הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 47, 2014-09-10 10:30

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: תודה שהגעתם לכאן ביום פגרת כנסת.

מיכל רוזין: אבל היה חשוב לא לדחות את הדיון הזה ובכל זאת לקיימו גם בזמן פגרה, ולכן התכנסנו כאן.

מיכל רוזין: אני יודעת שאנחנו גם בפתיחת שנה ומגיעים סטודנטים חדשים לתוכנית ולכן חשוב עוד לפני שמתחילה התוכנית באמת לדון בלקויות ובדברים שדורשים תיקון.

מיכל רוזין: נאמר אולי כפתיחה שברורה כאן לכולם שישראל בהחלט מוכרת כמעצמה בתחום החקלאות.

מיכל רוזין: יש חשיבות רבה בידע שקיים בישראל לגבי חקלאות והאופן שבו נעשה שימוש בידע הזה גם להעשיר את העולם בידיעותינו, אבל גם באמת לשפר, לעזור ביחסי ישראל וארצות העולם דרך החקלאות.

מיכל רוזין: אני כמובן מכירה בחשיבות החקלאות ובחשיבות התרומה של החקלאות באמת ליחסי ישראל והעולם.

מיכל רוזין: אבל חשוב לומר גם שלצד התוכנית שתיכף נשמע את הפרטים עליה וחשוב מאוד שנכיר את פרטי התוכנית ולשם כך התכנסנו, שלא יצא שכרנו בהפסדנו.

מיכל רוזין: כאשר מגיעים לכאן סטודנטים והם אלה שיהיו השגרירים שלנו בעולם והם חווים כאן חוויות שאינן קלות, לעיתים חוויות של השפלה, חוסר הוגנות, חוסר תיאום ציפיות אפילו ברמה הבסיסית של לשם מה הם הגיעו או מה הובטח להם ומה יוצא בפועל, ולכן בסופו של דבר אותם אנשים הופכים להיות שגרירים שלא לטובת מדינת ישראל ויכולים להזיק במקרים שבהם קיימות עוולות.

מיכל רוזין: לא אמרתי שכל התוכנית מייצרת עוולות ומייצרת שגרירים שמזיקים, אמרתי – כמו שאנחנו רוצים יבואו לכאן אבל כשמגיעים תיירים והם חווים פה יחס מפלה, לא הוגן, או לא ראוי, אז הם אחר כך שגרירים לא טובים והם יגידו לחברים שלהם: אל תיסעו למדינת ישראל.

מיכל רוזין: לכן, אני בטוחה שחשוב מאוד לכולם, גם למי שמקיים את התוכנית, מי שיזם את התוכנית, מי שרוצה שהתוכנית תתקיים, לשמור על הדברים האלה ולבחון את הלקויות ואת העוולות שאם הן קיימות חשוב שנעצור אותן וחשוב שנשפר את המצב.

מיכל רוזין: בוקר טוב לחברי חבר הכנסת משה מזרחי שיושב לשמאלי.

מיכל רוזין: אני רוצה לפתוח איתך עמוס ארבל ממשרד הפנים.

מיכל רוזין: אתה עומד בראש הוועדה.

מיכל רוזין: תגדיר לפרוטוקול בדיוק בפירוט איזה ועדה.

<עמוס ארבל: גברתי היושבת-ראש, אני משמש כיושב-ראש הוועדה למשתלמים בחקלאות.

<עמוס ארבל: הוועדה פועלת ברשות האוכלוסין בשיתוף חברים ממשרד החקלאות - סינדקו - ומשרד החוץ בגופים השונים שלו, גם במדיני, קונסולרי, מש"ב, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: בנוסף לתפקידנו, כל אחד בתפקיד הפורמאלי שלו.

<עמוס ארבל: אני בהגדרת התפקיד מנהל אגף מרשם ומעמד ברשות האוכלוסין.

מיכל רוזין: שלי מי היוזמה?

מיכל רוזין: מי הקים את הוועדה הזאת?

מיכל רוזין: מי הקים את התוכנית?

מיכל רוזין: מאיפה זה הגיע?

מיכל רוזין: קצת היסטוריה.

<עמוס ארבל: אני לא ותיק בה, אני אולי בין הצעירים בחבורה של הפרויקט בכלל.

<עמוס ארבל: יושב פה אייל יושב-ראש המועצה האזורית.

<עמוס ארבל: זה התחיל שם, בערבה.

<עמוס ארבל: אולי הוא יוכל לספר קצת את ההיסטוריה.

<עמוס ארבל: ממה שאני יודע, הפרויקט הזה משהו כמו עשרים שנה.

<עמוס ארבל: אני יושב-ראש הוועדה מזה כשלוש שנים.

<עמוס ארבל: על מנת להכניס סדר בפרויקט ועל מנת להוביל אותו למקומות נכונים ולטפל בו נכון בראייה ממשלתית, התחברה הוועדה בתצורה הנוכחית שלה ואנחנו עובדים בה במודל הזה.

מיכל רוזין: כמה סטודנטים מגיעים מידי שנה?

<עמוס ארבל: נכון לשנת הלימודים שאמורה להיפתח בעוד כחודש בסביבות 3,500 סטודנטים מ-26 מדינות.

מיכל רוזין: כמה הגיעו עד היום השתתפו בתוכנית?

<עמוס ארבל: לא ספרתי את המספרים המצטברים של כל השנים.

<עמוס ארבל: אני יודע על היקף פעילות בסביבות עשרים שנה שזה התחיל בערבה.

<עמוס ארבל: לדעתי, במצטבר זה מגיע ל-20,000 סטודנטים – משהו כזה.

<חני בן ישראל: אפשר לקבל נתונים לגבי כמה הגיעו בשנים האחרונות, לגבי 2010, 2011 ו-2012?

<עמוס ארבל: יש לך בחוברת את גרף הפעילות מ-2008 אפילו.

<קריאה: לא קיבלנו.

מיכל רוזין: אנחנו נבקש ונקבל.

מיכל רוזין: אני חושבת שאין בעיה להעביר אחורה כמה השתתפו.

<עמוס ארבל: נציג לכנסת, לוועדה.

<עמוס ארבל: 2,700 סטודנטים ב-2013, 1,800 ב-2012, 1,350 ב-2011, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: יש גידול בשנים האחרונות לביקוש ואני אומר אפילו שאילולא היינו נענים לכל הבקשות של המדינות לגבי היקף הסטודנטים היינו פה אפילו עם עוד אלף נוספים.

<עמוס ארבל: זאת אומרת, הביקוש הוא הרבה יותר גדול מההיצע.

<עמוס ארבל: אנחנו בולמים בהקשר המדיני, ועוד מעט חוץ יתייחסו, וגם בהקשר של היכולות של המרכזים לפעול ולנהל נכון את התוכנית

מיכל רוזין: האם זה נעשה באמצעות הסכמים בין מדינות?

מיכל רוזין: זאת אומרת, אתה אומר שיש 26 מדינות.

