריך מגיע למפעל, אם קצת הוא מרגיש שאתה הולך לאכוף הוא לא מדבר איתך, הוא לא פותח כלום.

<דניאל חדד: כשהם יודעים שאנחנו לא, הם פותחים הכול.

<דניאל חדד: וזה מה שאנחנו רוצים, תפתחו את הכול, אנחנו נעזור לכם ואנחנו מבטיחים לשמור על סודיות מוחלטת וזה מאוד עוזר לנו.

<דניאל חדד: כרגע הייתה ועדה גדולה מאוד, ועדת אדם שהתכנסה במשך שלוש שנים והחליטה להקים רשות ובתוך הרשות המוסד לבטיחות יהפוך להיות אגף ומינהל הבטיחות לידו.

<דניאל חדד: השר בנט אמר מאוד ברור, שחומה סינית צריכה להפריד בין שניהם.

<דניאל חדד: ברגע שעובד/מנהל מפעל יבין שיש איזה לינקג' בין שניהם איבדנו את מקום העבודה שלנו, אין לנו שום מקום להיכנס אליו, כי פסיכולוגית הוא אומר 'רגע, אתם באותה רשות, אתם באותו אגף, המנהל אותו מנהל', הוא יעביר את המסרים ואז ישלחו אותם לפה ויגידו להם א', ב', ג', ד' והוא לא ירצה לעשות את זה ואז איבדנו בעצם את הדבר הכי חשוב שזה פעילות ערכית מאוד של האנשים, שעושים את זה מתוך באמת רצון לסייע, מצד שני הרצון של המנהל להכניס אותך למפעל, כי אם לא, הוא לא יכניס אותך, אלא אם כן תביא צו ולנו אין צו.

שמעון סולומון: זה עניין של מודעות.

שמעון סולומון: אם אנשים מבינים קצת לעומק ולטווח ארוך מה זה יחסוך.

שמעון סולומון: אני לא זוכר את החברה, יש חברה לבנייה שהם יקרים, אבל משקיעים הכי הרבה בנושאי בטיחות.

שמעון סולומון: הם אמנם יקרים, אבל יודעים שאצלם אף אחד - - -

<דניאל חדד: לא נפגע.

<דניאל חדד: נכון.

<דניאל חדד: דרך אגב, אני יכול להראות לך, הייתי בתנובה, הייתי בכי"ל, אלה דוגמאות קלאסיות לפעילות בטיחותית ברמות, כי מדובר על רמה בינלאומית.

<דניאל חדד: תיקח את מכון התקנים, עובדים שם ברמות מאוד גבוהות של בטיחות, משקיעים הרבה מאוד כסף כי הם מבינים.

<דניאל חדד: אין משחקים, לא משחקים.

<דניאל חדד: הם לקוחות שלנו עכשיו, זאת אומרת נכנסנו שם חזק לעבוד איתם.

מיכל רוזין: הגיוני שהם גם עושים את זה, כי הם מחויבים, כמו שאתה אומר, מבחוץ.

מיכל רוזין: זאת הבעיה.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים לעשות דברים מאוד יפה כשמישהו מבחוץ אומר לנו 'תיזהרו'.

<דניאל חדד: נכון.

מיכל רוזין: גם הממשלה שלנו נוהגת אותו דבר.

<דניאל חדד: יש גם מפעלים בצפון, עכשיו הייתי בביקור בצפון, שהם - - -

שמעון סולומון: אני חולק על זה.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: דיברתי על סחר בנשים, לא דיברתי על ענייני ביטחון.

מיכל רוזין: שבאים ואומרים לנו 'או שתתקנו את זה או שאתם תיענשו', אז אנחנו מתייצבים.

שמעון סולומון: אני אגיד לך על מה אני חולק.

שמעון סולומון: אם אין את המודעות הזאת, גם אם יהיו חוקים ימצאו, במיוחד אנחנו הישראלים, את העקיפה.

שמעון סולומון: אבל אם יש מודעות, הבנה בסיסית יושבת חזק, אז - - -

<דניאל חדד: ועוד חצי דקה או דקה אני אכנס למודעות, איך מחדירים את המודעות, וזו תפיסת העולם החדשה שאנחנו מדברים עליה.

<דניאל חדד: החדרת המודעות, מה עושים?

<דניאל חדד: 60 שנה ניסינו ולא הצלחנו, מה צריך לעשות?

<דניאל חדד: מישהו צריך להתעורר ולהגיד 'חברים, צריך לעשות משהו', 60 שנה דוחפים ולא קורה כלום.

<דניאל חדד: להיפך, הכול עולה, המחירים עולים, התשלומים עולים.

<דניאל חדד: אתה לא רואה שמשהו לא בסדר?

<דניאל חדד: מישהו בא והסתכל, משהו לא בסדר?

<דניאל חדד: ופה אנחנו עכשיו נכנסים ונכנסים חזק בשנתיים האלה.

<יקי אלעד: אם אפשר רק הערה.

<יקי אלעד: אנחנו כל פעם שוכחים וגם ועדת אדם שכחה בנושא, שבכל העולם האכיפה מופרדת מהסברה.

<יקי אלעד: זאת אומרת אנחנו הישראלים תמיד אוהבים להמציא המצאות, אבל אם מסתכלים על כל העולם בנושא הבטיחות, כמעט בכל המדינה יש גוף אוכף שהוא נפרד לגמרי מהגוף המסביר, וזה עונה על חלק ממה ש - - -

<דניאל חדד: ברשות

<דניאל חדד: כם אני רוצה להמשיך קצת.

<דניאל חדד: תראו, אנחנו מתעסקים גם בפרויקטים ערכיים, אתם יכולים לראות, יש לנו סך הכול עשרה פרויקטים, אבל שמתי פה את הפרויקטים הערכיים, גם לחנך את האנשים המוגבלים בצורה מסודרת, על רקע נפשי, על רקע חושי, על רקע פיזי ולנושא בטיחות.

<דניאל חדד: שם במפעלים שלהם אפילו, אני עכשיו הייתי באיזה שהוא מפעל שבחרו שם - - - כמה היו שם?

<דניאל חדד: 25 איש שהם נאמני בטיחות, אנשים מוגבלים שהפכנו אותם לנאמני בטיחות במפעל שלהם, של המשקם, שזה מדהים לראות אותם ואיך הם הסכימו ואיך הם באו והשקענו הרבה מאוד פעילויות שם.

<דניאל חדד: קצת על העובדים הזרים.

<דניאל חדד: אנחנו עושים פעילויות לא מעטות עם עובדים זרים ויש לנו גם תכנית מאוד סדורה, חדשה, איך פועלים מול הנושא הזה.

<דניאל חדד: אני יודע שיש שם פער שאנחנו מנסים לסתום אותו, מנסים לכסות אותו בכל מיני פעילויות שאנחנו עושים.

<דניאל חדד: אנחנו לא בקצה של הפעילות שלנו שאנחנו צריכים להיות, אנחנו לא בקצה, אנחנו בהתחלה שלה, כי תיכף, אלון, תסביר רגע על הפעילות מול עובדים זרים וגם תספר על השגרירויות וכל מה שאנחנו עושים כדי להפוך את זה למשהו שהוא מאוד מוסדר, מאוד מסודר, שלא יהיה פה עובד שייכנס לארץ בלי לקבל הדרכה, עוד לפני שהוא מתחיל לעבוד.

<דניאל חדד: אנחנו עובדים עכשיו מול משרד החוץ ומול השגרירויות עם רפרנטים, להכין איזה שהוא שולחן עגול קבוע שבו כל עובד שנכנס לארץ, או באלק עם התאגיד, יש תאגיד מסודר שמביא 15,000 או 10,000 עובדים זרים כל פעם, הבנו עכשיו שיש דברים כאלה של תאגיד כוח אדם, שאנחנו נחייב אותו, יחד איתנו כמובן, שכל פעם שמגיעה קבוצה, קודם כל הדרכה.

<דניאל חדד: אין מצב שהוא הולך לעבוד ואחרי זה 'תביא אותו' ולך תוציא אותו ואם בעל הבית ירצה להוציא אותו.

מיכל רוזין: למה לא לעשות את זה כבר שם?

<דניאל חדד: איפה שם?

<דניאל חדד: בחו"ל?

מיכל רוזין: כן.

<דניאל חדד: אנחנו רק נשמח.

<דניאל חדד: אבל בוא ניתן שלוש דקות לאלון.

מיכל רוזין: שלושתנו נסענו מטעם הוועדה לבחון את המיונים שנעשים במסגרת ההסכם הבילטראלי לעובדי בניין במולדובה, עכשיו זה עומד להתקיים ברומניה ולאחר מכן מקווים שזה יהיה סין ואני חושבת שכחלק מהעניין, עושים להם איזה שהיא הדרכה על הזכויות וכדומה, יכול להיות, אולי לא בשלב המיונים, אבל בשלב שכבר יודעים מי הקבוצה שנבחרה - - -

משה מזרחי: במיונים זה לא לעניין.

מיכל רוזין: במיונים זה לא לעניין כי אתה עושה להם - - -

שמעון סולומון: אבל אלה שהתקבלו, בוודאי לעשות להם את זה שם.

משה מזרחי: הם דווקא העלו את זה מטעם איגוד הקבלנים, למשל, שהצומת הכי נכון, הם מובאים הנה במרוכז אחרי תהליך המיון, כשהם מגיעים הנה במרוכז זו ההזדמנות שבה - - - כי הם מתפזרים.

<דניאל חדד: על זה דיברתי.

מיכל רוזין: כבר בשדה התעופה - - -

משה מזרחי: אלה שנמלטים נמלטים בלי שום קשר.

<דניאל חדד: מיכל אומרת שם.

<דניאל חדד: אין לי בעיה לשלוח מדריכים לשם.

משה מזרחי: יש להם מספיק תקציב בשביל להכיל אחד מכם.

<דניאל חדד: אין לי בעיה לשלוח שני מדריכים לשם.

<דניאל חדד: אני אומר לכם, אנחנו גם נציע את זה, אבל אם אתם תדחפו מבחינתכם של לתת את זה, אנשים שלנו ייצאו להדריך אותם בתחום הבנייה, בתחום החקלאות, כל מה שצריך.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם לקחת את זה כמחמאה או כ - - -

<דניאל חדד: שמה?

שמעון סולומון: זו סופר מחמאה.

<דניאל חדד: איזה מזל שאנחנו פה.

<דניאל חדד: אלון, שלוש דקות ונרוץ קדימה.

<אלון פל: קודם כל צריך להגיד שאנחנו מבחינתנו כל עובד זה אדם, אנחנו לא מסתכלים על המוצא שלו, אנחנו לא מסתכלים על התפוצה - - -

שמעון סולומון: באמת, ככה זה הולך?

שמעון סולומון: אתה מדבר ברצינות?

שמעון סולומון: לי זה ברור מאליו, למה צריך להגיד את זה?

<דניאל חדד: לא, היחס לעובדים הזרים, הכוונה.

שמעון סולומון: הם גם בני אדם.

<אלון פל: לפעמים הם לא מרגישים ככה.

שמעון סולומון: כשאומרים את הדבר הברור מאליו זה מדאיג.

שמעון סולומון: רק שתדע.

<אלון פל: אבל מבחינתנו זה ברור וככה גם המדיניות של המוסד בתמיכה שלו לקידום הבטיחות לעובדים זרים.

<אלון פל: לראיה יש לנו שני סוגים של ניידות רווחה, ניידת אחת הגדולה היא ניידת בטיחות בתעשייה ובבנייה, וניידת בטיחות בחקלאות, שיש לנו שתיים כאלה.

<אלון פל: הן בשלוש שפות, בעברית, ערבית ותאית, ולצורך העניין התוכנה או היכולת שבשפה היא יכולת הוספה על פי מקום המוצא של העובדים הזרים.

<אלון פל: מה שאתם רואים כאן, קודם כל חלק מהדברים הוצגו בוועדה אצלך, חברת הכנסת רוזין, גם ביום הבטיחות כשהיינו בכנסת ראיתם סרטון של הניידות - - -

מיכל רוזין: והבטחתי לך שתקבל זמן מיוחד.

<אלון פל: כן, אז הנה קיבלתי.

<אלון פל: מה שעלה כאן, גם מצדכם וזה גם רעיון שנמצא אצלנו, יוצגו בשני וקטורים מקבילים.

<אלון פל: קודם כל הרעיון הוא לתת לעובד הזר הדרכה על בטיחות בתחום העבודה שאותו הוא עומד לעשות.

<אלון פל: זו המטרה, השאלה היא איפה ופה שני הווקטורים, האחד זה מול רשות ההגירה, והיא הכתובת לבצע את ההדרכה לפני שמגיעים לארץ, ויש עבודה שמרכזים אותה במשרד החוץ, עם הג'וינט, עם עוד משרדי ממשלה, עם מינהל הבטיחות ואנחנו.

שמעון סולומון: הג'וינט ג'וינט או - - -

<אלון פל: לצורך העניין הדיון הזה אמור להיות בקרוב, שבו אני מציג את הרעיון הזה.

<אלון פל: לנו גם יש את היכולות להפיק חומרים, גם כתובים, גם מצולמים, בשפות שונות וגם אם צריך לשלוח מדריך וכל העניין של התרגום.

<אלון פל: זו פעילות, כל פעילות שתסוכם אנחנו מסוגלים לבצע אותה.

<אלון פל: הווקטור השני זה אם יוחלט שזה לא יהיה שם, אלא בארץ, אז זה כבר מול איגוד תאגידי כוח אדם שלפני שהעובדים האלה, איך שהם מגיעים לארץ, לפני שהם עוברים למעסיקים שלהם מרכזים אותם במקום מסוים, זה יכול להיות בשדה התעופה, זה יכול להיות בכל מקום אחר שיוחלט עליו, ואנחנו מגיעים לשם וגם שם יש לנו את היכולות לעשות זאת ולהדריך אותם לפני שהם מגיעים למעסיקים.

<אלון פל: לצורך העניין, עובד בכל מקום שלא יהיה, צריך לקבל הדרכה לפחות פעם בשנה והמעסיק חייב לוודא שההדרכה שהוא העביר לו, הוא מבין אותה, אם זה בשפה שלו ואם זה בתוכן שהוא קיבל.

<אלון פל: לכן אנחנו מדברים על מגוון השפות שאנחנו מדריכים את האנשים.

<אלון פל: ואנחנו רוצים להגיע אליהם, אם הגענו אליהם אז אנחנו נלווה אותם פה.

<אלון פל: הדבר השלישי, צריך להגיד, וזה יהיה גם כן מול משרד החוץ, אנחנו רוצים שמשרד החוץ יעזור לנו ליצור קשר עם השגרירויות שיש להם עובדים זרים בישראל.