מיכל רוזין: האם זה נעשה מול מדינה או שזה נעשה מול ארגוני שטח, מול אוניברסיטאות, מכללות, מוסדות אקדמיים?

מיכל רוזין: מול מי הקשר?

מיכל רוזין: איך מגיעים הסטודנטים?

<עמוס ארבל: התוכנית עצמה מנוהלת על-ידי הממשלה, בעבודה ממשלתית בישראל כאן.

מיכל רוזין: בישראל.

מיכל רוזין: אני שואלת במדינות שם.

<עמוס ארבל: גברתי, אני שותף בהרבה ועדות בין-משרדיות גם כיושב-ראש וגם כחבר.

<עמוס ארבל: זו אחת הוועדות שנותנת לי עונג ונחת בעבודה ממשלתית היפה והטובה בראייה הכוללת של ממשלה ושל מדינה.

<עמוס ארבל: לצערי הרב, זה לא קורה בהרבה ועדות אחרות.

<עמוס ארבל: כאן דוגמה מדהימה, דוגמה למופת, של איך ממשלה יכולה לעבוד בפרויקט.

<עמוס ארבל: אפשר להעביר עליו ביקורת, אפשר לדון אחרי זה בבעיות שלו.

<עמוס ארבל: אבל בעבודה הממשלתית שלו בזכות ההכרה והחשיבות של הפרויקטים בזכות האנשים גם שפועלים ומתוך אותה מדיניות למנף את הפרויקט הזה.

<עמוס ארבל: הוועדה מכתיבה את העקרונות של השהייה של הסטודנט, תוכניות הלימוד, חלוקה לחקלאים, הפיקוח והביקורת על המרכזים עצמם, פתיחה של מרכזים, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: בישראל פועלים שישה מרכזים.

<עמוס ארבל: עד לפני שנה פעלו ארבעה והשנה צירפנו עוד שני מרכזים נוספים: האחד בשדות נגב, והאחד במכללת אשקלון.

<עמוס ארבל: כמובן כל המרכזים עובדים מול מועצות אזוריות שמרכזות את העבודה מול המשקים עצמם, מול הקיבוצים או מול החקלאים.

<עמוס ארבל: יש שיתוף פעולה מדהים בין המרכזים לבין החקלאים כאשר המועצה האזורית היא בתווך ויש פה עבודה משולבת.

<עמוס ארבל: כל תהליך המיון, תהליך ההגעה של הסטודנטים, התשלום, החלוקה לחקלאים וכן הלאה, מתבצע בין המרכז ישירות לבין האוניברסיטאות.

<עמוס ארבל: כמובן משרד החוץ שותף מלא בצד השני שם במדינת המוצא, תהליך המיון בעקרונות מול האוניברסיטאות, וכן הלאה.

מיכל רוזין: המשרד הממשלתי במדינת המוצא תמיד מעורב?

<עמוס ארבל: בחלק מהמקומות גם הממשלה עצמה.

<עמוס ארבל: יש נשיא וראש ממשלה, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: זאת אומרת, הפרויקט עצמו הוא ברמה הלאומית של מדינות המוצא הוא מאוד חשוב ומשמעותי.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להרחיב, חוץ יפרוט את זה.

<עמוס ארבל: אם לא בכל המדינות או במרביתן יש משמעות מרכזית לפרויקט הזה במדינת המוצא כך שהממשלה שם גם היא תומכת וגם היא מעודדת ומחוברת לפרויקט עצמו.

<עמוס ארבל: זה לא איזה חברת כוח אדם מגייסת לנו סטודנטים.

<עמוס ארבל: צריך לזכור שיש פה סטודנטים, יש פה אוניברסיטה בצד השני שמולה מבצעים את ההסכמים – לא אנחנו, המרכז עצמו – וממשלה שנותנת את התמיכה.

<עמוס ארבל: ממשלת המוצא נותנת את התמיכה על מנת להרחיב, להגדיל, וכן הלאה.

מיכל רוזין: אחד מכם יפרט על תהליכי המיון כי זה חשוב להבין.

<עמוס ארבל: המרכז עצמו, אחד המרכזים.

<חיים חושן: אני רק אומר שאני אתייחס בהמשך בדברים שלי לשאלה שגם הפנית קודם מה המעורבות של הממשלות, את הצד השני.

מיכל רוזין: בסדר גמור, מצוין.

מיכל רוזין: כי בעידן שבו אנחנו מנסים לקדם כמה שיותר מחילופי עובדים, סטודנטים וכד' בהסכמים בילטרליים חשוב לשמוע גם כיצד זה נעשה בתחום הזה.

<עמוס ארבל: צריך לזכור שהתוכנית היא לסטודנטים.

<עמוס ארבל: אתה צריך להיות must סטודנט, לומד חקלאות.

<עמוס ארבל: אוקיי, הוא לומד וטרינריה, הוא לומד משהו ליד חקלאות – בסדר.

<עמוס ארבל: לא כולם זה חקלאות של האוניברסיטה העברית, של המכון הוולקני, אבל זה חקלאות במדינות מתפתחות.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה לדבר על האינטרסים, ירחיבו חבריי על כך.

<עמוס ארבל: יש אוניברסיטה בצד השני שמכירה בלימודים במשך שנת הלימוד כאן כקרדיטציה במסגרת תוכנית הלימוד, במסגרת התואר האקדמי שלו שם במדינת המוצא.

משה מזרחי: זה טרום תואר.

<עמוס ארבל: תוך כדי תואר, זה לא טרום.

<עמוס ארבל: הוא לומד חקלאות במדינת המוצא, שנה שנייה, שנה שלישית.

משה מזרחי: הכוונה בטרום זה שהם לא בוגרים.

<עמוס ארבל: לא בוגרים.

<עמוס ארבל: הוא תוך כדי התואר.

<עמוס ארבל: זה לא לפני, זה לא מכינה, זה לא אולפן.

<עמוס ארבל: זה חלק מהקרדיטציה של לימודיהם במדינות המוצא עצמה.

משה מזרחי: כי עלה פה שיש כאילו לא מעט בעלי תואר ראשון.

<עמוס ארבל: זה לא בעלי תואר ראשון.

<עמוס ארבל: יש חלק מהם שאולי הם בעלי תואר והם הגיעו.

<עמוס ארבל: אבל בגדול התוכנית כאן היא חלק מהתואר האקדמי שלהם באותה מדינה.

מיכל רוזין: תואר ראשון, תואר שני, שלישי?

<עמוס ארבל: לא, חלק מהתואר הראשון.

<עמוס ארבל: מרביתם זה תואר ראשון.

<עמוס ארבל: לסטודנטים שמגיעים לכאן יש - - - שמוכרת על-ידי הוועדה, משרד החקלאות מפקח על התכנים שלה.

<עמוס ארבל: הם לומדים כאן כאשר הלימוד הוא גם פרונטלי בכיתות לימוד ממוזגות, והלוואי על כל תלמידי ישראל כאלה כיתות טובות ויפות, מערכי שיעור, תכנים מקצועיים.

<עמוס ארבל: כמובן הכול באנגלית עם מדריכים, עם מורים מקצועיים.

מיכל רוזין: תיכף נרד לרזולוציות יותר נמוכות עם המכללות ונשאל יותר על תוכנית הלימוד.

<עמוס ארבל: החלק הלימודי האחר הוא במסגרת הכשרה מעשית על-ידי בעלי המשקים עצמם.

<עמוס ארבל: אני רוצה להתייחס בשני משפטים לכתבה.

דב חנין: מסגרות זמן – כמה זמן בשבוע הם עוסקים בהכשרה?

<עמוס ארבל: חמישה ימי לימודים מעשיים ויום לימודים אחד תיאורטי פרונטלי.

דב חנין: מה זה לימודים מעשיים?

<עמוס ארבל: הוא יוצא למושבניק או לקיבוץ ומדריכים אותו ומלמדים אותו באופן מעשי את אותו לימוד תיאורטי שהוא למד בכיתה בליווי אגרונום.

<עמוס ארבל: המרכזים אולי יפרטו את זה קצת יותר?

מיכל רוזין: כמה שעות לימוד באותו יום לימודיים?

מיכל רוזין: שעות אקדמיות?

<עמוס ארבל: שמונה שעות?

<עמוס ארבל: יום לימודים מלא.

מיכל רוזין: יש לי שתי שאלות חשובות אליך כי אתה בכל זאת משרד הפנים ולא סתם אתה עומד בראש הוועדה הזאת מטעם משרד הפנים: האחת, מכסות.

מיכל רוזין: איך עובד פה עניין המכסות?

מיכל רוזין: לפי מה החלוקה של המכסות לחקלאים?

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שיש לחקלאים בעיה קשה לחקלאים באופן כללי על מכסות של עובדים זרים.

מיכל רוזין: איך הולך בתחום הזה נושא המכסות?

מיכל רוזין: הדבר הנוסף, מדוע הם מועסקים יותר מחמישה ימים בשבוע?

מיכל רוזין: כלומר, שישה, ולפעמים שבעה.

מיכל רוזין: מדוע הם מקבלים תשלום מופחת לשעה כאשר הם מועסקים נניח חמישה ימים בשבוע, פחות מאותו עובד זר?

<עמוס ארבל: אני אתייחס למכסות כי שתי השאלות האחרות שלך מתייחסות למה שרציתי להגיד על הכתבה.

<עמוס ארבל: לגבי המכסות - בסביבות פברואר בכל שנה כל המרכזים מעבירים דרישה לוועדה לגבי המכסות שהיא מחולקת למכסה גלובלית וגם חלוקה לתוך מדינה או מכסה שהיא גלובלית והיא נותנת לוועדה את המנדט להחליט את החלוקה הפנימית בין המדינות.

מיכל רוזין: בין המדינות?

<עמוס ארבל: אם הוא רוצה מאה אז יכול להיות שהוא יגיד שהוא רוצה חמישים פיליפינים וחמישים נפאל, או שהוא אומר: אני רוצה מאה ואתם תחליטו מאיפה המאה.

משה מזרחי: מי זה הוא רוצה?

<עמוס ארבל: המרכז, מרכז המשתלמים.

<עמוס ארבל: יש שישה מרכזי משתלמים במדינת ישראל: ערבה, אגרוסטדיס, שדות נגב, - - -

דב חנין: מה בעצם אכפת למרכז המשתלמים אם העובד מגיע מווייטנאם או ממקום אחר?

<עמוס ארבל: כי זה מסורת ארגונית, הוא רוצה לעבוד מול מדינה מסוימת.

<עמוס ארבל: יש לו שם קשרים יותר טובים בין האוניברסיטאות - מהשיקולים שלו.

<עמוס ארבל: בסך הכול כולם אותם סטודנטים.

<עמוס ארבל: יש מרכז שמעדיף נפאלים ויש מרכז שמעדיף פיליפינים.

<עמוס ארבל: לא תמיד זה בהכרח הולך ביחד עם מה שהמרכז רוצה.

<עמוס ארבל: הוא רוצה מאה פיליפינים אבל מדינת ישראל חושבת שמול הפיליפינים, לדוגמה, לא צריך לפתח את היחסים או לחמם אותם, אז אומרים לו: לא מהפיליפינים.

<עמוס ארבל: אם אתה רוצה מאה מבורמה אז זה בסדר.

<חיים חושן: שמי חיים חושן ואני מנהל מחלקת דרום אסיה ודרום מזרח אסיה במשרד החוץ.

<חיים חושן: כרגע אני גם ממונה זמני על כל אגף אסיה והפסיפיק.

<חיים חושן: לגבי שאלת המכסות - תמיד נושא מדינות המוצא של הסטודנטים, של המשתלמים בחקלאות, יושב-ראש הוועדה נתן למשרד החוץ את הפריבילגיה לקבוע מהיכן יגיעו המשתלמים, מאיזה מדינות הם יגיעו, לפי האינטרסים, אך ורק לפי האינטרסים של מדינת ישראל, כדי שאנחנו נחליט איפה ומאיזה מדינה אנחנו יכולים לקבל דיווידנד.

<חיים חושן: זה השיקול היחיד שלנו - מאיזה מדינות יגיעו המשתלמים.

<חיים חושן: זאת הסיבה שאנחנו גם הרחבנו את המשתלמים שהיו באים בעבר רק ממדינות אסיה גם למדינות אפריקה, מכיוון ששר החוץ החליט שמדינת ישראל רוצה להרחיב את היחסים שלה עם אפריקה.

<חיים חושן: יש חשיבות ליבשת השחורה, יש חשיבות להעלות שם את רמת החיים ולעשות פרויקט פיתוח שלאחר מכן יתייחס לזה מר אילן פלוס שהוא ראש חטיבת מש"ב פרויקטים במשרד החוץ.

<חיים חושן: אם זה מתאים ואנחנו יכולים לבוא גם לקראת המרכזים השונים שהתרגלו לעבוד עם קבוצה ממקום זה או אחר וזה קשה למרכז אחד להתמחות בכל כך הרבה מדינות אז אנחנו מנסים לבוא לקראתם, אבל האינטרס לא נקבע על ידם.

<חיים חושן: אנחנו קובעים מאיפה יבואו המשתלמים.

מיכל רוזין: זה ברור.

מיכל רוזין: הבנתי שאתה תעודד אפריקה מול אסיה.

מיכל רוזין: אבל גם בתוך אסיה למה תעודד ממדינה אחת ומהמדינה שנייה פחות?

<חיים חושן: אני אתן לך דוגמה לשתי מדינות באסיה שיש לנו איתן יחסים דיפלומטיים, אבל כשאת פורטת את היחסים הדיפלומטיים הללו לתכנים אין בעצם כלום מעבר לתואר יחסים דיפלומטיים.