<אלון פל: אז אמרנו, בפעם הראשונה לפני שהם הולכים לעבודה ניתן להם את ההדרכה, שנה שלמה לפחות יש לנו להיות בשקט, אבל לקבוע מועדים במהלך העבודה של העובדים הזרים בישראל שבהם באחריות השגרירויות שלהם, ולדוגמה בדיון על התמותה של התאילנדים הייתה נציגת משרד העבודה של תאילנד שעובדת בשגרירות כאן בישראל והיא פנתה אליי קודם כל כדי להחליף פרטים כדי לראות איך יוצרים קשר.

<אלון פל: הדוגמה הזאת היא שהיא כשגרירות תדאג לרכז את העובדים במספר מופעים, אנחנו נבוא, ניתן את ההדרכה ובכך אנחנו גם נותנים לעובדים את המודעות לבטיחות ואנחנו גם עוזרים למעסיקים שלהם במדינת ישראל, שמילאו את חובתם.

<דניאל חדד: זה בקצרה.

מיכל רוזין: איזה שפות נוספות?

<אלון פל: בחקלאות יש עברית, ערבית ותאית.

<אלון פל: בתעשייה יש ברומנית, ברוסית, בטורקית, בסינית, ערבית, עברית.

מיכל רוזין: מה זה סינית?

מיכל רוזין: זה ההקלטות האלה בניידות.

מיכל רוזין: זאת אומרת אם יש לעובד שאלה, דבר ללמפה, כמו שאומרים אצלנו בסינית.

<אלון פל: לא, זה בדיוק העניין, את תראי את זה בניידת אחר כך, זה היפראקטיבי.

<אלון פל: את יושבת, שומעת איזה שהיא סקירה ואז שואלים אותך שאלה ואת לוחצת על כפתור התשובה - - -

מיכל רוזין: אני ראיתי.

מיכל רוזין: אני שואלת, בסופו של דבר אם יש לו שאלות נוספות, נגיד יש לו איזה בעיה אישית שהוא - - -

<אלון פל: אין ספק, זה גם עלה אצלך בוועדה, נושא התרגום הוא חשוב לעובדים לא רק בהדרכות בטיחות, בעיקר זה שהוא משאב שחסר בקשר איתם.

מיכל רוזין: אם עלה מול רשות ההגירה, הרי בכל קבוצה של תאילנדים שמגיעה או סינים אנחנו שומעים על זה הרבה, ראיסים, קוראים להם הקבלנים בבניין, יש מישהו אחד שהוא אחראי על הקבוצה, האם יש ניסיון איתו להגיע, שהוא יהיה אחראי, שהוא יוביל את העניין, שהוא יעשה את - - - זאת אומרת אני חושבת שנורא חשוב החיבור לאנשים בשטח, למי שמארגן את הקבוצות.

מיכל רוזין: לא כולם, יש כאלה שהם בודדים ופה יש שניים ופה יש שלושה, אבל הרבה פעמים יש קבוצות מאוד מאוד גדולות ש - - -

<דניאל חדד: שהמארגן שלהם הוא בעצם עובד זר?

מיכל רוזין: כן.

<אנדרי מטיאס: מיכל, לגבי תאילנדים יש לנו מתורגמנית, היא - - -

מיכל רוזין: אם כך יקרה, עומדים להביא לפה כ-8,000 סינים לעבודה בבניין.

מיכל רוזין: זו כמות מאוד מאוד גדולה שאני חושבת שכדאי להיערך לזה לפני, כשעכשיו משרד החוץ עדיין לא סגר את ההסכם ותהליך המיונים ייקח זמן, אבל אני חושבת שאם כבר אתם יודעים, יש החלטת ממשלה לגבי העניין ואתם יודעים שזה עומד לקרות שווה לנסות לראות איך אתם נערכים לעניין ואני אגיד גם בסוגריים, יש הרבה מאוד ישראלים היום, לצערי לא אני, שדוברים סינית, לומדים סינית, דוברים סינית, באוניברסיטאות, המון סטודנטים.

מיכל רוזין: זה נהיה טרנד רציני וטוב שכך, התעשייה והכלכלה הסינית, אנחנו יודעים מה מעמדה בעולם ויש הרבה מאוד סטודנטים, אני מכירה לפחות שניים כאלה שאפשר לגייס אותם לעבודה.

מיכל רוזין: אני חושבת שלהיערך מראש, כשיודעים שעומדים לבוא כמה אלפים, זה חשוב, במיוחד כשהם באים לבניין ורוב הבעיות הן בבניין ובמיוחד שאת הסינים בבניין רוצים לעבודות הקשות, לקומות הגבוהות - - -

<דניאל חדד: בעלי הסיכון הגבוה.

מיכל רוזין: זו כמות אדירה.

מיכל רוזין: תחשוב שאתה מצליח להגיע ל-7,000 איש.

<דניאל חדד: זה חלק מחשיבה שנעשה באמת בכל מה שקשור לנושא של העסקת הסינים.

מיכל רוזין: אני אומרת שתיערכו כי זה עומד לקרות.

<דניאל חדד: נראה איך אנחנו מפתחים את זה, להעסיק פה אנשים מומחים שגם דוברי סינית, שיוכלו לתת את ההסברים.

<דניאל חדד: אני מסכים לתפיסה הזו.

<דניאל חדד: בואו נמשיך הלאה.

<דניאל חדד: יש פה כמה דוגמאות שאנחנו נותנים על השפות.

<דניאל חדד: זה כל הפעילויות שלנו, שאנחנו עושים, מה שהוא סקר.

<דניאל חדד: אנחנו קצת נדבר על התקציב, אז תראו שהתקציב שלנו בסך הכול כ-50 מיליון שקל.

<דניאל חדד: אנחנו מדברים על 30 מיליון שקל מהביטוח הלאומי, שרובו, כמעט 25 מיליון שקל זה משכורות ל-130 איש, כל השאר זה אחזקות, תשתיות, ואני לא רוצה להגיד באחוזים כמה, זה יהיה בדיחה, אבל פיתוח ממש כמעט - - - קרנות.

<דניאל חדד: כל הפרויקטים זה על בסיס קרנות.

<דניאל חדד: זה נקרא קרן מנו"ף, לפעולה מונעת, זה התקציב שאנחנו מקבלים וכמובן הכנסות עצמיות, שאנחנו מדברים על כמעט 11 מיליון שקל הכנסות עצמיות ואני מדבר על כך שאנחנו מלכ"רים, אז אלה הכנסות עצמיות שלנו שחוזרות חזרה להגברת הפעילות השוטפת.

מיכל רוזין: שזה בעיקר על קורסים לממונים?

<דניאל חדד: ההכנסות הן מהדרכה, יש לנו הרבה מאוד פעולות הדרכה שאנחנו עושים.

<דניאל חדד: אני לא מדבר על ההדרכות בשטח, אני מדבר על הדרכות במכללה או במחוזות, וגהות, כל הבדיקות התעסוקתיות שאנחנו עושים בתחום הגהות, הבריאות התעסוקתית.

<דניאל חדד: אנחנו גובים על זה כסף.

<דניאל חדד: זה איזה שהוא גרף שבו אנחנו מספרים לכם איך אנחנו עובדים, באיזה צורה אנחנו עובדים ואתם רואים תהליך עבודת מטה מאוד סדור.

<דניאל חדד: התחלתי את תפקידי לפני כשנתיים והכנסתי את התהליך הזה כדי להיות מאוד מסודרים, כדי להגיע בסופו של דבר ליעד שאנחנו רוצים ואתם רואים, יש שם תיקוף יעדים, מטרות, חזון, כל מה שאנחנו מכירים מכל ארגון שפועל כמו שצריך.

<דניאל חדד: זו הדרך שבה אנחנו עובדים כעבודת מטה סדורה ולפי זה גם אנחנו בודקים, על פי סטטוסים שאנחנו עושים אם אנחנו מתקדמים או לא מתקדמים.

<דניאל חדד: תסתכלו על זה, פה הרפורמה הגדולה.

<דניאל חדד: שמעון, אתה שאלת על מודעות.

<דניאל חדד: תסתכל על החזון הזה ותראה למה אני מתכוון.

<דניאל חדד: זה חזון ניהולי, זה לא חזון לשבעים-שמונים שנה, הוא חזון ניהולי לחמש שנים, קרי מ-2013 עד 2018, איפה אנחנו כמוסד רוצים להיות.

<דניאל חדד: אם עכשיו ב-2013 היינו עוצמים את העיניים וחוזרים ב-2018, או טסים וחוזרים, מה אנחנו צריכים להיות.

<דניאל חדד: אנחנו קבענו לעצמנו שאנחנו צריכים להיות מרכז ישראלי לאומי לקידום הבטיחות והבריאות בתעסוקה, אבל פה השינוי הגדול, במעגל החיים השלם.

<דניאל חדד: כלומר המנדט שלנו הוא להתעסק רק בגיל 22 עד 67, זה המנדט שלנו, ואנחנו אמרנו די, מספיק, לא הולך, לא עובד, לא עובד להתעסק שם, צריך מודעות, צריך חינוך.

<דניאל חדד: ומי עושה את החינוך ואת המודעות אם לא הילדים?

<דניאל חדד: אז בואו נתחיל שם, נתחיל בבית.

<דניאל חדד: נתחיל בבית, נעבור לגני הילדים, נעבור למוסדות החינוך וכשהוא יגיע לגיל 22 הוא מבושל, אני כבר לא צריך כלום יותר שם.

מיכל רוזין: נכון, אין ספק.

<דניאל חדד: זה החזון שלנו ומשם אנחנו עכשיו אומרים שאם שישים שנה לא הצלחנו, בואו נתחיל משם, אני בטוח שבעוד עשר שנים נצליח, כי לא תהיה דרך אחרת.

מיכל רוזין: זה דורש שינוי פה?

<דניאל חדד: זה דורש שינוי.

<דניאל חדד: זה דורש שינוי בתפיסה, בחקיקה פחות, אבל בתפיסה זה דורש שינוי.

מיכל רוזין: למה, אם לפי החקיקה אתם - - -

<דניאל חדד: כי אני אומר שבחקיקה אף אחד לא אמר לי איך.

<דניאל חדד: אמרו לי תתעסק בזה, אף אחד לא אמר לי איך ואני אומר איך?

<דניאל חדד: דרך הבית.

שמעון סולומון: יותר מזה, בשביל שינוי שאתה מדבר, שהוא בעצם הכי טוב והכי נכון, צריך שיתוף פעולה של תעשייה ומסחר וצריך את משרד החינוך, המשרדים האלה.

שמעון סולומון: אני אומר לך, כשאתה אומר להם חוק הם ישר - - -

<דניאל חדד: אני קולע לדעתם של חכמים.

<דניאל חדד: תיכף תראה מה אנחנו עשינו בשנתיים האלה, אבל חייבים לעשות שינוי.

<דניאל חדד: אנחנו יכולים לבוא לוועדת שרים ולבוא לכל הוועדות למיניהן ולהגיד 'מה לעשות?

<דניאל חדד: אנחנו עושים, תראו תשומות, תסתכלו על התשומות, כמה עשינו', יגידו לנו, מחיאות כפיים, 'אתם תותחים, אבל התוצאות לא מראות ככה.

<דניאל חדד: אז מה עשיתם?

<דניאל חדד: כאילו כל הכבוד, אנחנו משקיעים בכם 30 מיליון, 40 מיליון, 50 מיליון ואין תוצאות.

<דניאל חדד: אז תגידו, אתם מפעל רציני?

<דניאל חדד: ' במפעל עסקי מיד היו מפטרים אותנו.

<דניאל חדד: אז כשאתה בא ואומר את זה, כן, אני אומר את זה כמנהל המוסד, אני אומר את זה, אנחנו לא נותנים את התוצר שאנחנו צריכים לתת, את הירידות האלה.

<דניאל חדד: צריך לעשות שינוי, בואו נעשה את השינוי ביחד.

<דניאל חדד: אז זה השינוי.

<דניאל חדד: אתם רואים כתוב 'מעגל חיים שלם - שינוי תרבות הבטיחות במדינה'.

<דניאל חדד: ואנחנו אומרים את זה כי אנחנו מוסד סטטוטורי היחידי במדינה שאני אומר אל תתעסק רק בבטיחות, תרכז סביבך את כל מי שהמילה בטיחות בתוכו, כמו הרשות הלאומית למניעת תאונות, כמו הארגון בטרם, כמו אור ירוק, תרכז אותם סביבך, כולם מדברים בטיחות, בוא נרכז את המשאבים ונחשוב.

<דניאל חדד: אתם תחשבו על הילדים, אני אחשוב - - - אבל לדבר יחד.

<דניאל חדד: וזה מה שאנחנו עושים עכשיו.

<דניאל חדד: זה בדיוק מה שאנחנו עושים עכשיו.

<דניאל חדד: ואני אומר לכם, המקום היחידי לשינוי תרבות זה לא אנחנו, כי איתנו יכולים לדבר שעות, ימים, לילות.

<דניאל חדד: אנחנו לא נשנה את התרבות.

<דניאל חדד: היחידים שמשנים תרבות במדינה אלה הילדים.

<דניאל חדד: תראו את המחזור היום.

<דניאל חדד: מה קורה במחזור היום?

<דניאל חדד: דיברו איתנו, אנחנו מעלימים, ככה זורקים בקבוק, לא בא לנו ללכת עד המחזור.

<דניאל חדד: אני רוצה לראות אותנו עושים את זה ליד הילדים שלנו, אין מצב כזה.

<דניאל חדד: הילד קורע אותנו.

<דניאל חדד: אני כל פעם מספר את הבדיחה, ב-12 הילד בא מהגן, אומר לאמא שלו 'אמא, אני צריך להביא מחר 3 בקבוקים ריקים', והיא שכחה, 12 בלילה היא מתעוררת, כולה מבועתת, מזיעה, כי אין לה בקבוקים, הולכת למקרר, מוציאה קולה, שופכת, רק מכינה לו את זה.

מיכל רוזין: רציתי להגיד, זה חלק מהתוצאות השליליות של החינוך למחזור.

<דניאל חדד: אבל עדיין.

מיכל רוזין: שאומרים לילדים 'תביאו המון שקיות ניילון', אז הם שולחים את הילדים לסופר שיביאו מלא שקיות, כדי שיהיה להם למחזר.

<דניאל חדד: לא, אבל אני אומר, מיכל, תיקחי את הפרח המוגן, מה הפרח המוגן עשה?

<דניאל חדד: אנחנו היינו ילדים קטנים אז.

מיכל רוזין: טוב, יש לנו ויכוח על זה.

<דניאל חדד: אני מוכן להתווכח.

מיכל רוזין: הסברה וחינוך זה דבר מאוד מאוד חשוב, כשיש אכיפה בצידם.

מיכל רוזין: הפרחים לא היה עובד בהסברה והחינוך אם לא היה לצד זה את האיסור לקטוף פרחים ואת הפיקוח.

מיכל רוזין: אותו דבר עם סיגריות, אותו דבר עם מחזור.

מיכל רוזין: ברגע שיש לך גם את האכיפה לצד החינוך זה עובד.