<חיים חושן: אני מעדיף לא להתייחס לשמות במקרה הזה, עדיף שלא כי זה רגיש.

<חיים חושן: הפרויקט היחיד שיש לנו במדינות האלה זה הפרויקט הזה.

<חיים חושן: אני נתקלתי במצב שהשגריר שלנו למוסדות האו"ם בז'נבה לוועדה המפורסמת שכולנו נסבול ממנה בקרוב נתקל בשגריר המדינה הזאת המסוימת.

<חיים חושן: ומה יש לשגריר הזו לומר לו?

<חיים חושן: לדבר על פרויקט המשתלמים.

<חיים חושן: המקום הזה הגיע עד לז'נבה.

<חיים חושן: לדוגמה, רוב מדינות אסיה הן מדינות שרוב האוכלוסייה שלהן עדיין עוסקת בחקלאות.

<חיים חושן: חשוב לי מאוד לפתח את היחסים עם מדינת הפיליפינים והיחסים הולכים ומשתפרים בזמן האחרון.

<חיים חושן: היה פה סגן נשיא הפיליפינים, ביקר לאחרונה שר החוץ של הפיליפינים.

מיכל רוזין: אני שמחה לשמוע.

מיכל רוזין: אני בדיוק נוסעת לכנס שם.

<חיים חושן: מצוין, אנחנו נשמח לעזור לך.

<חיים חושן: הם שמו את הנושא הזה על ראש שמחתם.

<חיים חושן: סגן נשיא הפיליפינים היה פה.

<חיים חושן: הוא הגיע לכנס סיום של אגרוסטדיס.

<חיים חושן: שר החוץ התייחס לפרויקט המשתלמים בהודעת ה-press release שהוא הוציא לקראת ביקורו בארץ.

<חיים חושן: זה מופיע, זה תופס חלק ניכר מה -press release שלו.

דב חנין: אדוני, אנחנו מסתכלים פה על רשימת המדינות והיא באמת מרשימה, ואני גם שמח לראות מדינות, בלי להזכיר שמות, שאפילו אין להם בכלל יחסים דיפלומטיים עם ישראל ויש משתלמים שזה מצוין.

<חיים חושן: אין לי בעיה להזכיר את בהוטן.

דב חנין: כן, הרשימה נמצאת.

דב חנין: היא הרי לא סודית.

דב חנין: אני בהחלט חושב שהדבר הזה הוא יפה והוא מראה.

דב חנין: אבל דווקא הממד הזה שאדוני מציין אותו, ובצדק, מחייב מעורבות מאוד גדולה של משרד החוץ כדי לוודא שאנחנו אכן מדברים במשהו שבסופו של דבר יועיל.

דב חנין: יועיל גם למשתלמים, אבל גם בעתיד מדינת ישראל תוכל לבוא ולהגיד: תראו, אנשים לומדים, מקבלים הכשרה, מתייחסים אליהם בצורה הוגנת וכד' וכד'.

דב חנין: ודווקא על הרקע הזה אני רוצה לשאול אותך עד כמה אתם כמשרד החוץ, כמי שיש לו בוודאי מאוד ישיר בעניין, מעורבים בפיקוח היום יומי על הדברים נוכח כל הטענות שאנחנו שומעים, ובטח גם נשמע בדיון הזה.

<חיים חושן: קודם כל, אני רוצה לומר שאני מלווה את הפרויקט הזה and off on.

<חיים חושן: כמובן הייתי גם בשליחויות בחו"ל מבחינתו בשנות ה-90 כשזה התחיל עם כמה עשרות משתלמים בערבה והוא קרוב מאוד מאוד לליבי.

דב חנין: אגב, איפה המרכז בערבה?

<אייל בלום: במרכז ספיר.

<אייל בלום: אני ראש המועצה האזורית ערבה תיכונית.

<אייל בלום: המרכז אצלנו ואדבר עליו בהמשך.

<חיים חושן: התוכנית הזו גם באופן רגשי מאוד מאוד קרובה אליי כי אני מטפל בה and off on, אני רואה במשך השנים את הדיווידנדים.

<חיים חושן: אני מוכרח לומר לכם, רבותי הנכבדים, תאמינו לי שיש מרחב גדול של נושאים לטפל בהם.

<חיים חושן: אני משקיע בזה הרבה מאוד אנרגיה, זמן ומחשבה, ומוצא את הזמן תמיד לנסוע עם הוועדה.

<חיים חושן: אנחנו נוסעים הרבה מאוד לשטח, מדברים עם הסטודנטים, שואלים אותם שאלות.

<חיים חושן: אני לא אומר שלא עולות מידי פעם תלונות וביקורות.

<חיים חושן: לפעמים האנשים המעורבים יוצאים החוצה ואנחנו נשארים לבד עם הסטודנטים.

מיכל רוזין: האם שמעת חלק מהתלונות שעלו, למשל, בכתבה שריכז עבורנו קו לעובד שתיכף נשמע אותם בצורה מסודרת?

מיכל רוזין: חוץ מלהתגונן ולהגיד שהתוכנית היא נפלאה ונהדרת, האם נדרשתם לתלונות, לשיפור המצב?

מיכל רוזין: תתארו לנו.

מיכל רוזין: יכול להיות שאתם מכירים חלק מהבעיות וכבר טיפלתם בחלק.

מיכל רוזין: זה גם נכון להגיד: כן, ראינו: אחד, שתיים, שלוש.

מיכל רוזין: שיפרנו, זה עובד כך וכך שנים.

מיכל רוזין: ראינו בעיות כאלה ואחרות בחלוקת מכסות, בצורת העסקתם, באופן העסקתם ושיפרנו.

מיכל רוזין: שווה לבוא גם עם איזושהי הבנה שלא הכול מושלם.

מיכל רוזין: אף פעם לא הכול מושלם וכן יש תלונות ויש בעיות וצריך לשפר אותם.

<חיים חושן: עמוס ביקש ממני להתייחס ואשאיר לו רגע להתייחס.

<חיים חושן: אני רק אשלים את התשובה לחבר הכנסת דב חנין.

<חיים חושן: משרד החוץ מאוד מעורב, כל השגרירויות שלנו מעורבות בזה.

<חיים חושן: השגריר לשעבר בנפאל מר חנן גודר שחזר לפני חודשיים משליחותו היה נוסע עם נציגי המרכזים למחוזות מרוחקים בנפאל על מנת לפקח מקרוב על התהליך שלא ייבחרו סטודנטים לא ראויים.

<חיים חושן: פיתח שם ביוזמתו שיטה של הגרלה שחס וחלילה לא ייגבו פה איזה דמי תיווך או שיהיה פה הליך לא נקי.

<חיים חושן: אנחנו מאוד מאוד מעורבים בזה.

<חיים חושן: אנחנו בקשר עם האוניברסיטאות, אנחנו בקשר עם הממשלות.

<חיים חושן: יש לי קשר רציף פה עם שגרירויות אסיה.

<חיים חושן: אני במקרה לא אחראי על דרום אמריקה ולא על אפריקה.

<חיים חושן: אני רוצה להגיד לכם שבמשך השנים שהתוכנית הזו פועלת אני לא שמעתי כמעט שום תלונה – אני לא רוצה להגיד לגמרי לא – מאף שגרירות אסיאנית בישראל, להיפך.

מיכל רוזין: זה לא מפתיע אותי.

מיכל רוזין: מאז שאני מנהלת את הוועדה הזו אני בקשר עם חלק מהשגרירויות.

מיכל רוזין: השגרירויות לא מתלונן.

מיכל רוזין: גם כשמתים פה תאילנדים השגרירות לא התלוננה.

מיכל רוזין: אנחנו העלינו את זה אז הם באו לישיבה בהזמנתי.

מיכל רוזין: הם לא מתלוננים.

מיכל רוזין: זה שלא מתלוננים לא אומר שאין בעיות.

מיכל רוזין: ההיפך, כשאומרים לי שאין תלונות ושלא פונים ואין בעיות אני מרימה גבה ושואלת איך זה שאין תלונות.

מיכל רוזין: יש תלונות בכל מקום.

מיכל רוזין: תיכנס עכשיו לאוניברסיטת תל אביב ותשאל סטודנטים על האוניברסיטה יהיו תלונות, וטוב שכך.

<חיים חושן: אני לא אמרתי שאין תלונות, אני אמרתי שכמעט אין תלונות.

<חיים חושן: אני חושב שהשגרירויות האלה דואגות יפה מאוד לאינטרסים של האזרחים שלהן ולא רוצות שתיפול שערה משיער ראשם.

<חיים חושן: תאמינו לי, היה עכשיו "צוק איתן" ועמדתי בקשר רציף.

<חיים חושן: השגריר התאילנדי דאג כל יום מה לא בסדר.

מיכל רוזין: אחרי שנהרג לו נתין, בוודאי.

<חיים חושן: גם במקרים אחרים של עובדים זרים מהפיליפינים שהם יושבים חזק מאוד בוועדות משותפות ובדיאלוגים.

מיכל רוזין: אני שמחה לשמוע.

<חיים חושן: הם יושבים חזק עלינו ודואגים שהאינטרסים של האזרחים שלהם יישמרו.

<חיים חושן: להיפך, מה שאנחנו שומעים מהם:

<חיים חושן: אנחנו היינו רוצים שתביאו עוד סטודנטים לתוכנית.

<חיים חושן: אעצור פה ואתן לעמוס להתייחס.

מיכל רוזין: בסוגריים אני אומרת שגם במולדובה ישבנו והתחננו אלינו שניקח עוד ועוד עובדים.

מיכל רוזין: לפעמים זו הדרך היחידה של המדינות לפרנס את האוכלוסייה שלהן.

מיכל רוזין: לכן, זה לא תמיד מעיד באופן טוטאלי שהכול מושלם.

מיכל רוזין: וגם אם התוכנית טובה ונכונה ראוי להתייחס לבעיות.

אבשלום וילן: סליחה, גברתי היושבת-ראש, ההבדל העקרוני בין עובדים זרים לסטודנטים הוא שלישראל יש יתרון אחד מוכח בעולם והוא הידע החקלאי שלה.

אבשלום וילן: מבחינת הרציונל שישראל חולקת את הידע הזה בקבוצה גדולה של מדינות בעולם השלישי ששם בעיית הרעב והמזון היא קריטית, זה אולי הדבר הכי טוב שקרה לנו.

אבשלום וילן: זה לא פצצות, זה לא טכנולוגיה.

אבשלום וילן: זה ידע חקלאי.

אבשלום וילן: זה ברור שיש צריך לטפל במקרים.

אבשלום וילן: אבל בגדול הרעיון הזה, לדעתי, ואני מכיר לא רע את הממסד הישראלי, הוא הרעיון הכי יפה שיש במדינת ישראל שהיא מעבירה את הידע הזה לאותם מקומות שזקוקים לו.

אבשלום וילן: הלוואי והיינו מפתחים את זה ולא דברים אחרים.

אבשלום וילן: אז קודם כל כשמטפלים צריך לדעת את זה כי מההתחלה אני מרגיש פה קצת אווירה של: בואו נבדוק אתכם.

אבשלום וילן: הפרויקט הזה הוא יפהפה.

אבשלום וילן: בתקלות צריך לטפל.

אבשלום וילן: הלוואי שנגדיל ונכפיל.

מיכל רוזין: אני חושבת שעם זה התחלתי.

מיכל רוזין: גם ציינתי את התרומה שיש לכך ליחסי ישראל עם העולם, ובכלל תרומה לעולם.

מיכל רוזין: גם אמרתי שלצד זאת צריך לטפל ולראות שדברים אכן נעשים באופן כשר ונכון וטוב ומועיל ולא פוגעני, כי בסופו של דבר אותם שגרירים יוצאים החוצה וממשיכים להוציא מתוכו את טובתנו או את דיבתנו.

<חיים חושן: יש רק עוד נקודה שאני רוצה להדגיש אותה.

<חיים חושן: אנחנו צריכים להבין מה זה סטודנט במדינות שמהן הסטודנטים האלה באים.

<חיים חושן: זה לא כמו בישראל שחצי מהאוכלוסייה היא סטודנטים.

<חיים חושן: סטודנט בלאוס, בקמבודיה, בפיליפינים, זה אחוז מזערי של האוכלוסייה.

<חיים חושן: זה האליטה העתידית של המדינה.

מיכל רוזין: על אחת כמה וכמה שאתה מביא את האליטה הזו לפה ומתייחס אליה בצורה לא נאותה.

<חיים חושן: 3,500 שבאים לפה כשלא עולה גרוש למדינת ישראל.

<חיים חושן: אגורה מדינת ישראל לא משקיעה בתוכנית הזו, ואתם יודעים מה המצב שלנו אחרי "צוק איתן" וגם לפני "צוק איתן" ותקציב המדינה ותקציב מש'ב שצריך להיות 0.7% מה-OECD ואנחנו בחיים ובחלומות הכי ורודים שלנו לא נגיע לזה בקרוב.

<חיים חושן: תקציב מש"ב זה הדבר הכי טוב שיכול לקרות.

מיכל רוזין: הרמת לי רגע להנחתה.

מיכל רוזין: מדוע מדינת ישראל לא משקיעה בכך?

מיכל רוזין: מדוע החקלאים הם אלה שצריכים לשלם על כל סטודנט שמגיע אליהם?

מיכל רוזין: האם זה שהם צריכים לשם על סטודנטים בעצם לא מערער את מעמדם של אותם סטודנטים כי אם שילמתי כחקלאי על סטודנט אז בוודאי שאני רוצה שהוא יעבוד כמו שהוא צריך ואני גם אהנה מתפוקותיו.

מיכל רוזין: זה בדיוק הפוך ממה שאמרת.