<דניאל חדד: משה היה איתי באותו ארגון.

<דניאל חדד: כמה שנים, לא הרבה, היינו מעט שנים יחסית לכל הארגון.

מיכל רוזין: אתה לא רוצה לפתוח את נושא ה - - -

<דניאל חדד: לא, אני רוצה להגיד לך על נושא החגורות.

<דניאל חדד: משה זוכר בסגל הבכיר - - -

מיכל רוזין: נו, אכיפה.

מיכל רוזין: גם אכיפה.

מיכל רוזין: חינוך ואכיפה.

<דניאל חדד: לא, לא הצלחנו - - -

מיכל רוזין: זה רק מוכיח את מה שאני אומרת.

<דניאל חדד: לא, אני אומר לך, מיכל, לא הצלחנו באכיפה.

משה מזרחי: הרבה חינוך והסברה.

מיכל רוזין: אני לא נגד, אני אומרת שזה חייב ללכת ביחד.

<דניאל חדד: אבל אני אומר לך, מתוך ניסיון מגוף אוכף.

<דניאל חדד: אני זוכר את ההנחיות שנתנו על חגורות בטיחות, דחפו דוחות תנועה, נתנו, כלום, הבן אדם אמר 'הסבירות שאני אתפס על 250 שקל היא אחת לשנתיים, אני אמשיך לנהוג בלי חגורה'.

<דניאל חדד: ברגע שהחדירו את זה לילדים, עם הקליק ועם זה, הילד עולה לאוטו, לאבא כבר לא נעים ואבא שם את החגורה.

<דניאל חדד: אותו דבר הבוסטרים ואותו דבר זה.

<דניאל חדד: אין מצב, ההורה מפחד מהגננת יותר מהילד, כי הילד אומר 'אני אספר לגננת', כי הגננת אמרה.

משה מזרחי: זה גם חלחל בסופו של דבר.

שמעון סולומון: אני נוסע עם הבת שלי, היא אומרת לי 'תחגור אותי', אין, כמו טטלה יורד, איך אני נראה בעיניה.

שמעון סולומון: זה משפיע.

מיכל רוזין: לא, אני לא אומרת שלא.

מיכל רוזין: אמרתי בהחלט, אין כמו חינוך והסברה, אבל בסוף צריך - - -

<דניאל חדד: ושם צריך להקפיד לחנך את הילדים בני ה-3, 4, 5.

<דניאל חדד: צריך ללמד בטיחות בתוך המוח, לא להגיד 'חבר'ה, תסדרו להם שהחומרים הכימיים לא יהיו למטה, יהיו למעלה'.

<דניאל חדד: זה אתה מחנך את ההורים, את הילד תחנך, שיחשוב בטיחות.

<קריאה: בשביל זה צריך לחנך את הגננות.

<דניאל חדד: לחנך את הגננות, אני מסכים, ותיכף תראו, אני הכנסתי את משרד החינוך לתוך התמונה הזאת.

<דניאל חדד: ואיך אנחנו משיגים את החזון הזה?

<דניאל חדד: אנחנו שמנו חזון לנגד עינינו, להפוך למרכז ישראלי לאומי ואז אנחנו מתחילים בתהליכים אסטרטגיים ואנחנו כבר בתוך התהליכים האלה.

<דניאל חדד: אנחנו מדברים על הרחבת נושא הפעילות, מעגל חיים שלם.

<דניאל חדד: התאמת מבנה ארגוני.

<דניאל חדד: ראיתם את התאמת המבנה הארגוני, ההסברה, השיווק וכו'.

<דניאל חדד: עכשיו אתם מבינים למה חיברתי אחד לשני, כדי להתאים את זה לחזון הזה.

<דניאל חדד: הגדרת יעדים תוצאתיים.

<דניאל חדד: נגמר הסיפור של תשומות, אין יותר תשומות.

<דניאל חדד: לא מעניין אותי 100,000 הדרכות, מעניין אותי התוצאה בסוף.

<דניאל חדד: הדרכת, מה קרה בסוף.

<דניאל חדד: עשינו 100,000 הדרכות, אני רוצה לראות שינוי, שינוי מהותי בירידה במפעלים האלה.

<דניאל חדד: דבר אחד עשינו כיעד, קבענו יעד תוצאתי מאוד קשה, שיצר זעזוע במערכת, אמרנו שנכנסים ל-100 מפעלים, בוחרים 100 מפעלים, בודקים כמה תאונות היו, שנה שלמה, בונים מודל, להוריד ב-5% בשנה.

<דניאל חדד: חלק מהסגל הבכיר יושב פה, היה עליהום עליי, 'איך נעשה?

<דניאל חדד: מה פתאום?

<דניאל חדד: אנחנו לא בנויים', אמרתי אין מצב, תבנו מודל של שמונה מפגשים במקום שני מפגשים בשנה בנפרד, תלכו לכל אורך הדרך, כל חודשיים מפגש, תראו מה התקדם ובסוף השנה אני רוצה לראות מה התוצאה של הפעילות.

<דניאל חדד: כמה ירידות היו?

<אלון פל: 17% בתאונות ו-31% בימי היעדרות.

<דניאל חדד: עכשיו תחשבו שזה ב-100 מפעלים שקבענו.

<דניאל חדד: זה לא מחקרי, זה לא - - -

מיכל רוזין: למה לא עשיתם את זה בליווי מחוונים?

<דניאל חדד: כי עשינו היתכנות.

<דניאל חדד: אתה אומר, חבר'ה, היתכנות, נראה את זה.

<דניאל חדד: עכשיו קיבלנו את זה כיעד, אמרנו שבשנה הבאה אנחנו מלווים את זה מחקר, לוקחים קבוצת ביקורת, הכול כדי לבנות מודל.

<דניאל חדד: אם בסוף 2015 יהיה מודל אני אוכל לבוא לאוצר, אני אוכל לבוא לכל העולם ולהגיד לו 'הנה הוכחות'.

שמעון סולומון: איפה שנכנסתם יש ירידה.

<דניאל חדד: בדיוק.

<דניאל חדד: אבל איפה שנכנסנו, במודל מאוד ברור, לעשות שמונה מפגשים, לעשות את זה, אתם רוצים להוריד מ-4 מיליארד?

<דניאל חדד: הנה, תשקיעו 10 מיליון אני מבטיח לכם 100 מיליון.

<דניאל חדד: זו הדרך שאנחנו רוצים להגיע וזה מה שעשינו.

<דניאל חדד: זאת אומרת זה שינוי בתפיסה לגמרי.

מיכל רוזין: יש מדינות בעולם שעשו - - -

<דניאל חדד: לא שאני מכיר.

מיכל רוזין: לא, הדרכות והכשרות כאלה בבתי ספר.

מיכל רוזין: התחילו?

<דניאל חדד: התחילו בנורבגיה.

מיכל רוזין: כי אני יודעת שיש מדינות - - -

שמעון סולומון: מה זה לא מכיר?

שמעון סולומון: בגרמניה אין?

<דניאל חדד: לא בבתי ספר.

<דניאל חדד: בגרמניה, אני אגיד לך מה היה - - -

שמעון סולומון: בדנ"א של ה - - -

<דניאל חדד: דנ"א זה משהו אחר.

מיכל רוזין: לא, אני רוצה לשאול משהו אחר.

מיכל רוזין: הרי אנחנו יודעים, אחד הדברים שלא עושים בארץ, אני לא אומרת עכשיו את דעתי אם זה טוב או רע, לעומת מדינות אירופה או ארצות הברית, זה הכשרה לשוק העבודה.

מיכל רוזין: במדינות אירופה יש ממש שיעורים שלמים של הכשרה לשוק העבודה, בין איך להתלבש למקום עבודה, איך לעשות ראיון עבודה, איך לכתוב רזומה, דברים שבמדינת ישראל - - - מכוונים אותנו איך להיות בצבא, אחר כך אומרים שנסתדר כבר בשוק העבודה.

מיכל רוזין: אני לא אומרת דעה לפה או לפה, אני רק אומרת שיש מערכים שלמים במדינות בעולם של הכוונה לשוק העבודה - - -

<דניאל חדד: זה משהו אחר.

מיכל רוזין: כולל, דרך אגב, שילוב של עבודה ולימודים בזמן תיכון וכדומה.

מיכל רוזין: השאלה אם יש להם גם את העניין של בטיחות.

<דניאל חדד: אני לא יודע.

<דניאל חדד: אני יכול לומר לך רק שהייתי בכנס לפני שנה בגרמניה, אני חושב ארבעה חודשים אחרי שהגעתי לארגון פה ובאתי עם תפיסת העולם הזאת של מעגל חיים שלם.

<דניאל חדד: היה פרופסור אחד משוויץ שאמר לי 'דני, אני מנסה להכניס את זה שנים באירופה, לא מצליח', כי זה לא בפריים שלהם, הם מדברים תעסוקה.

<דניאל חדד: זאת אומרת אתם מכירים את זה של הסוסים, אין, אנחנו לא מתעסקים לא בחינוך, לא מעניין אותי, אנחנו רק בזה.

<דניאל חדד: כשהעליתי את זה באחד הפורומים שם, כשישבנו כקבוצה, ישר רשמו את זה על הלוח ואמרו 'מאוד מעניין', ובזה זה התחיל ובזה זה הסתיים, 'מאוד מעניין'.

<דניאל חדד: לצערי זה לא מחלחל שם.

<דניאל חדד: אנחנו מנסים להחדיר את זה גם לשם כדי שישתפו איתנו פעולה גם במחקרים שהם יעשו שם.

<דניאל חדד: מבחינתנו פה, אני יכול לומר לכם, והוא היה עד בכנס, הוא ארגן את הכנס בכנסת, רוב מקבלי ההחלטות, או חברי הכנסת או אנשים ברמות האלה ומעלה, קיבלו את תפיסת העולם הזו של מעגל חיים שלם ויעדים תוצאתיים, אמרו שבלי זה אי אפשר, אין יותר יעדים תשומתיים, אני לא מכיר מפעל או חברה עסקית שמתעסקת רק בתשומות שכל הזמן עובדים עובדים עובדים, אבל אין תוצאות.

<דניאל חדד: לא מכיר דבר כזה.

<דניאל חדד: פה זה בדיוק השינוי.

משה מזרחי: האנומליה פה, וזה מה ששאלתי אותך קודם ואין לכם או לא הצגתם את הרכיבים של הנפגעים פה.

<דניאל חדד: של?

משה מזרחי: כשהעלינו את הסוגיה הזאת של נפגעי תאונות דרכים, דרך אגב, לא ידעתי שגם הם פה.

<דניאל חדד: לא, בדרך לעבודה ומ - - -

משה מזרחי: ברור, אבל 33% מההרוגים, אמרת, שזה המרכיב - - -

<דניאל חדד: לא, זה תאונות דרכים, זה לא חייב להיות הרוגים.

משה מזרחי: לא חשוב, הרוגים פלוס נפגעים.

<דניאל חדד: לא, בהרוגים זה רק בניין.

<דניאל חדד: הרוגים זה תאונות עבודה.

<דניאל חדד: אין קשר.

מיכל רוזין: מה זאת אומרת?

מיכל רוזין: אם אתה לוקח אותם - - -

משה מזרחי: נפגעי תאונות דרכים בדרך אל ומ-, הם נספרים פה או לא?

<דניאל חדד: הם נספרים ב-73 נפגעים, בתאונות.

<דניאל חדד: לא בהרוגים, לא ב-60, במקבלי דמי פגיעה.

<דניאל חדד: כאילו כתאונת דרכים.

משה מזרחי: ושם זה 33%?

<דניאל חדד: שם זה 29%.

מיכל רוזין: אז כמה מתוך ההרוגים?

<דניאל חדד: אין מתוך ההרוגים, פה אני לא יודע.

מיכל רוזין: מה זאת אומרת?

מיכל רוזין: יש פה משהו לא הגיוני.

<דניאל חדד: אני אמרתי לכם שהחלוקה היא - - -

משה מזרחי: רגע, שנייה, זו נקודה חשובה.

<יאיר גולדשמיט: אנחנו מפרסמים רק את מספר תאונות המוות בתאונות עבודה ולא בתאונות דרכים.

<דניאל חדד: 60 זה רק תאונות עבודה.

<יאיר גולדשמיט: יש כנראה גם נתון על כמה, אבל - - -

משה מזרחי: לא, אבל בנפגעים מקבלי הפיצוי נספרים - - -

<דניאל חדד: אבל כמה מתוך זה הם תאונות דרכים?

<יאיר גולדשמיט: תאונות מוות, ה-60, זה רק תאונות עבודה מבניין, מחקלאות - - -

משה מזרחי: אוקיי, עכשיו זה ברור לגמרי.

<אנדרי מטיאס: אלה נתונים של הביטוח הלאומי, אלה נתונים של משרד הכלכלה.

מיכל רוזין: זה נתונים של שני גורמים שונים.

משה מזרחי: אז 33% מכמות הנפגעים שמוצגת בפנינו, תאונות בדרך, זה נתח מאוד משמעותי שאתם סופרים אותו פה ומטפלת בו רשות עתירת משאבים אחרת.

<דניאל חדד: כן, אבל אני לא יודע - - -

משה מזרחי: כן או לא?

<דניאל חדד: כן, אבל אני לא יודע לפלח לך - - -

משה מזרחי: אז זה מין מצב קצת אנומלי, לא?

<דניאל חדד: אבל אני עדיין לא יודע לפלח לך ואתה תקבל פילוח מאוד ברור כמה זה בתוך העבודה, במפעל עצמו וכמה זה בדרך.

משה מזרחי: תשמע, אם מישהו נוסע עם מלגזה ברשלנות ועושה תאונה בתוך מפעל, זה מה שצפיתי לראות פה.

משה מזרחי: מישהו שיצא מהבית בדרך לעבודה והתהפך ונפגע ומקבל קצבה והוא ספור פה - - -

שמעון סולומון: זה תאונות דרכים.

<דניאל חדד: אלה תאונות בדרך לעבודה.

משה מזרחי: זו אופרה אחרת לגמרי.

<אלון פל: - - - 55,000 נפגעים.

<דניאל חדד: כן, מעל 55,000 בלי תאונות דרכים.

משה מזרחי: אין לי מושג, אני לא יודע.

משה מזרחי: אני שואל, בהקשר הזה שמדובר על מעגל חיים, במקרה נטפלתי לנישה של תאונות דרכים, שבכל זאת יש את הרשות ההיא, עתירת המשאבים, שהיא עוסקת בתחום הזה, לא אתם וזה בכל זאת - - -

<דניאל חדד: ומה אמרתי?

<דניאל חדד: למה אני חיברתי את הרשות הלאומית לתאונות דרכים אליי?

<דניאל חדד: כי אמרתי 'חבר'ה, גם אצלנו יש, בואו נתחבר'.

משה מזרחי: כן, אבל פה זה רק הנישה של בדרך לעבודה, יש את אלה שלא היו בדרך לעבודה.

משה מזרחי: לא יודע במספרים כמה זה.

מיכל רוזין: השאלה אם זה במסגרת העבודה או לא במסגרת העבודה.

מיכל רוזין: מה שאני חושבת שמזרחי מנסה להגיד או לא, אני אגיד בעצמי, כשאתה מראה מספרים כל כך גדולים, מצד אחד זה מחזק 'תראו כמה נפגעים יש בעבודה', אבל כשאתה מכניס לתוך זה את הנתון של תאונות דרכים זה לא מחזק, זה מחליש.

מיכל רוזין: זאת אומרת יש גם הסבר, אם אדם נוסע עם משאית בכביש הערבה ומתהפך והוא עובד באותו רגע לבין זה שהוא קם בבוקר ונסע לעבודה ולמרות שהוא עם רכב של עבודה, כי הרוב במקומות העבודה עם ליסינג, והוא מתהפך - - -

משה מזרחי: זה מספר שאין לך עליו אחריות בכלל.

משה מזרחי: אתה כמוסד אין לך שום נגיעה אליו והוא מופיע פה בתור בלוק מאוד משמעותי.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: זה כאילו לקחת מספרים, אבל הם לא - - -

<אנדרי מטיאס: זה נכון, אבל כשמדברים על תרבות - - -

משה מזרחי: זו לא טענה, אני אומר שבמדידה שלך - - -

שמעון סולומון: אם אני יכול להוסיף משפט, בקיצור, פשוט, אם יש לי 300 אנשים מתים בתאונות דרכים ועכשיו אנחנו מציינים פה 60 אנשים, אני לא יכול להגיד 360 מתים בתאונות דרכים - - -

<דניאל חדד: לא, ממש לא.

שמעון סולומון: יש כפילות.

<דניאל חדד: לא.

<דניאל חדד: זה בדיוק מה שאמרנו, ה-60 זה רק בבניין, נפילות מגובה, רק תאונות עבודה בעבודה, לא תאונות דרכים.

<דניאל חדד: ההרוגים.

<דניאל חדד: נמשיך הלאה.

<דניאל חדד: הקמת גוף מחקר ומידע לאומי.

<דניאל חדד: כשאתה מגיע למקום עבודה, במיוחד מקום עבודה כזה ואתה מתחיל לבקש אינפורמציות כדי לקבל החלטות, אין מצב שאין לך נתונים לקבל החלטות, לאן להעביר את הכסף, מה לעשות עם הכסף.

<דניאל חדד: לצערי אין את זה.

<דניאל חדד: לצערי כשהגעתי לארגון ביקשתי נתונים כדי לקבל החלטות, קיבלתי נתונים מאוד יבשים, בלי מחקר אחריהם, בלי שום כיוונים, בלי מיצוי והערכה, כל מה שאנחנו מדברים על זה.

<דניאל חדד: אין את זה.

<דניאל חדד: אחת הכוונות שלנו, והכנו תיק מאוד מסודר ויש לנו כבר הצעות והתחלנו לעבוד על זה, להקים גוף מחקרי, מרכז מידע למחקר לאומי בתחום של בטיחות.

שמעון סולומון: יש לכם מכללה.

<דניאל חדד: לא מכללה, אני מדבר על מרכז המסונף - - -

שמעון סולומון: אני אומר משהו אחר.

שמעון סולומון: יש לכם מכללה, אז - - -

<דניאל חדד: כן, אבל הוא לא קשור למכללה, הוא קשור להקמת גוף כזה שעכשיו אנחנו הולכים להקים את מכון המחקר הזה מול האוניברסיטאות, לקבל ציון אוניברסיטאי לזה.

<דניאל חדד: החשוב הוא באמת אל"ף, שנהיה מקצועיים ושיהיה גוף כזה סוף כל סוף במדינה, במקומות אחרים בעולם יש.

<דניאל חדד: אין את זה במדינה בנושא בטיחות.

<דניאל חדד: ובי"ת, שתהיה פלטפורמה לקבלת החלטות.

<דניאל חדד: עכשיו אנחנו מדברים על נתונים, אין לנו פלטפורמה כזאת, יש נתונים לביטוח לאומי, יש נתונים לכל העולם, מי שמרכז את כל הנתונים ומתחיל לעשות על זה מחקרים ובודק, אין את זה.

<דניאל חדד: והדבר האחרון שאמרתי לכם שאנחנו משנים פה ודיברנו על מלכ"רי, חשיבה עסקית.

<דניאל חדד: התחלנו והפכנו את הארגון לארגון שצריך לחשוב עסקית.

<דניאל חדד: יש לזה משמעות מאוד גדולה.

שמעון סולומון: לחשוב זה לא להתנהל כעסק.

<דניאל חדד: גם להתנהל כעסק ואני יודע שזה מרים גבות.

שמעון סולומון: לא, זה פשוט חוק.

<דניאל חדד: לא, אין פה חוק.

<דניאל חדד: מלכ"ר זה לא חוק.

שמעון סולומון: וחברה בע"מ לתועלת הציבור זה משהו אחר וחברה עסקית זה משהו אחר, אז למלכ"ר יש לך גבולות גזרה שאתה לא יכול לעבור אותם.

שמעון סולומון: זאת אומרת אתה יכול בחשיבה באמת להביא לאיכות עבודה כמו עסקי, שזה מבורך, אבל להתנהל ביום יום ולהתרים כסף כרווחים - - -

<דניאל חדד: אני יכול.

<דניאל חדד: אני יכול להתרים כסף.

<דניאל חדד: הדבר היחידי שהוא שונה זה לקחת כסף - - -

שמעון סולומון: דיבידנדים.

<דניאל חדד: אני לא, יש לי משכורת.

שמעון סולומון: לכן אני אומר, יש איזה גבולות ש - - -

<דניאל חדד: אז זה הגבול היחידי.

<דניאל חדד: הגבול היחידי שלי כמנכ"ל, שאין לי דיבידנדים ואין לי רווחים שאני לוקח, אבל זה היחידי, כל השאר אני חייב - - - אני אומר לכם, תאגידים ציבוריים קמים וימותו אם הם לא יחשבו עסקי, כי אתה מסתכל מסביב ואתה מבין שהמדינה לאט לאט מקצצת לך בתקציב שהיא נותנת.

<דניאל חדד: היא מקצצת, מה קורה לך?

<דניאל חדד: אתה מתחיל להצטמק ואתה נשאב החוצה או נזרק החוצה.

מיכל רוזין: אנחנו נשמח גם לדיון שהוא לא מענייננו ו - - -

<דניאל חדד: לא, זה רק להסביר את החזון.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים להתווכח עליו.

<דניאל חדד: קצת על המוסד.

<דניאל חדד: אני אתן לכם בהיי לייטס איך אנחנו משיגים את החזון הזה שדיברתי עליו.

<דניאל חדד: אז אתם רואים, כל הפרסום, מכירות ושיווק, אתם רואים את כל מה שנעשה בשנה האחרונה, אם קמפיין תקשורתי ובוטל.

<דניאל חדד: רק להראות קצת תמונות, כדי שיאמינו לי.

<דניאל חדד: תראו איך אנחנו נראים היום, כשאנחנו מציגים את עצמנו, איך נראות התלבושות שלנו בביתן חדש.

<דניאל חדד: רק לצורך ייצוגיות, להראות שאנחנו מוסד רציני.

<דניאל חדד: תראו את הביקורים שהיו אצלנו בשנה האחרונה, תסתכלו מי היה.

<דניאל חדד: כל מי שהיה פה, הבאנו כדי להביא את המוסד למקום אחר, ממש אחר, שיכירו מי המוסד.

<דניאל חדד: אתם רואים, משרד החינוך, עיריות, חברי כנסת, ארגונים גדולים מאוד, שאנחנו רואים, שר הכלכלה, יושב ראש הרכבת, כל הארגונים הגדולים שאנחנו יכולים - - -

מיכל רוזין: הנה משה.

<דניאל חדד: והנה משה נמצא באמצע, למה?

<דניאל חדד: כי הוא ארגן את הכנס הזה.

<דניאל חדד: שמנו כמה תמונות מהכנס, סרטון אל-על.

<דניאל חדד: אנחנו יודעים ש-4 מיליון איש טסים במטוסי אל-על, אמרנו איך אנחנו חודרים לשם.

מיכל רוזין: אני לא ראיתי בשנה האחרונה.

משה מזרחי: גם אני לא.

<דניאל חדד: גם לא תראו, זה עכשיו.

שמעון סולומון: של הסוכנות כן.

<דניאל חדד: תתחילי מהתחלה.

<קריאה: זה השיחות של הדיילות, של הבטיחות בטיסה?

<דניאל חדד: לא.

<דניאל חדד: מיכל, אתם לא ראיתם את זה כי זה מתחיל ב-1 באוגוסט.

<דניאל חדד: עכשיו, לפני שלושה ימים זה התחיל, 4 מיליון איש יראו את זה.

<דניאל חדד: (סרטון).

מיכל רוזין: זו סיבה לאל-על לא להראות את הסרטון.

מיכל רוזין: אם יש משהו שהישראלים עושים זה כמה שיותר ללכת, להסתובב במטוס והדיילות מאבדות - - -

<דניאל חדד: אבל זה עבר את אל-על ואל-על אישרו את זה.

משה מזרחי: זה חמוד.

משה מזרחי: הכללים האלה, אנחנו עושים בדיוק הפוך לאורך כל - - -

מיכל רוזין: כל טיסה.

מיכל רוזין: לגמרי.

<דניאל חדד: מזרחי, אתה יודע מאיפה זה בא?

<דניאל חדד: מהקטע של שיווק.

<דניאל חדד: איך אנחנו משווקים את המוסד ואיך אנחנו רוצים שהמוסד ייראה, 4 מיליון איש רואים את זה בשנה.

<דניאל חדד: עכשיו, 4 מיליון שרואים את הדבר הזה, הכנסנו גם את ארגון - - - אל-על ישר אמרו לנו 'חברים, אנחנו איתכם', עשינו את הסרטון הזה ורצנו.

<דניאל חדד: הלאה.

<דניאל חדד: נושא הרחבת הפעילות.

<דניאל חדד: תסתכלו מה זה הרחבת הפעילות למעגל חיים שלם, עם כל המגזרים, כולל המגזר הערבי, הבדואי.

<דניאל חדד: אנחנו ממש פועלים איתם בשנה האחרונה ונכנסים חזק - - -

מיכל רוזין: באיזה אופן?

<דניאל חדד: אל"ף, בפרויקטים, ובי"ת ב - - -

מיכל רוזין: איזה פרויקטים?

מיכל רוזין: מה זה אומר?

<דניאל חדד: לדוגמה במגזר הערבי.

<דניאל חדד: הלכנו יחד עם המכון הערבי-יהודי, יחד עם הסתדרות בוני הארץ והחלטנו לעשות קורס מיוחד של שלושה ימים, שבו לוקחים את כל עובדי הבניין, נגיד 30 איש, מכשירים אותם שלושה ימים בנושא בטיחות.

<דניאל חדד: שלושה ימים.

<דניאל חדד: עשינו את זה בבית ברל.

<דניאל חדד: הקורס הראשון היה לפני שלושה שבועות, חצי שנה לקח לנו לשכנע שכדאי וחשוב וזה, כי רצינו להיכנס למגזר הערבי, אמרנו עובדי בניין זה המגזר הערבי, מבחינתנו לפחות רובם עובדים מהמגזר הערבי.

<דניאל חדד: ואנחנו רוצים להגיע לפועלים, לא למנהלים ששמים אותם והולכים, וזה קורס ראשון שהיה ביחד עם ההסתדרות ויחד עם המכון הערבי-יהודי ו - - -

<צפריר בן סיני: יש לכם שיתוף פעולה עם איגוד הקבלנים?

<דניאל חדד: כן.

מיכל רוזין: התאחדות בוני הארץ.

<דניאל חדד: המגזר החרדי.

<דניאל חדד: עוד מגזר.

<דניאל חדד: אני יכול להראות לכם עוד מגזר שבכלל לא היינו שם והתחלנו להיכנס לשם, ואתם רואים שכבר השלטים שלנו הופיעו פעם ראשונה.

<דניאל חדד: זה חשוב, מגזר ערבי חשוב, ואנחנו לא שם.

<דניאל חדד: אנחנו עלינו על זה שאנחנו לא שם ורוב התאונות הן שם בכלל, במגזר הערבי, כי התרבות שלהם היא בעייתית מאוד.

<דניאל חדד: מי שמבין, תרבות הבטיחות בעייתית מאוד.

משה מזרחי: תרבות הרוורס, קוראים לה.

<דניאל חדד: אתה צודק, זה תרבות הרוורס.

<דניאל חדד: אני חייתי במגזר הערבי עשר שנים ואני יכול להגיד לכם מאוד ברור, רמת הבטיחות שם שואפת לאפס.

מיכל רוזין: זה חינוך והסברה ו - - -

<דניאל חדד: חינוך והסברה ואנחנו שם.

<דניאל חדד: מה שלא היינו, זאת אומרת היינו תמיד במקומות - - - אתם מכירים את זה שאתה תמיד במקום הנוח, אתה לא במקום שבאמת אתה צריך להיות שם ופה אנחנו נכנסים למקומות הלא נוחים.

<דניאל חדד: הלאה.

<דניאל חדד: על מבנה הארגון דיברנו.

<דניאל חדד: התייעלות וגמישות, אתם יכולים לראות הגדרת יעדים תוצאתיים, כנס מקצועי, ביקורות.

<דניאל חדד: אני לא אלאה אתכם.

<דניאל חדד: הדבר היחידי שאני כן רוצה להראות זה את הספר, הארגונומיה.

<דניאל חדד: אין ספר כזה בארץ, בשנה האחרונה ניתנה הנחיה לכתוב ספר.

<דניאל חדד: אנחנו כותבים ספר מאוד מקצועי שיקנו אותו באוניברסיטאות, ספר בנושא ארגונומיה, שהולך להיות מושק ב-1 בנובמבר.

<דניאל חדד: הספר היחידי בארץ, אין דבר כזה.

משה מזרחי: שו הדא?

<דניאל חדד: ספר מקצועי בנושא ארגונומיה.

משה מזרחי: תגיד מילה.

משה מזרחי: הם מומחים לארגונומיה, אני פחות.

<אלון פל: זה בדיוק מה שראיתם בסרטון של אל-על.

<דניאל חדד: זה מה שראית בסרטון, ישיבה נכונה, זקופה.

<דניאל חדד: זה על זה.

משה מזרחי: זו הדוגמה הארגונומית?

<דניאל חדד: כן.

<אנדרי מטיאס: בארגון זה הנדסת אנוש.

<אנדרי מטיאס: התאמת מקום עבודה, עמדת העבודה לעובד, למבנה גוף, תאורה, תנאים סביבתיים.