מיכל רוזין: כלומר, אם היית אומר: זה כל כך חשוב למדינת ישראל שהיא גם משקיעה בכך משאבים והחקלאי הוא סוג של מארח בלבד אז הייתי אומרת: באמת יש פה משהו יפה.

מיכל רוזין: ברגע שאתה הופך את החקלאי ואתה אומר לו: אתה תקבל עובד סטודנט, סוג של עובד זר, אתה תשלם לו פחות שכר, הוא מחוץ למכסה שלך הוא יעל לך 2,500 שקלים – אני לא זוכרת כמה בדיוק משלמים – אז זה הופך את העניין מבחינת החקלאי להגיד גם: רגע, זה צריך להשתלם לי.

מיכל רוזין: אם אני לוקח כזה סטודנט זה לא רק שאני אתן לו מהידע שלי, אני גם צריך ליהנות ממנו, מהתפוקות שלו.

מיכל רוזין: אולי פה נמצאת הבעיה.

מיכל רוזין: עמוס חייב לסיים כי לא נתתי לו לסיים.

מיכל רוזין: עמוס, בבקשה תסיים.

<עמוס ארבל: ראשית, כפי שאמר חברי אנחנו צריכים להרגיש פה גאים בפרויקט הזה, באמת, ולא כמתנצלים.

<עמוס ארבל: גברתי, זו אולי הזדמנות להגיד לך תודה, גברתי, שניתנה לנו הזדמנות להגיע לכאן ולהציג את הפרויקט הזה כי אין לנו מקומות שאנחנו נחשפים להם ברמה הציבורית, הפוליטית, הממשלתית אפילו שהפרויקט הזה מוכר ועובד.

<עמוס ארבל: אני שמח על כל הזדמנות שתהיה לוועדה להציג את הפרויקט הזה כי שוב זה אחד מהדברים היותר יפים שמדינת ישראל עושה.

מיכל רוזין: אתה רוצה להתייחס לטענות שלי או שאתה רוצה שאחרים יתייחסו כי את זה כבר אמרנו?

<עמוס ארבל: אמרתי ואני רוצה לחזק את זה.

<עמוס ארבל: זה בזכות אנשים טובים.

<עמוס ארבל: יש בכתבה ב"ידיעות" אמירות פופוליסטיות, אמירות שטחיות.

<עמוס ארבל: יש בה גם דברים שצריך לבדוק אותם.

<עמוס ארבל: אני לא רוצה להתייחס אליה.

<עמוס ארבל: יש גם בעיות כאלו ואחרות גם בעבודה הזו של הוועדה, של הפרויקט הגדול היפהפה הזה, של יחס בין זמן לימוד לזמן מעשי, של שכר, של פיקוח, וכן הלאה.

<עמוס ארבל: ויפה, בסדר.

<עמוס ארבל: אף אחד לא אמר כאן שהכול מושלם.

<עמוס ארבל: אם יש מקרה פרטני אני מתחייב בשם הוועדה שהוא יטופל תוך24 שעות.

<עמוס ארבל: אולי המרכזים כאן יוכלו להתייחס למקרים פרטיים שהחקלאים שם סרחו ולא היו בסדר ואיך הם טיפלו בזה, ולא לספר שלאיזה חקלאי מרואנדה עשו כך וכך.

<עמוס ארבל: תביא את השם, תביא את החקלאי, יטופל באותו רגע, באותו יום.

<עמוס ארבל: אני מתחייב בזה.

<עמוס ארבל: סוגיות מערכתיות הרבה יותר גדולות ורוחביות הן בטיפול הוועדה.

<עמוס ארבל: חלק יותר מהר, חלק פחות.

<עמוס ארבל: אני מתחייב שגם הן יטופלו.

<יעקב פולג: שמי יעקב פולג, מנהל סינדקו במשרד החקלאות.

<יעקב פולג: סינדקו הוא המרכז לשיתוף פעולה בין-לאומי חקלאי.

<יעקב פולג: גברתי, שאלת לגבי הטענות והבעיות והקשיים ומה הוועדה עושה.

<יעקב פולג: הוועדה הוציאה נוהל מפורט שהועבר למרכזים, שקובע דרישות סף חמורות, דרישות המשך שהוועדה עוקבת אחר הדרישות האלה ואכן מבצעת ביקורים.

<יעקב פולג: כמו שנאמר כאן, יש תקלות, יש בעיות.

<יעקב פולג: אנחנו מתקנים.

<יעקב פולג: אבל תוכנית עם עצימות מדינית כל כך גבוהה אנחנו בהחלט חושבים שאנחנו רוצים להמשיך ולטפח אותה.

<יעקב פולג: דיברתם על מכסות, הטרמינולוגיה הזאת בכלל לא נכונה.

<יעקב פולג: אל מדברים פה על מכסות.

<יעקב פולג: זה לא מכסות של אנשים אלא סטודנטים שמגיעים לכאן להשתלמות.

<יעקב פולג: החקלאים שאליהם מגיעים הסטודנטים נבחרים בקפידה רבה לא רק לאור מצוינותם החקלאית ואנחנו מכירים כולם ביכולות שלהם, אלא בשל יכולתם להיות מנטור ולשמש מדריכים לסטודנטים, וכך הם אכן עושים.

<יעקב פולג: הם מלווים אותם לאורך כל הדרך.

מיכל רוזין: לפי מה אתה קובע כמה חקלאי יכול להיות מנטור של כמה סטודנטים?

מיכל רוזין: הרי אי-אפשר לנתק בין הדברים, זה קצת תמימות.

מיכל רוזין: זו תוכנית מאוד יפה אבל יש לנו בעיה קשה במדינת ישראל שאנחנו מתמודדים איתה פה שבוע אחר שבוע בנושא של עובדים זרים.

מיכל רוזין: אחת הסוגיות שעולה כל הזמן מול הוועדה הזו מהחקלאים היא עניין המכסות.

מיכל רוזין: תמיד רוצים יותר מכסות.

מיכל רוזין: לכן, אי-אפשר לנתק לחלוטין ולכן שאלתי איך זה מסתדר עם עניין המכסות, איך מחלקים בין החקלאים.

מיכל רוזין: אני רציתי לדעת ואני חושבת שזה לא מנותק לחלוטין ואי אפשר לנתק את זה.

מיכל רוזין: אם היית אומר לי הם רק באים ליום בשבוע ללמוד הייתי אומרת לך שאין קשר למכסות.

מיכל רוזין: מכיוון שהם באים והם מהווים חלק מצוות העובדים של אותו חקלאי יש ועוד איך קשר למכסות.

מיכל רוזין: ואם אני יכול להגדיל את המכסה שלי מעשרים עובדים זרים לשלושים על-ידי התוכנית הזאת אז יש לכך משמעות, אי-אפשר להתעלם מזה.

<יעקב פולג: גברתי, הם לא חלק מצוות העובדים.

<יעקב פולג: הם מטופלים אחרת לגמרי.

<יעקב פולג: אנחנו מקפידים על זה שתהיה הפרדה רעיונית מעשית בשטח בין הסטודנטים לבין העובדים האחרים שיש.

מיכל רוזין: איך זה מתבצע?

מיכל רוזין: הם עובדים בשדה אחר?

<יעקב פולג: לא.

<יעקב פולג: לפעמים הם עובדים ביחד כתף אל כתף, אבל הם מלווים.

<יעקב פולג: החקלאי מכיר, יודע ומעורה בתוכנית הלימודים שעליה אנחנו - משרד החקלאות - מפקחים.

<יעקב פולג: הם מגיעים איתם לשיעורים במידת הצורך, הם אחראים על תוכנית גמר.

<יעקב פולג: יש פה תוכנית גמר של סטודנטים, מחקר שלא מבייש שום מוסד מחקר חקלאי.

משה מזרחי: האם הוא מבוסס על החניכה שלו פה?

<יעקב פולג: כן.

משה מזרחי: באיזה שפה זה?

<יעקב פולג: זה באנגלית, אבל חלק בעברית.

<יעקב פולג: אתה מוזמן לראות.

<יעקב פולג: זה לא יכול להתבצע ללא הליווי הצמוד.

<יעקב פולג: אנחנו מקפידים על זה שהחקלאי ישב עם הסטודנט.

משה מזרחי: אלו סטודנטים.

משה מזרחי: האם בתום הכשרתם או בשלב ביניים עושים איזה סוג של משוב?

<יעקב פולג: בוודאי.

<יעקב פולג: יש פרויקט גמר, קודם כל.

משה מזרחי: עזוב פרויקט גמר.

משה מזרחי: משוב איך היה לו, האם עבד וקיבל או לא קיבל.

משה מזרחי: האם יש לכם משובים שבודקים?

אבשלום וילן: ירון אחראי על התוכנית.

משה מזרחי: כשנגיע אליו הוא יענה לנו על הנקודה הזו.

מיכל רוזין: תיכף נגיע.

מיכל רוזין: תסיים בבקשה את דבריך.

מיכל רוזין: אני רוצה לתת לקו לעובד.

מיכל רוזין: הוזכרה פה הכתבה ונסקרו באמת העובדות שהביא ארגון קו לעובד.

מיכל רוזין: חשוב לשמוע גם את העובדות ושנדע למה אנחנו מתייחסים.

מיכל רוזין: הקהל בבית שומע אותנו ולא כולם מכירים את הטענות שקיימות מול התוכנית.

מיכל רוזין: אנחנו משיבים לטענות מבלי להציג אותן.

<יעקב פולג: בהחלט.

<יעקב פולג: העלית את הנושא של הדרך בה עובדת הוועדה והיה חשוב לי לדבר על הנוהל שהכנו.

<יעקב פולג: דיברת על משוב.

<יעקב פולג: אנחנו מציעים בנוהל שאנחנו מפרסמים משוב.

<יעקב פולג: זו דוגמה, המרכז יכול להחליט על משוב אחר.

<יעקב פולג: אבל זה בהחלט חלק מהדרישות שלנו לקבל מהסטודנטים וזה מפורסם בנוהל שחילקנו למרכזי החונכויות.

משה מזרחי: האם מישהו מקבל את זה, מרכז, בודק?

<יעקב פולג: הנוהל הזה הוא חדש יחסית, הוא הופץ רק לפני שלושה חודשים.

<יעקב פולג: אבל יש עבודה של המרכזים עצמם של משוב שהם יציגו.

<יעקב פולג: אני רוצה להדגיש עוד נקודה קטנה ברשות

<יעקב פולג: כם לגבי החשיבות הבין-לאומית שיש לתוכנית הזו.

<יעקב פולג: כולנו מכירים את ארגון ה-OECD שאליו הצטרפנו לפני מספר שנים.

<יעקב פולג: הוא בעצמו מדבר בשבח הפרויקט ומבקש מישראל להמשיך את הפעילות הזו.

<יעקב פולג: כך גם ארגונים בין-לאומיים אחרים, IFATבאפריקה וארגונים או"מים שמבקשים מאיתנו כי באמת יש כאן חשיבות עצומה למדינות המתפתחות.

<יעקב פולג: זו אכן תוכנית דגל של משרד החוץ ומש"ב לפיתוח חקלאי באותן מדינות.

<יעקב פולג: זו אכן תוכנית עם עצימות מאוד מאוד גבוהה.

<יעקב פולג: צריך להכיר, להיות בשטח, לבקר באותן מדינות מתפתחות כדי להבין את ההשפעה וההשלכה.

<יעקב פולג: אנחנו מחברים את הסטודנטים האלה אחר כך לפעילות מש"בית פיתוחית במסגרת תוכנית פיתוח של מדינת ישראל באותן מדינות.

<יעקב פולג: צריך להבין את הבניית היכולות, capacity building.

<יעקב פולג: אנחנו מקבלים שבחים על התוכנית ואנחנו בהחלט חושבים שצריך להבין באמת אתה משמעות שלה יותר לעומק.

מיכל רוזין: הצטרף אלינו חבר הכנסת שמעון סלומון.

מיכל רוזין: אני רוצה למר לכם שאני חושבת שהנוכחות פה של חברי הכנסת מראה לכם שהנושא חשוב להם.

מיכל רוזין: הוועדה הזו לוקחת את עצמה מאוד ברצינות ומתייחסת לנושאים מאוד ברצינות גם כי אנחנו חושבים שיש לכך גם אחריות שלנו כמדינה שאנחנו מביאים לפה אורחים זרים ויש להתייחס בכבוד הראוי, וגם כי אנחנו חושבים כמו שאתם אומרים פה שוב ושוב, והדגשתי זאת בפתיחת דבריי, שיש משמעות גם לכך שהאנשים האלה חוזרים למדינות שלהם, מהווים שגרירים שלנו, וחשוב שהדעה על ישראל תהיה טובה ונכונה.

מיכל רוזין: בהמשך חבר הכנסת שמעון סולומון יספר לנו.

מיכל רוזין: הוא עצמו נסע עם שר החוץ לעשרה ימים לאפריקה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון, ציין פה נציג משרד החוץ באמת את החשיבות שיש לשיתוף הפעולה שגם מביאים יותר סטודנטים מאפריקה ולא רק מאסיה.

מיכל רוזין: הדברים בטח יחזרו.

מיכל רוזין: תסלח לי, אנחנו קצת מדברים ואולי הציבור בבית לא יודע על מה אנחנו מדברים ועל מה הטענות.

מיכל רוזין: בינתיים שמענו על התוכנית באופן כללי.

מיכל רוזין: יש טענות קשות כלפי התוכנית והתכנסנו לשמוע גם על התוכנית ועל היופי שלה, אבל גם מה הם הכשלים והלקונות שצריך לטפל בהם.