מיכל רוזין: אני יכולה לתת לך דוגמה, שמאז שנבחרתי לחברת כנסת לפתע הייתי צריכה משקפי קריאה, כי התאורה בכנסת ללא ספק על הפנים.

משה מזרחי: שלא לדבר על הכיסא.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: הם כותבים שהוא מעור צבי, לא יודע מאיזה עור צבי - - -

<דניאל חדד: מיכל, תזמי שיבוא ארגונום שלנו ויבדוק את כל הסיפור וייתן לכם דוח.

<דניאל חדד: אני לא צוחק.

<דניאל חדד: תרשום.

<דניאל חדד: תזמו שאתם רוצים ארגונום של המוסד שיבוא לעשות פעילות בכנסת - - -

מיכל רוזין: על התאורה, על הכיסאות.

<דניאל חדד: על הכול, על המחשב, ניתן לכם דוח מסודר מה צריך לעשות ובשלוש-ארבע שנים אתם תשקיעו כסף.

משה מזרחי: הבעיה המרכזית זה אם אפשר להנדס את היושבים, לא את סביבת העבודה שלהם.

<דניאל חדד: זה יש לנו מומחים אחרים.

<דניאל חדד: המשאב האנושי, אתם רואים מה נעשה פה, עשינו פה מהפך בתחום של המשאב האנושי.

מיכל רוזין: מה זה כרטיסי הסעדה?

מיכל רוזין: זה שיטת אלון חסן?

<דניאל חדד: לא, מה פתאום.

מיכל רוזין: זה מה שעשו בנמל אשדוד.

מיכל רוזין: מה זה אומר?

מיכל רוזין: לכי אחד אחורה.

<דניאל חדד: אחורה, הסעדה.

<קריאה: זה כרטיסי הסעדה.

<קריאה: בכל מקום יש חדר אוכל מסודר, יש לנו אפשרות, כל המדריכים שלנו שמסתובבים בארץ, ללכת לאיזה שהוא מקום שהוא במסגרת ההסדר.

מיכל רוזין: זה לא תלוי עבודה ותפוקות, כמו בנמל אשדוד.

מיכל רוזין: מקבלים סטייק על - - -

<דניאל חדד: לא, זה ארוחת צהריים.

<דניאל חדד: יש לו כרטיס שהוא מעביר ואז הוא משתתף - - -

מיכל רוזין: כרטיסי הסעדה, זה ישר עושה קונוטציה.

<דניאל חדד: אז צריך לשנות את השם.

<דניאל חדד: נשנה את השם.

<דניאל חדד: הבנו.

<דניאל חדד: אני מצטער.

<דניאל חדד: הערכת עובדים.

<דניאל חדד: כל מה שאנחנו מכירים, פשוט החדרנו את זה.

<דניאל חדד: השתלמויות בחו"ל.

<דניאל חדד: השנה הוצאתי 20 מדריכים לחו"ל להשתלמויות, להפוך אותם להרבה יותר מקצועיים.

<דניאל חדד: אתם יכולים לראות, כל מקום שיש השתלמות מקצועית, שלחנו אותם, הקצינו כסף לזה, כי אנחנו באמת רוצים להיות אוטוריטה.

<דניאל חדד: ואוטוריטה גם בתוך העולם.

<דניאל חדד: הכרה אקדמית.

<דניאל חדד: כרגע הקורסים שלנו לא מוכרים אקדמית, יש לנו שאיפה שיכירו בהם אקדמית.

<דניאל חדד: היינו בטכניון, היינו במכללת ספיר, אוניברסיטת אריאל מאוד רוצים שאנחנו נהיה איתם בשיתופי פעולה ויכירו לנו.

<דניאל חדד: יפו, מינהל.

<דניאל חדד: כרגע אנחנו בדין ודברים, אני מקווה שבעוד שלושה חודשים כבר אנחנו רוצים את החותמת ולהגיד שחלק מהקורסים שלנו הם אקדמיים.

<דניאל חדד: זה עושה לנו, מעיף אותנו לכיוון אחר לגמרי.

<דניאל חדד: טכנולוגיה.

<דניאל חדד: שדרוגים ברמה של 2020, הייתי מגדיר אותה.

מיכל רוזין: לא דיברת על שיתוף פעולה עם הצבא?

שמעון סולומון: הלוואי שהיינו כמו הצבא.

<דניאל חדד: תיכף.

<דניאל חדד: מכון מחקר.

<דניאל חדד: דיברנו על מכון מחקר.

<דניאל חדד: אתם רואים איזה מרכז מידע ומחקר אנחנו רוצים לעשות.

<דניאל חדד: אין לנו את זה היום, אבל ככה אנחנו רוצים שהוא ייראה וזה עולה לנו 17 מיליון שקל.

<דניאל חדד: אנחנו חושבים שמדינת ישראל חייבת את זה, לא יכול להיות אחרת.

<דניאל חדד: זה מה שצריך להיות.

<דניאל חדד: וחשיבה עסקית כמובן.

<דניאל חדד: אנחנו מדברים על כל הפעילות בחשיבה עסקית.

<דניאל חדד: בעוד שבועיים אנחנו מציגים את התכנית השיווקית, פעם ראשונה שהארגון הזה חושב על שיווק.

<דניאל חדד: מציגים תכנית שיווקית על ידי חברה שלקחנו, איך משווקים את הארגון הזה ואיך הארגון הזה יהיה יותר טוב מול המודעות שדיברנו, מה לעשות, איך למכור את המוצר.

<דניאל חדד: אנחנו לא יודעים איך למכור, יודעים, אבל לא טוב כנראה וזה מה שאנחנו עושים.

<דניאל חדד: אתם רואים את זה?

<דניאל חדד: יפה, לא? איפה אנחנו יושבים היום?

<דניאל חדד: פה אנחנו יושבים היום.

<דניאל חדד: הבניין הזה שראיתם, אנחנו עובדים עליו, אני מקווה שבינואר-פברואר שנה הבאה נהיה שם.

<דניאל חדד: לא בזה ספציפית, זו תמונה, דומה.

<דניאל חדד: חברים, משהו שהופך את הארגון - - - אתם יודעים, המבנה אומר הרבה.

<דניאל חדד: זה משהו שהופך את הארגון ל - - -

משה מזרחי: ראית את זה במשטרה, לא?

משה מזרחי: מה היה המשפט האחרון שאמרת?

<דניאל חדד: אמרתי שהמבנה, כל מה שאנחנו עושים, כולל שינוי של המבנה שלנו במקום, אתה ראית את המקום שאנחנו נמצאים, צריך להיות נגיש, מקום מכובד, שאנשים ירצו לבוא, המכללה תהיה שם - - -

שמעון סולומון: האיכות צריכה להיות מכל הכיוונים.

משה מזרחי: במבט לאחור זה הועיל למשטרה?

<דניאל חדד: המבנים החדשים שלה?

משה מזרחי: בוודאי.

<דניאל חדד: לדעתי כן, רק הבעיה היא מה ששמעון אמר, האיכות צריכה לבוא מכל הכיוונים.

<דניאל חדד: מבנה לא עושה הכול, המבנה הוא חלק.

<דניאל חדד: בגלל זה הראיתי אותו בסוף ולא בהתחלה, כי ראיתם מה עשינו, כדי שבסוף יהיה המבנה הזה.

<דניאל חדד: אני רוצה להראות לכם רק משהו אחד.

<דניאל חדד: מה שהראיתי לכם זה בשנה וחצי של עבודה, כל הדברים האלה זה בשנה וחצי עבודה.

<דניאל חדד: יש פה תכנית ל-2018, אז תראו לאן הגענו וכל משולש כזה זה משולש של ביצוע, זה לא משולש של חשיבה.

<דניאל חדד: אנחנו באמצע 2014 ונצטרך לעשות חמישה משולשים, אבל יש לנו עוד דרך ארוכה כדי להגיע למעלה.

<דניאל חדד: שיתופי הפעולה, תראו איזה שיתופי פעולה יש.

<דניאל חדד: אתם יכולים לראות איך אנחנו לקחנו ואמרנו שאנחנו הגורם המרכזי שמדבר על בטיחות וכל אלה ישתפו איתנו עכשיו פעולה, והלכנו לגורם גורם וביקשנו לשתף פעולה ולעשות הכול ביחד.

<דניאל חדד: הנה, משרד הביטחון, אתם יכולים לראות - - - אני ישבתי עם דן הראל ואנחנו מתחילים לעשות פעילות משותפת.

<דניאל חדד: הרפרנט שלהם זה אלון, נתחיל לעבוד איתם יותר לעומק בכל מה שקשור למעגל חיים שלם.

מיכל רוזין: תיכנסי רגע למשרד הרווחה.

<דניאל חדד: אין פה כניסות.

משה מזרחי: כשהחזון ייצא לפועל הוא גם יוכל להיכנס לעיגולים האלה.

משה מזרחי: אמרתי נכון?

<דניאל חדד: כן.

<סיגל שהפורקר: אנשים עם מוגבלות קוגניטיבית.

<סיגל שהפורקר: המדריכים שלנו נותנים איזה שהם כלים לביצוע - - - הם לא יודעים איך להתמודד עם האוכלוסייה - - - אנשים של משרד הרווחה, עובדים סוציאליים, ביחד איתם מגיעים - - -

<דניאל חדד: אלה הפרויקטים שדיברנו, עם מוגבלי נפש וכל זה, משרד הרווחה עובד איתנו.

<דניאל חדד: המשרד לביטחון פנים עובד איתנו.

<דניאל חדד: בקיצור, שיתוף הפעולה עם כל אלה ובשנה האחרונה אנחנו ממש הידקנו קשר.

<דניאל חדד: זהו.

<דניאל חדד: זו הסקירה.

מיכל רוזין: שיהיה קודם שלג כזה בישראל ואז - - -

<דניאל חדד: זה החרמון.

שמעון סולומון: יש את זה בצפון.

מיכל רוזין: כן, פעם בעשור.

<דניאל חדד: חברים, עד כאן ועכשיו שאלות והזמן הוא שלכם.

שמעון סולומון: קודם כל בכלל כל הפעולות, אנחנו מדברים על בן אדם ספציפי, אבל זה משפיע על כל המשפחה, כך שהעבודה וכל החשיבה היא הרבה יותר רחבה מהנפגע עצמו או מתאונת עבודה או דרכים.

שמעון סולומון: לכן באמת זה משהו שהוא הרבה יותר רחב, הרבה יותר גדול, כשמישהו נפגע הוא לפעמים משבית את כל המשפחה ואחרים.

שמעון סולומון: דבר נוסף, לי זה לא משנה אם זה בדנ"א, אם זה בחינוך, אם זה בתרבות ואם זה בהרתעה, המטרה היא להוריד.

שמעון סולומון: לכן אם אנחנו ניצור פה איזה שהוא מנגנון שיוריד את התאונות, אם זה בחבלה, אם זה בדנ"א, והדנ"א כנראה לא יהיה אצלנו, הוא לא קיים, אבל יכול להיות בהרתעה, בכל מיני דברים שיכולים בסופו של דבר להוריד את אחוז התאונות, אני חושב שזה יכול להיות מבורך.

שמעון סולומון: דבר נוסף, לי אישית יש בעיה, השקעה מול תוצאה.

שמעון סולומון: אם אנחנו מדריכים הרבה ומשקיעים הרבה והתוצאה היא הפוכה, או נשארת אותו דבר, או יש עלייה מזערית, צריך לבדוק ולעשות בדיקה איפה הבעיה.

שמעון סולומון: עוד דבר, לדעתי במעגלים של השת"פים, אני חושב שיש מכון אחד שחשוב שהוא יהיה בפנים, לדעתי, מכון פוירשטיין.

שמעון סולומון: מכון פוירשטיין זה מכון ללמידה, עם מוגבלים, הם עושים דברים נפלאים, כולל באמת עבודות יוצאות מן הכלל, הם מגיעים איתם להישגים אדירים, אפרופו קוגניציה, הם גם עובדים עם כל הנושא של חשיבה קוגניטיבית וכו' עם ילדים ובני נוער.

שמעון סולומון: אני חושב שהמכון הזה בהחלט יכול לעזור בכל הנושאים של המוגבלות, אפילו הם יכולים לעגן את זה ולתת איכות הרבה יותר טובה.

שמעון סולומון: דבר נוסף, אני חושב שכשיש בעיה קשה צריך לבחור איפה מתמקדים, כך שההשפעה תהיה גם הרבה יותר - - -

<דניאל חדד: 80-20.

שמעון סולומון: כן.

שמעון סולומון: אז יכול להיות באמת התמקדות במנהלים.

שמעון סולומון: אני כמנהל, אם הייתי במוסד מסוים, הייתה לי מודעות מסוימת על משהו, גם מהכוח שלי וגם מהמקצועיות שלי השפעתי על האחרים, על העובדים שלי, בהכרח יהיה שינוי.

שמעון סולומון: לכן אני חושב, לצד, לא במקום, תוך כדי עבודה, אם תהיה התמקדות על הגופים המתאימים, כדי שאחר כך זה ייצור אפקט, למשל המנהלים ברמות שונות, אני חושב שזה יכול להיות נהדר, כי המודעות יכולה לבוא למעלה במקרה הזה ואני חושב שזה יכול להיות יעיל.

שמעון סולומון: לפי מה שאתה אומר, תשקול אם אתה רוצה להיות חברה בע"מ לתועלת הציבור, כי מכל הדברים שאתה אומר - - - לא בציניות, כשאתה בודק מה זה מלכ"ר, מה זה חברה בע"מ לתועלת הציבור וחברה עסקית, נראה לי, לפי מה שאתה אומר, לפי מה שאני שומע ממך כמנהל, חברה בע"מ לתועלת הציבור שהיא באמצע יכול להיות מלכ"ר, היא יכולה להיות חברה בע"מ, היא יכולה גם להחליט בעתיד להיות או פה או פה, וזה מאפשר לה גם גמישות בגיוס וכו', היא באמצע, אני חושב שיש מקום לשקול.

<דניאל חדד: אנחנו שוקלים עכשיו להפוך את כל אלה שמכניסים לנו כסף לחברת בת.

<דניאל חדד: זאת אומרת להיות תאגיד ציבורי שיש לו חברת בת ואז את כל הפעילות העסקית חברת הבת עושה, שיש לה הרבה יותר אפשריות שלנו אין, ואנחנו כאילו המנהלים שלה.

<דניאל חדד: יש גופים כאלה במדינה שהם תאגיד ציבורי שיש לו חברת בת ואז הם עוסקים כמו חברה עסקית לכל דבר, עם מע"מ ועם הכול, אבל זו החשיבה.

שמעון סולומון: לדעתי פה אתה תפספס.

<דניאל חדד: יכול להיות.

שמעון סולומון: אני בוועדת כספים ואנחנו נלחמנו כל כך הרבה עם כל החברות בת, אתה ישר תיכנס למשבצת, אם תרצה או לא תרצה, של חברה לא טובה.

שמעון סולומון: כלומר יש לך גוף, יש לך חברת בת, ישר, גם אם אתה טהור, גם אם אתה הבן אדם הכי טהור.

שמעון סולומון: אז אני אומר, תשקול את זה.

<דניאל חדד: אתה אומר חברה לתועלת הציבור.

שמעון סולומון: זה פותר לך הכול.

<דניאל חדד: אם אתה בוועדת כספים.

<דניאל חדד: איך שהוא אמר את זה אמרתי 'רגע, ועדת כספים, חכה'.

<דניאל חדד: אם היית אומר בהתחלה לא הייתי מתווכח בכלל, הייתי אומר לך מה שאתה רוצה, תגיד חברת בת, רעיון מצוין, הייתי לוקח אותך הצידה, מדברים קצת.

מיכל רוזין: שר האוצר הוא שלו.

<דניאל חדד: סתם, אני צוחק.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד קודם כל תודה, זה היה חשוב מאוד.

מיכל רוזין: אנחנו הרמנו את הכפפה שנשלחה לעברנו בכנסת ואני הבטחתי קשב בצורה יותר מעמיקה ואני חושב שזה מה שקרה פה.

מיכל רוזין: אני, דרך אגב, מסכימה איתך, הנושא של הפרטה בכלל בחברות ציבוריות הוא בעייתי, למרות שהמדינה מייבשת, אבל מצד שני הפרטה מובילה לדברים בעייתיים אחרים.

מיכל רוזין: כשאתה מכין לי את מצבת העובדים לגבי העובדות תצרף לזה גם שאלות לגבי עובדים ערבים, חרדים, מהקהילה האתיופית.

מיכל רוזין: זה מעניין אותי.

מיכל רוזין: אני לא רוצה שנפתח את זה עכשיו, אבל אני אשמח לדעת האם יש, כי אם אתה רוצה לפנות לאוכלוסיות מסוימות, אני חושבת שחלק גדול מהעניין זה גם מי פונה אליהם ואיך פונים והאם מכירים את השפה ומבינים את השפה ומה שאתה אומר לחברה חילונית, אתה לא אומר לחברה החרדית ומה שאתה אומר לחברה היהודית אתה לא אומר לערבים וכדומה וכדומה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב.

<דניאל חדד: דרך אגב, התכנית היא לגייס שני חרדים.

<דניאל חדד: יש עשרה תקנים שקיבלתי אישור עליהם, עכשיו צריך רק מקור תקציבי, לגייס שני חרדים, לגייס שני בדואים, לגייס שני ערבים מוסלמים, בנוסף לאלה שיש לנו, כי אנחנו חושבים ואני דיברתי על המגזרים שאנחנו לא שם, אנחנו במקום הנוח, אנחנו לא מטפלים במקום הלא נוח, כדי לטפל במקום הלא נוח.

<דניאל חדד: המקום הלא נוח זה החרדים והערבים, שאנחנו לא שם.

<דניאל חדד: לגבי אתיופים, לדוגמה, המכרזים שלנו פתוחים ואנחנו מחכים שיבואו.

<דניאל חדד: הבעיה היא שאני לא יודע כמה ממוני בטיחות יש אתיופים.

שמעון סולומון: אין הרבה, אבל - - -

מיכל רוזין: בגלל שאתם עושים גם קורסים ולימודים, אני חושבת שראוי לקדם ולעודד ולתת אפילו מלגה ואז זו הדרך לקדם עובדים.

שמעון סולומון: יכול להיות לכם גם נוח, כי יש את הנושא של הייצוג ההולם.

<דניאל חדד: כן, אני מדבר על הייצוג הולם, של כמה אחוזים אתה צריך בתוך זה ואני נתתי תשובה שהכול פתוח.

<דניאל חדד: אני לא יכול לקבל עובד כשהוא לא בא.

שמעון סולומון: יש לנו כמה שעובדים במכון התקנים.

<חגית: יש לכם בכלל עובדים יוצאי אתיופיה?

<דניאל חדד: לא, בכלל, אף אחד לא פונה.

<דניאל חדד: הרי הכול זה מכרזים, אני תאגיד ציבורי, אני לא יכול להביא עובד להגיד 'טוב, בגלל שאתה אתיופי, בוא'.

<דניאל חדד: הוא צריך להתמודד במכרז והוא מקבל עדיפות.

<דניאל חדד: ברגע שהוא נכנס והוא שווה אז הוא מקבל עדיפות.

<שוקי דוניצה: החשיבות היא למדריכים, לא מזכירות או - - -

משה מזרחי: השאלה באמת, שמעון, איך מתרגמים את העניין של הנומרוס קלאוזוס.

משה מזרחי: האם מוסד כמו המוסד לבטיחות וגהות אמור לצאת בקריאה ליוצאי העדה האתיופית?

<דניאל חדד: לבוא לקורסים?

<דניאל חדד: דברו איתנו.

מיכל רוזין: הממשלה יצאה בקריאה ויש החלטת ממשלה, אז מן הראוי שגופים ממשלתיים ייצאו בעצמם בקריאה כזו.

שמעון סולומון: במקרה שלנו אתה צודק, יש לנו כל כך הרבה מועמדים, כל כך הרבה שאפשר ליצור את הקשר.

<דניאל חדד: אם תביאו לי אנשי קשר אנחנו נשמח לעבוד מולם.

<חגית: כשאתם מפרסמים את המכרזים אתם מציינים שזה מיועד ליוצאי אתיופיה או משהו כזה?

<דניאל חדד: לא, אנחנו לא יכולים, אסור לנו.

<חגית: למה?

<חגית: יש חברות שעושות את זה.

<דניאל חדד: אסור לי.

<דניאל חדד: אני תאגיד ציבורי סטטוטורי, אסור לי להגיד העדפות.

<דניאל חדד: אני יכול לתת העדפות כשכולם שווים, להגיד 'העדיפות עכשיו, אם אתה והיא, שניכם - - -

מיכל רוזין: אבל התחרות קשה, ביני לבין שמעון, היא בעייתית.

<דניאל חדד: אני לא רוצה להגיד מול מי.

<דניאל חדד: אני לא רוצה להגיד מי יותר קשה, אבל את יודעת מה?

<דניאל חדד: מולו ומול מזרחי.

מיכל רוזין: מי יותר מופלה, הוא כגבר אתיופי או אני כאישה אשכנזייה.

מיכל רוזין: לא ברור מי יותר מופלה, צריך לבדוק את העניין.

<דניאל חדד: אבל החוק מתיר לי רק לעשות את הדבר הזה, אם שניהם עונים על אותם - - -

שמעון סולומון: אתם חברה ממשלתית?

<דניאל חדד: לא, אנחנו תאגיד ציבורי.

<דניאל חדד: לא חברה.

<דניאל חדד: בגלל זה אסור לי לכתוב - - -

שמעון סולומון: אז אתה מסתמך על הנכונות שלנו.

<דניאל חדד: כן, אני אומר את זה חד משמעית.

מיכל רוזין: תעמיד אותו באתגר.

<דניאל חדד: תעמיד אותי באתגר.

<דניאל חדד: יש לך עד ה-1.9, אחרי זה תעמיד מישהו אחר באתגר.

<חגית: אה, אתה עוזב?

שמעון סולומון: יש כמה שעובדים במכון התקנים, באִיזֹו טסט, אלה אנשים ש - - -

מיכל רוזין: לדעתי המפתח זה גם להכניס לתכנית שלהם.

<דניאל חדד: מזרחי לא שמע את המשפט האחרון.

<דניאל חדד: היא שמעה, היא תיכף תגיד לו.

<חגית: הוא עוזב עוד חודש.

שמעון סולומון: אתה עוזב עוד חודש?

<דניאל חדד: ב-1.9.

מיכל רוזין: חפש להם מועמד אתיופי, זה מה שאני מנסה להגיד.

מיכל רוזין: עוד כמה דברים.

מיכל רוזין: אני רוצה בכל זאת לפתוח גם לכל מי שרוצה להגיד.

מיכל רוזין: קודם כל הנושא של בני נוער, לא דיברת על זה ואני חושבת שזה מאוד חשוב, יותר ויותר בני נוער עובדים בעיקר בחופשות, בחופשת הקיץ, אבל לא רק, גם במשך השנה.

מיכל רוזין: זה נושא שבעיניי הוא מוזנח לחלוטין.

מיכל רוזין: אני אומרת לך את זה בלי למצמץ.

מיכל רוזין: אני מנסה לקדם בכנסת כמה יוזמות לגבי בני נוער.

מיכל רוזין: את שר הכלכלה זה ממש לא מעניין, הוא אמר לי את זה בצורה ברורה, זה לא נושא שמעניין אותו, לא רואים את זה כאוכלוסיית יעד וזה נושא חמור.

מיכל רוזין: רק השנה נפצע קשה מאוד נער במפעל וגם על כך קיימתי דיון מהיר בוועדה לזכויות הילד.

מיכל רוזין: אז לנושא של בני נוער לא התייחסת.

מיכל רוזין: דבר נוסף, בתי ספר.

מיכל רוזין: יש את הנושא של חינוך והסברה לעתיד והחוצה ואיך נחנך את האוכלוסייה, אבל יש גם תאונות בבתי ספר.

מיכל רוזין: גם זה קורה רבות.

מיכל רוזין: בתי הספר עצמם לא בטוחים הרבה פעמים לילדים, אני כבר לא מדברת על המגזר הערבי והבדואי, ששם זה פשוט אסון.

מיכל רוזין: אני נכנסתי לבית הספר וכמעט נקעתי רגל.

מיכל רוזין: עיריות ורשויות מקומיות, גם לא דיברת על זה, מגרשי משחקים, זכור לנו המקרה הכואב על אותו עמוד כדורסל שנפל והרג ילד, מתקנים לילדים.

מיכל רוזין: אני מדברת גם על עיריות חדשות לחלוטין, כמו מודיעין וכדומה, שזה לא גן משחקים מלפני שלושים-ארבעים שנה, אלא חדשים שנבנים עכשיו והם לא בתקן, דברים מאוד מאוד מסוכנים שילדים יכולים להיפצע ולהיפגע, האם אתם מתעסקים עם זה?

מיכל רוזין: דיברת על הקשר עם בטרם, אבל האם אתם מתעסקים בנושא הזה, בהדרכה לעיריות, לרשויות מקומיות, בתי ספר וכדומה.

מיכל רוזין: אלה כמה שאלות, אבל אני מציעה שנאסוף שאלות גם מהאורחים שלנו ואז נסכם.

מיכל רוזין: אין לך שאלות?

משה מזרחי: שאלות לא.

משה מזרחי: מאחר שליווינו אתכם לעומק טרום הכינוס בכנסת באותו יום מאוד חשוב באמת שיזמתם אותו, אני בסך הכול הייתי פקיד הוצל"פ בעניין הזה, אבל זה לשבחכם שהרמתם את הדגל שם.

משה מזרחי: רק שתדעו שקבענו אותו גם לשנה הבאה וזו תהיה מסורת.

משה מזרחי: אני חושב שזה ב - - -

מיכל רוזין: כן, 12 במאי.

משה מזרחי: 12 במאי, לצערנו זה לא נופל בדיוק ביום הבינלאומי כי אצלנו זה נופל בכנסת על ימים לא נוחים, אבל ב-12 במאי בשנה הבאה - - -

שמעון סולומון: 5 במאי לא מתאפשר?

משה מזרחי: למה?

<דניאל חדד: זה בפגרה.

<קריאה: זה עלול לצאת כזה על הגבול של הפגרה, הם עוד לא ידעו במזכירות להתחייב, אז אמרנו שלא ניקח ריזיקה.

משה מזרחי: אני רק רוצה להגיד, אני לא יודע אם אפשר יהיה להגיע לחזון.

משה מזרחי: טוב שהוא ישנו, באמת חזון כביר, אם אני הייתי פה גם אני הייתי מציב אותו וחותר בכל כוחי להגיע אליו, אבל ספק אם מדינת ישראל/שרי הממשלה השונים ייתנו יד לזה, זה לא משהו חד צדדי, אבל הדבר שכן יש לו היתכנות ויש לו תקומה זה הנושא של ההפיכה שלכם למרכז המחקר הלאומי.

משה מזרחי: זה מחייב, לא יודע, אולי צריכה להיות איזה רשות גג שתחתיה יהיו כל האורגנים שעוסקים בבטיחות בהיבטים שונים.

משה מזרחי: חוץ מכם יש גם הרבה מאוד תחומים, נגעתְ פה ברפרוף, אבל אתה הגדרת את זה מצוין, שמעגל החיים החל מבתי ספר ותאונות בבתי ספר ומדדי בטיחות ותקינה של בתי ספר, שאנחנו עדיין רחוקים מזה וכו'.

משה מזרחי: אחר כך שזה לא בסוגיית העיסוק, סוגיית הקשישים כמובן בהיבטים כאלה ואחרים.

משה מזרחי: באמת ההסדרה הזו מעולה, אבל אין שום מעגל נתונים לאומי שמרכז, רואים את הכפילות פה, כמו עם נפגעי תאונות הדרכים, שזה לדעתי אסון, כמעט בכל ההיבטים, בין אם זה תאונות ביתיות שלא הזכרנו אותן, מעגלי הבטיחות בתוך הבית - - -

מיכל רוזין: תאונות דרכים לא נחשב.

<דניאל חדד: לא, הוא מדבר על תאונות פנאי.

<דניאל חדד: זה נקרא תאונות בשעות הפנאי.

<דניאל חדד: כמה יש כאלה, אנדרי?

<אנדרי מטיאס: בין 700 ל-800 בשנה.

<אנדרי מטיאס: מקרי מוות.

<דניאל חדד: הרוגים.

מיכל רוזין: זה לא נכלל בסטטיסטיקות.

מיכל רוזין: אני אומרת לך, בוועדת הכלכלה היה על זה דיון, זה לא נחשב.

מיכל רוזין: חצר הבית זה לא - - -

<דניאל חדד: תאונות בית ופנאי, 750 הרוגים בשנה בתאונות בית ופנאי, שזה כולל, דרך אגב - - -

משה מזרחי: כמות הנערים והילדים שנפגעים היא בלתי נתפסת וזה בכלל לא מופיע פה.

<דניאל חדד: דרך אגב, בארגון בטרם זה מופיע.

מיכל רוזין: הם גם לא מקבלים פיצויים כתאונות.

<דניאל חדד: זה מה שאני אומר.

<דניאל חדד: זאת אומרת אחרי שיש מין אורגן שהוא בעצם NGO, שמרכז נתונים שבמערכות הפורמליות שלנו אתה לא יכול למצוא אותן, זה בעיניי הזוי.

<דניאל חדד: אני לא יודע איך זה במקומות אחרים, במדינות אחרות וכו', אבל להיות באמצע, אם זה ב-OECD או בכלל, זה דירוג של OECD שאתה אמרת שאנחנו באמצע או דירוג עולמי?

<דניאל חדד: ה-2.1 זה ב-OECD?

<אנדרי מטיאס: באירופה.

משה מזרחי: אם זה דירוג עולמי אז 3 מטרים מאיתנו גם ניגריה יכולה להיות.

<דניאל חדד: אירופה, OECD.

<אנדרי מטיאס: האיחוד האירופאי.

משה מזרחי: האיחוד האירופאי באמצע?

משה מזרחי: זה יפה.

משה מזרחי: אנחנו כמעט בכל הפרמטרים האחרים למטה בתחתית, כי זה המודל.

משה מזרחי: אז איך אומרים?

משה מזרחי: גם יפה להביט על ה - - -

<אנדרי מטיאס: אבל אם תראה מי בצד זה ומי בצד זה, אז תבין איזה אמצע.

<אנדרי מטיאס: כי אם תסתכל על סלובקיה, פולין, כל החדשות, הם בצד התחתון.

<אנדרי מטיאס: תמיד צריך לראות איפה האמצע.

<קריאה: אנחנו מול בריטניה, שוויץ, גרמניה, צרפת.

<קריאה: מדינות רציניות.

<אנדרי מטיאס: לידם.

מיכל רוזין: מאחוריהם.

משה מזרחי: הבנתי.

משה מזרחי: כשבאמצע גדול עולמי אתה מרגיש טוב, אבל אז אתה מסתכל ואתה רואה את סומליה גם נמצאת לא רחוק ממך.

משה מזרחי: תודה רבה על הביקור ותזכרו, 12 במאי, יום הבטיחות בכנסת ותיערכו לזה, כי אנחנו הולכים לתפעל שם כמו שעשינו בפעם הקודמת את הוועדות, ועל ראשכם לתרגם חלק מהחזון ולא חשוב מי יוביל את החזון הזה מחר.

משה מזרחי: אם אני לא אהיה בגזרה, אז תמיד מיכל, הנה אני מפיל עליה את התיק, בהנחה, במקרה של תקלות או בלת"מ שקשורות בי, היא תיקח את הדגל הזה ותרים את היום הזה.

מיכל רוזין: למה שיהיו לך - - -

<דניאל חדד: למה שיהיו לך תקלות?

<דניאל חדד: מזרחי, לחבר כנסת בדרך כלל אין - - -

משה מזרחי: מבטיח לכם שמיכל רוזין ושמעון סולומון ירימו את זה.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם לקחת את הדברים שלך כאיזה רמיזה למשהו לעתיד.

מיכל רוזין: בואו נעשה סבב.

מיכל רוזין: מי רוצה לומר כמה דברים?

מיכל רוזין: רוצים, מתוך המכון?

מיכל רוזין: יאיר בוודאי רוצה להגיד כמה דברים.

<אנדרי מטיאס: אני במוסד לבטיחות עסקתי שנים רבות בנושא של בטיחות שלא בהכרח קשורה לעולם העבודה והתעסוקה אלא יותר לנושא של בית, סביבה וחינוך, לכן אני רוצה לענות על כמה שאלות שאת שאלת והערות שהערת.

<אנדרי מטיאס: בנושא של בטיחות בני נוער כן עסקנו, גם בשנה האחרונה, גם בשיתוף פעולה עם ארגון בטרם ויציאה של בני נוער לעבודה, בקיץ בעיקר, וכתבנו, פרסמנו וגם ייעצנו לארגון בטרם על כללי בטיחות וזהירות וגם פרסמנו את זה באופן עצמאי לבני נוער שיוצאים לעבודה.

<אנדרי מטיאס: מכל מיני היבטים.

<אנדרי מטיאס: לגבי בתי ספר, נכון, יש בבתי ספר תאונות לילדים.

<אנדרי מטיאס: הסטטיסטיקה מדי שנה מדברת על ממוצע של כ-15,000 דוחות תאונה.

<אנדרי מטיאס: את יודעת למה אני מתכוון, ילדים מגני ילדים ועד בתי ספר, למשרד החינוך יש ממונה בטיחות ארצי, הוא אוסף את דוחות התאונה.

<אנדרי מטיאס: אנחנו משתפים איתו פעולה באופן שוטף, הוא מתייעץ איתנו ואנחנו בקשר איתו ואנחנו עובדים יחד.

<אנדרי מטיאס: לגבי רשויות ועיריות וכך הלאה, העובדים שלנו נמצאים בקשר בעיקר במכון התקנים כיושבי ראש ועדות.

<אנדרי מטיאס: יושב ראש הוועדה הטכנית או ועדת התקינה של מתקני משחק, הוא עובד שלנו.

<אנדרי מטיאס: מתקני משחק מסוגים שונים, לא רק מגרשי משחקים, מתנפחים וחבלים ופארקים ציבוריים וכך הלאה.

<אנדרי מטיאס: אז כללי הבטיחות נעשים שם ונקבעים, ואגב התקן הישראלי למתקני משחק הוא חובת תו תקן, לא רק רשמי, אלא חובת תו תקן במדינת ישראל.

<אנדרי מטיאס: לגבי מתקנים נוספים, רציתי לציין שרק לפני מספר חודשים פורסם במכון התקנים תקן לבית בטוח לילדים.

<אנדרי מטיאס: יוזמה של בטרם, אבל יושב ראש ועדת המומחים היה עובד המוסד לבטיחות וגהות, שקבע את תנאי הבטיחות לגבי זה.

<אנדרי מטיאס: כל פעילות כזאת שעוסקת בנושא של סביבת הבית, בריכות שחייה, מתקני משחק, מגרשים ציבוריים וכך הלאה, בטיחות לקראת חגים מסוימים כמו ל"ג בעומר, בניית סוכה, פורים, אנחנו מפרסמים ומקפידים לפרסם בכל האמצעים, עיתונות, אינטרנט וכך הלאה, כללי בטיחות והנחיות שלנו, אפילו לאחר אירועים מיוחדים, כמו למשל, לצערי, הנושא של פיצוץ בגז, וכך הלאה, אז פרסמנו כללי בטיחות לגז, לשימוש בגז ביתי וכך הלאה.

<אנדרי מטיאס: הדברים האלה פורסמו.

מיכל רוזין: אני רוצה שתעבירו לי.

מיכל רוזין: בשבוע הבא יש עוד יום בנושא בוועדת הכלכלה.

<אנדרי מטיאס: בשמחה.

<אנדרי מטיאס: לגבי הקביעה של חבר הכנסת מזרחי לגבי גיל שלישי, סוגיית הקשישים, אנחנו בקשר עם המשרד לאזרחים ותיקים.

<אנדרי מטיאס: הצענו להם פרויקט משותף של - - -

מיכל רוזין: שלישי בשלייקס?

מיכל רוזין: זה הבילוי, ברביעי עושים את הבטיחות.

<אנדרי מטיאס: גם זה, אבל הצענו להם פרויקט משותף של - - -

<דניאל חדד: תראה, לא יכול להיות, יש הרבה בעיות לקשישים.

<דניאל חדד: אני לא מדבר על הקשישים עצמם, תפיסת העולם שלי היא כזו, שהילד, הוא נמצא עם הסבא וסבתא, אז כשכולנו נדבר אותה שפה אנחנו גם נלמד את סבא וסבתא שלו מה לעשות, איך לדבר וגם נעזור לו בתוך הבית, מה צריך להכין לו ו - - - אז עכשיו אנחנו באמת נכנסים איתם לפרויקט של הכנת סרטים מיוחדים, כי לא מעניין אותם הרצאות, אין להם יכולת קשב, הוא אומר לי 'דני, אין לי יכולת קשב שם, רבע שעה זה הם כבר יירדמו, תראה להם סרטונים' - - -

מיכל רוזין: אתה יודע כמה הרצינו בבחירות בדיור מוגן מול אנשים ישנים?

מיכל רוזין: אתה יודע, לפי היהדות יש תפיסה שגם כשאדם ישן הוא מפנים את מה שמדברים אליו ולכן צריך לדבר גם לאנשים ישנים כי הם מפנימים.

משה מזרחי: עובדה שחצי מהמנדטים של מרצ הם מהקשישים בבתי אבות.

מיכל רוזין: הם מחכימים עם השנים.

מיכל רוזין: הם נהיים יותר מתוחכמים והם מבינים את האמת.

מיכל רוזין: ..

<אנדרי מטיאס: אז מה שדני אמר, הצענו להם פרויקט משותף, הצענו להם כשמונה נושאים להכנת סרטונים קצרים ואנימציה, כמו שראיתם, לבטיחות בבית בגיל השלישי, כמו נפילות, כמו חשמל, כמו סידור הבית בהתאמה לגיל קצת יותר מתקדם מבחינת מעברים וכך הלאה.

<אנדרי מטיאס: אנחנו מחכים רק לאישור של - - -

משה מזרחי: המשרד לאזרחים ותיקים אמור להשיק אותו כקמפיין?

<אנדרי מטיאס: כן, אבל יש להם שם בעיות של מכרזים ומאטצ'ינג ונדמה לי שזה עדיין לא הגיע לידי סיום.

מיכל רוזין: אנדרי, תודה.

מיכל רוזין: יאיר בוודאי רוצה לומר כמה דברים ואני רוצה בכל זאת להגיד גם משהו על עובדים זרים לסיום.

<יאיר גולדשמיט: כן, רציתי גם לדבר על עובדים זרים, אבל קודם כל תודה לדני על הסקירה, אני רואה פה ממש משהו - - - אני מכיר את המוסד לבטיחות, אבל איך שהצגת אותו זה משהו כרגע אחר לגמרי.

<יאיר גולדשמיט: גם הייתה התקדמות גדולה מאוד, אני חושב, לפני הדיון ב-12.5 בכנסת, אף אחד לא הזכיר את המוסד לבטיחות ואני זוכר שדווקא אני אמרתי 'תזמינו את אלון או נציג' - - -

מיכל רוזין: נכון.

<יאיר גולדשמיט: כדי לספר מה נעשה בתחום של ההדרכה של עובדים זרים ועכשיו בטח הוועדה יודעת טוב מאוד מה זה המוסד לבטיחות.

<יאיר גולדשמיט: עוד דבר שרציתי לברך אותך ואת הוועדה לענייני עובדים זרים.

<יאיר גולדשמיט: מה שגרמתם, שקיבצתם את כל הגורמים, רשות ההגירה ויחידות אחרות, מה שלא עשינו לפני זה, וכתוצאה מכך אנחנו באמת ישבנו ביחד והתכנסנו, קיבלנו החלטות, אני חושב שעל חלק קיבלתם דיווח, אם לא אז חלק בדרך, ממש על ההצעות כדי למנוע למשל את הנושא של התמותה של עובדים תאילנדים באמצעות בדיקת חובה שרשות ההגירה תכניס, הנושא של ההדרכה גם כן עלה.

<יאיר גולדשמיט: בעצם נושאים שעלו בוועדה אנחנו גם - - -

מיכל רוזין: על ההדרכה לא קיבלתי מידע, אבל אני אשמח לקבל.

<יאיר גולדשמיט: כן, זה בדרך.

<יאיר גולדשמיט: אז אני חושב שזה מאוד חשוב ואם נצליח להציל כמה שיותר ולמנוע את התופעה הזו, אז עשינו את שלנו.

<יאיר גולדשמיט: נושא נוסף, לא ידעתי שאת מאוד מתעניינת בנושא של עבודה של נוער.

<יאיר גולדשמיט: אני בתחום שאני עוסק, בחקלאות, בעיקר מקיבוצים, מגיעות אליי הרבה פניות ואין לנו פתרון כרגע במישור התעסוקתי, כי זה לא עובדים, אני מדבר על ילדים בני 13, לא חל עליהם אפילו חוק עבודת נוער ואין גם חקיקה בעניין הזה, אז יש פה נושא שצריך לחשוב עליו.

<יאיר גולדשמיט: אני חושב שגם המוסד לבטיחות וגם איתך - - -

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו כבר קובעים לנו פ"ע (פגישת עבודה), על מנת שחשוב על הדברים האלה.

מיכל רוזין: אנחנו גם מכירים אישית תאונות קשות מאוד שהיו ב - - -

<דניאל חדד: מיכל, אפרופו נוער, לפני כשנה פניתי למי שאחראי על בתי הספר הטכנולוגיים ואמרתי לו ש-70 בתי טכנולוגיים, יש המון בתי ספר טכנולוגיים, 'תראה, זה נוער, תכניס אותנו לשם' והראיתי לו את הרעיון ש - - -

<יאיר גולדשמיט: אתה מדבר על כפרי נוער?

<דניאל חדד: על כל הפעילות בבתי הספר הטכנולוגיים.

<דניאל חדד: יש להם שם אחראים, באו אליי לפגישה והצעתי להם את זה.

<דניאל חדד: יש הרי קורס ממונה בטיחות ואמרתי בואו ניכנס לנוער ונעשה להם קורס ממוני בטיחות, כאשר הוא יתחיל בגיל 17, פלוס מינוס, 16-17 את הקורס, הקורס הוא שנה, 36 מפגשים, אחרי זה גם ככה הוא הולך לצבא, הוא לא יקבל את ההסמכה, בצבא הוא יעשה את הסטאז' שלו שלוש שנים ובגיל 21-22 הוא כבר יהיה ממונה בטיחות.

מיכל רוזין: ומה התגובה שקיבלת?

<דניאל חדד: מאותו רגע לא ראיתי אותם.

מיכל רוזין: אז אנחנו נפנה ביחד לשר החינוך וננסה לקדם את העניין הזה.

<דניאל חדד: פה יכול להיות פרויקט אדיר.

<דניאל חדד: צריך לשנות תקנות וצריך זה, אבל הכול בר ביצוע, כי משם נתחיל.

<דניאל חדד: אם ממונה בטיחות יהיה כבר בגיל 22, אחרי שלוש שנים צבא שהוא עובד בסדנאות ועובד במקומות כאלה, נסמיך אותו רק בגיל 22, לא לפני כן, אבל שילמד עד אז ויהיה בתוך המפעלים, נסמיך אותו בגיל 22 אחרי בחינה, ארבע-חמש שנים סטאז', תשמע, אל"ף, זה מקצוע לעתיד - - -

מיכל רוזין: גם יובטח לו בצבא אולי לעסוק בתחום.

<דניאל חדד: ומקצוע לעתיד.

<דניאל חדד: תראו מה זה, איך אתה לוקח אדם שהוא בבית ספר טכנולוגי ואומר לו 'בגיל 22 אתה ממונה בטיחות'.

<דניאל חדד: זה מקצוע שמכניס כסף.

<דניאל חדד: זה פחות מעניין אותי, יותר מעניין המודעות,שבגיל 22 יש לו מודעות של בטיחות.

שמעון סולומון: יש בתי ספר של אמי"ת שיכולים להתאים מאוד.

מיכל רוזין: זה רעיון טוב.

<יאיר גולדשמיט: אז באמת תודה.

<יאיר גולדשמיט: תודה גם לך וגם לחברי הכנסת האחרים, מאוד חשוב מה שהוועדה עושה.

מיכל רוזין: כן, ודאי.

מיכל רוזין: תודה רבה, יאיר.

מיכל רוזין: עוד מישהו רוצה לומר משהו לפני שאנחנו מסיימים?

מיכל רוזין: אני רוצה באמת לומר לגבי העובדים הזרים, כי זו הסמכות שניתנה לנו בכנסת, למרות שאנחנו יכולים לעסוק כמובן בכל יתר הנושאים ואנחנו בהחלט נגבש פה איזה שהיא קואליציה וננסה לקדם את הדברים האלה.

מיכל רוזין: עלו פה כמה דברים שאני חושבת ששווה לבדוק אותם וחשוב, מול רשות ההגירה, משרד הפנים ומשרד החוץ, הנושא של שיתוף פעולה, כמו שאמרתם, לגבי הדרכות, לפני שמגיעים לארץ או איך שמגיעים לארץ.

מיכל רוזין: אנחנו לא נקבע להם מתי בדיוק אבל שתהיה הדרכה מאורגנת.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה גם יעיל יותר מאשר אחר כך לנסוע למושבים החקלאיים לחפש כל פעם את ה-20 תאילנדים כדי להעביר להם הדרכה.

מיכל רוזין: אני חושבת שעדיף, כאשר הם מגיעים.

מיכל רוזין: אין ספק שצריך לחזור על זה פעם בשנה, כי גם כשאתה מגיע אתה כולך עוד מבולבל, לא יודע בדיוק מה אתה מתכוון לעשות.

מיכל רוזין: לא דיברנו פה, אנחנו דיברנו על זה בוועדה אצלנו, על הרבה מאוד כשלים בתחום החקלאות, של מיגון, מיגון מפני הדברה, רישיונות נהיגה שנוסעים בלי וכדומה ובכלל בטיחות, שהם נושאים שהעלינו בוועדה והם חשובים ביותר ואני מציעה מאוד להיערך לנושא של העובדים הזרים מסין.

מיכל רוזין: ממולדובה כרגע מגיעים כ-600 פלוס מינוס, מרומניה מתחילים עכשיו מיונים ואין ספק שיהיו גם כמה מאות משם עד כ-1,000, אבל מסין אנחנו מדברים על כמה אלפים.

מיכל רוזין: כשמגיעים כמה אלפים, אחר כך למצוא אותם בשטח, אתם תגיעו אליהם אחרי חמש שנים וארבעה חודשים, כשהם כבר צריכים לחזור הביתה לסין.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שרוב המקרים הם בחקלאות ובבניין, הרוב בבניין, מי שנפצע, מי שנפגע, רוב העובדים בבניין, אמרת מהחברה הערבית, הרוב הם עובדים זרים, כמובן שצריך גם בחברה הערבית ומה שאתם עושים חשוב ביותר, אבל צריך להרחיב את זה, גם באמצעות התקנים שאמרת ואני מברכת על כך - - -

<יאיר גולדשמיט: רוב הנפגעים זה תאונות מוות, צריך להזכיר.

<יאיר גולדשמיט: בחקלאות יש המון תאונות שלא מדווחות, גם בבנייה כמובן.

מיכל רוזין: בוודאי, ולכן חשוב להיערך לנושא של סין.

מיכל רוזין: כל הממשלה, כל המשרדים עושים עכשיו תכנית פעולה, תכנית עבודה לגבי העניין הזה, אתם צריכים להיכנס לנושא הזה.

מיכל רוזין: שיהיה ברור שלא יכול להיות שאתם לא תהיו חלק מההדרכה, חלק מההכשרה, חלק מאיזה שהוא ספר עשה ואל תעשה שיש עם העובדים האלה שמגיעים.

מיכל רוזין: זו ההזדמנות, תמיד צריך לתפוס את ההזדמנויות רגע לפני שהם מגיעים לכאן.

מיכל רוזין: זה חשוב לכולם שהם יגיעו לכאן, אנחנו בוודאי מבינים את הצורך בעובדים זרים, גם מסין, לא רק, אנחנו גם נלווה את העניין הזה, אני מקווה שאנחנו ניסע לראות את המיונים גם, כאשר יהיה הסכם בסין, ואנחנו נראה את הדברים וחשוב שאתם תיכנסו לעניין הזה.

מיכל רוזין: אני רוצה מאוד להודות לכולם, גם ליועצים הפרלמנטריים שהגיעו.

מיכל רוזין: תודה לכם.

מיכל רוזין: אתם יודעים, אנחנו כבר בימי פגרה, אז אני מאחלת לכולם פגרה נעימה ושיהיה שקט בדרום ובמדינה כולה ולכולנו וימי שלום.

מיכל רוזין: תודה לכולם.

מיכל רוזין: ואנחנו יורדים לראות את הניידת.

<דניאל חדד: תודה לכם.

<דניאל חדד: שתי דקות תראו פה רק שני דברים שהכינו ונרד לניידת.

<יקי אלעד: ממש בשתי דקות סקירה על הערוצים הדיגיטליים שלנו.

<יקי אלעד: אתר המוסד לבטיחות ששודרג גם בפלטפורמה הטכנולוגית וגם בנראוּת לפני כשנה, הוא אתר עם תנועה של כ-1,000 גולשים ביום, לא כולל דף הפייסבוק וערוצי הפורום.

<יקי אלעד: אתם יכולים לראות שהאתר מכיל המון המון מידע, הוא נכתב במשך כעשר שנים עד היום ומכיל הרבה מאוד מדורים ופרויקטים.

<יקי אלעד: רק לצורך הדוגמה, פרויקט עובדים עם מוגבלות, פרויקט מוסד מורשה, מאגר ניהול ידע שנבנה, דפי מידע מן העולם וכו' וכו'.

<יקי אלעד: גם בדברים מקצועיים שחלקם הוזכרו פה, כמו הארגונומיה, הסיליקה, ועוד ועוד.

מיכל רוזין: מה זה סיליקה?

מיכל רוזין: חשבתי שטעיתם ולא כתבתם סליקה.

<יקי אלעד: יש המומחה לסיליקה.

<דניאל חדד: אני המומחה לסיליקה.

<דניאל חדד: אני באתי לארגון, לא הבנתי כלום וכל ישיבה סיליקה ולא היה לי נעים להגיד 'חבר'ה, תגידו לי מה זה'.

<דניאל חדד: באיזה שהוא שלב התעצבנתי - - -

משה מזרחי: לא קשור לסיליקון?

<דניאל חדד: 'תפסיקו לדבר על סיליקה, תסבירו לי מה זה'.

<דניאל חדד: זה האבק של השיש.

<דניאל חדד: זה גורם ל - - -

<יקי אלעד: החלקיקים הם קטנים עד כדי כך ש - - -

<דניאל חדד: הם קטנים, הם נכנסים לריאות ואז יש סיליקון וסיליקון - - -

מיכל רוזין: למדנו משהו.

<יקי אלעד: מה שרציתי רק להמחיש, כדי לחבר את התוכן שהועבר קודם על ידי דני, וזה באמת לא נבנה רק למצגת שלכם, זה האתר נכון לרגע זה, שבנושאים שאנחנו מטפלים נמצאים גם נושאים שהוזכרו כמו בטיחות ילדים, בטיחות בני נוער, שתיכף נראה מאמר שנכתב.

<יקי אלעד: זאת אומרת לא מכריזים על זה כסיסמאות אלא יוצרים תכנים, כל תוכן כזה זה תוכן מקורי.

מיכל רוזין: הייתה לכם השתלטות עוינת על האתר?

<יקי אלעד: הייתה לנו כבר שלוש פעמים השתלטות עוינת מאוד.

<יקי אלעד: בחודשיים האחרונים או בחודש האחרון ניסיונות רבים מאוד של השתלטות על האתר.

<יקי אלעד: פעם אחת הצליחו בשנה האחרונה אבל התגברנו על זה אחרי יום אחד.

<יקי אלעד: מה שרציתי עוד להראות לכם, שאנחנו מעמידים לקהל הרחב, אבל בעיקר לאנשי המקצוע ולנציגים שלנו במפעלים ובתעשייה, מספר כלים.

<יקי אלעד: הגשת שאילתות באופן אוטומטי, שאילתה שניגשת ישר למרכז מידע שלנו והמידע הוא מידע חסוי, כמו שדני אמר, והתשובה מתקבלת ישירות לפונה.

<יקי אלעד: הזמנת הדרכות, כניסה לפורום שבו כל אחד יכול להביע את דעתו, אנחנו רק מנטרים אותו ברמה המשפטית, לא ברמה המקצועית, כיוון שיש הרבה ידע שנצבר גם על ידי הממונים העוסקים בדבר.

<יקי אלעד: רציתי להראות גם שבימים האחרונים אנחנו מתחילים לשדרג את האתר באנגלית.

<יקי אלעד: אפרופו עובדים זרים ומתוך איזה שהיא כוונה, את רוב החומרים גם לתרגם לאנגלית, שלפחות בשפה האנגלית זה יהיה נגיש.

<יקי אלעד: אבל כמובן שאם מדברים כבר על חזון אז גם ברמת המידע האינטרנטי החזון שלנו הוא לתרגם את החומרים לפחות לעוד שתיים-שלוש שפות.

<יקי אלעד: ערבית, אבל גם שפות נוספות.

<יקי אלעד: היום לתרגם אתר לסינית, אפרופו, זה כבר ממש לא משימה מסובכת וזה בהחלט - - -

משה מזרחי: תגיד, יש לפלסטינים איזה מקבילה?

<יקי אלעד: לפלסטינים אין מקבילה.

<יאיר גולדשמיט: לרשות לא, אבל אנחנו עם מצרים וירדן בכנס הבינלאומי - - - לקונסולים, כדי לראות אם יש נציגויות שם - - -

<יקי אלעד: רק להראות, עוד פעם, קישור, מאמר שהעלינו, אנדרי כתב אותו, העלינו בחודש שעבר, על בטיחות בעבודת בני נוער בקיץ.

מיכל רוזין: אתם עושים שיתוף פעולה עם הנוער העובד והלומד בעניין הזה?

מיכל רוזין: הם עוסקים הרבה בנושא של עבודת בני נוער וזכויות בני נוער.

<דניאל חדד: עוד לא הגענו לארגונים האלה, אנחנו נגיע.

מיכל רוזין: זה ארגון שעובד חזק מאוד על הנושא של זכויות ונכנסים אליהם אלפי - - - כל בן נוער, אני יודעת גם מהבן שלי, כשהוא התחיל לחפש עבודה הוא קודם כל נכנס ואמר 'אמא, כמה אני צריך להרוויח?' אמרתי, 'תשמע, אני לא זוכרת הכול בעל פה, תיכנס לאתר שלהם' וזה ידוע, נכנסים ויש שם את כל הזכויות והחובות ושווה לעשות שיהיה אפילו לינק.

שמעון סולומון: אז אולי אני אעזור לכם, יש לנו פורום של תנועות נוער וארגוני נוער שאנחנו יושבים מדי פעם - - -

<דניאל חדד: אתה מתכוון למועצת תנועות הנוער?

שמעון סולומון: כן, אבל אני יושב עם כל ראשי תנועות הנוער וארגוני נוער.

שמעון סולומון: אני יושב איתם פעם בכמה זמן בנושא של יוצאי אתיופיה, להגדיל ב-20% את אחוז ההשתתפות אז הפורום - - -

מיכל רוזין: הנוער העובד והלומד לקח על עצמו את העניין של עבודת בני נוער.

<יקי אלעד: בנוסף יש לנו, אני חושב, את הספרייה אולי הכי גדולה בעולם בנושא בטיחות, כמובן שרוב הספרים בעברית אבל לא רק.

<יקי אלעד: לאחרונה גם שדרגנו אותה וזה בהחלט מודול שלפחות המתעניינים והעוסקים נכנסים בצורה די מסיבית.

<יקי אלעד: זה בגדול.

<יקי אלעד: שאר הערוצים שלנו המוכרים, אנחנו גם נמצאים, ערוצי הפייסבוק.

<יקי אלעד: האינטרנט הוא קצת חלש, אז לדעתי - - -

<דניאל חדד: תראי את הספר הזה.

<דניאל חדד: הספרייה, 5 מיליון שהשקענו - - -

מיכל רוזין: כדאי שנראה את הניידת.

<אנדרי מטיאס: רק רציתי מגוון קצר מהפרסומים המקצועיים שאנחנו מוציאים.

<אנדרי מטיאס: מגוון באמת קטן.

<אנדרי מטיאס: יש לנו בערך 70 חוברות מקצועיות טכניות, 70 חוברות חוק ותקנות, אחת לחודשיים אנחנו מוציאים את הביטאון, שבטח קיבלת אותו.

משה מזרחי: בטח.

<אנדרי מטיאס: אחת לחודש אנחנו מוציאים עלון קיר.

<אנדרי מטיאס: העלון של אוגוסט, החדש, 'בטיחות וחשמל בבית', 'שימרו על בטיחות הילדים בחופשת הקיץ'.

<אנדרי מטיאס: כלומר אנחנו עוסקים הרבה מאוד - - -

שמעון סולומון: לאן זה מופץ?

<אנדרי מטיאס: זה מופץ ב-13,000 עותקים, לכל הרשויות המקומיות, ארגונים, אגודות, מפעלים וכך הלאה.

<אנדרי מטיאס: זה עלון קיר.

<אנדרי מטיאס: עלון הקיר הזה מתורגם לרוסית ארבע פעמים בשנה, כפי שהוא, פעמיים בשנה לערבית, ומופץ בכל הפצה כזאת ב-3,000 עותקים גם כן.

<אנדרי מטיאס: ברוסית ובערבית הוא מחולק גם חינם.

<אנדרי מטיאס: זאת אומרת יש לנו עמיתים שמקבלים את זה באופן חופשי.

<אנדרי מטיאס: זו דוגמה של עלון קיר.

<אנדרי מטיאס: וכמובן יש לנו כל מיני פרוספקטים, למשל 'הדרכת בטיחות אינטראקטיבית בניידות הדרכה בחקלאות'.

<אנדרי מטיאס: כפי שאתה רואה, יש את הדוגמאות, את הניידת, השפות, וכפי שאני אומר זה רק מגוון קטן מאוד מסך כל הפרסומים שקיימים גם באינטרנט.

<דניאל חדד: נרד לניידת.

<יקי אלעד: מה אנחנו עושים פה בעצם?

<יקי אלעד: אנחנו במפעלים ועוזרים למעסיקים להדריך את העובדים על סיכונים במקום העבודה.

<יקי אלעד: יש לנו פורמט אינטראקטיבי שכל אחד מנסה ו - - - אנחנו נכנסים לתחומים שקשורים למפעל, למשל בטיחות בתחום ה - - - בטיחות אש וכך הלאה.