מיכל רוזין: נועה שאואר אחראית לתחום חקלאות בקו לעובד, תני לנו איזושהי סקירה מסודרת של הטענות שאתם קיבלתם ושהגיעו אליכם כדי שלאחר מכן יוכלו באמת גם משרד הפנים, גם משרד החקלאות, נציגי החקלאים והמכללות לתת את התגובה שלהם.

<נועה שאואר: בסדר גמור.

<נועה שאואר: לפני שנתחיל אני רוצה לבסס משהו שיוביל אותי לכל שאר הטענות.

<נועה שאואר: אנחנו פגשנו ובאו אלינו סטודנטים מכל ארבעת התוכניות שמצוינות בנייר העמדה שלנו באזורים שונים בארץ.

<נועה שאואר: דיברנו עם סטודנטים בתוכניות השונות כך שהמידע באמת מתייחס לכל התוכניות.

<נועה שאואר: כמובן שיש דברים ספציפיים שרלוונטיים לתוכניות ספציפיות, אבל באופן עקרוני זה מה שאנחנו מקבלים מהסטודנטים.

<נועה שאואר: בהתייחס לדברים שאמרתם כאן לפני זה – סטודנטים שאנחנו פגשנו מארבע התוכניות לא היו בעלי תואר בחקלאות.

<נועה שאואר: היו בעלי תואר בפסיכולוגיה, במדעי המדינה, בכל מיני מקצועות אחרים.

<נועה שאואר: חלקם סיימו תואר ראשון, חלקם היו אחרי שנתיים של לימודים והפסיקו את הלימודים שלהם באוניברסיטאות המקומיות כדי לבוא לישראל.

<נועה שאואר: הסטודנטים מספרים שהם הגיעו לכאן אחרי שנאמר להם שהם מגיעים לתוכנית של לימודים ועבודה כאשר כשהם נחתו בישראל הם ראו שעל כרטיס ויזת הסטודנט שהם קיבלו כתוב שאסור להם לעבוד, ומאותו רגע הם הבינו שיש איזשהו דיסוננס בעצם זה שהם עובדים ושאסור להם לעבוד.

<נועה שאואר: הסטודנטים מדווחים על יום לימודים אחד בשבוע, פחות או יותר ארבע-חמש שעות.

<נועה שאואר: סטודנטים באזור עמק חפר סיפרו לנו שיום הלימודים שלהם כולל סרטונים ביוטיוב שמראים על החקלאות הישראלית.

<נועה שאואר: סטודנטים אחרים שדיברתי איתם ממש בסוף השבוע דיברו שהלימודים הם באנגלית.

<נועה שאואר: הסטודנטים שאני דיברתי איתם לא ידעו לדבר איתי אנגלית, דיברנו ב-google translate, סטודנטים וייטנאמיים.

<נועה שאואר: זאת אומרת, לא ברור איך מועבר להם יום הלימודים ומה בדיוק קורה.

<יעקב פולג: לא היה מתרגם?

<נועה שאואר: לא .

<נועה שאואר: הם אמרו שבכיתה הם לומדים באנגלית.

<נועה שאואר: שאלנו אותם ב- google translate איך זה עובד והם חייכו בנימוס.

מיכל רוזין: נועה, אני רק אציין שאנחנו רצינו שיגיעו לכאן סטודנטים שיספרו על החוויה שלהם והם חששו מאוד להגיע.

<עמוס ארבל: יש לך את השמות שלהם?

<נועה שאואר: של כל הסטודנטים, כן.

<עמוס ארבל: נשמח לקבל אותם.

<נועה שאואר: בשמחה.

<נועה שאואר: מרבית הסטודנטים שאיתם דיברנו, למשל בסוף השבוע האחרון, סיפרו שהם עובדים שישה ימים בשבוע וביום המנוחה שלהם הם לומדים שזה יום ראשון.

<נועה שאואר: ביום שבת הם מועסקים כאחרון העובדים.

<נועה שאואר: השכר שהסטודנטים דיווחו משתנה מתוכנית לתוכנית.

<נועה שאואר: זה החל מ-15 - 17 שקלים לשעה עד 19 - 20 שקלים לשעה.

<נועה שאואר: שעות נוספות לא משולמות או מגולמות בתוך השכר של יום עבודה.

<נועה שאואר: כמו שאמרתי, שפת הלימוד באנגלית.

<נועה שאואר: חשוב לנו לציין שהסטודנטים מגיעים אלינו.

<נועה שאואר: פגשתי קבוצות מאוד גדולות של סטודנטים אחרי שהם פנו אליי כדי להבין מה בעצם קורה בתוכנית הזאת שהם נמצאים בה, למה הם משלמים הרבה מאוד כסף, למה הם קונסים אותם אם הם לא מגיעים ליום לימודים, למה החקלאי שאמור לשלם להם את המשכורת, משם יורד שכר הלימוד שלהם, ואם במקרה הם לא מגיעים לשכר שצריך אז באיזושהי דרך הם נקנסים על אי-תשלום.

<נועה שאואר: יש לציין בהקשר של ההכשרה המקצועית שאני בדיוק הורדתי כאן את החוזה של הסטודנטים עם אחת התוכניות שכתוב שהסטודנטים מתחייבים לעבודה פיזית אינטנסיבית בזמן השהות שלהם בישראל במסגרת ההכשרה שלהם או במסגרת הזמן שהם עם החקלאים.

<נועה שאואר: דבר אחרון, העובדים מדווחים לנו שהתאילנדים הם אלה שמלמדים אותם.

<נועה שאואר: תאילנדים מדברים גם הרבה פעמים שפות שקל יותר להבין.

<נועה שאואר: אנשים מהגבול עם לאוס מבינים אנשים מלאוס, ומי שמלמד אותם זה התאילנדים.

<נועה שאואר: אני לא מדברת פה על מקרים ספציפיים, זה לא אותו סטודנט שאפשר בו לטפל או אותו חקלאי שצריך באמת לבדוק, אלא באופן רחב על כל התוכניות שבדקנו.

<נועה שאואר: החקלאים אינם מתקשרים עם העובדים, אין להם איך לתקשר עם העובדים ומי שמלמד את העובדים זה התאילנדים.

<חני בן ישראל: חני בן ישראל ממרכז קו לעובד.

<חני בן ישראל: בהמשך לדברים האלה אני רוצה להדגיש נקודה עקרונית.

<עמוס ארבל: סליחה, כמה אנשים היו אצלכם בערך?

<עמוס ארבל: מספר - 20, 30, 50?

<נועה שאואר: לא, די הרבה.

<עמוס ארבל: האם את יכולה להגיד מה זה הרבה?

<עמוס ארבל: האם זה מאות?

<נועה שאואר: ברמה של 200, 300 איש שפגשנו.

<עמוס ארבל: 300 איש פגשת וכולם מעלים את הטענות שאת מעלה?

<נועה שאואר: כן.

<חני בן ישראל: גם גבינו תצהירים, גם הבאנו לרשות, אפרופו ההתחייבות לטפל תוך 24 שעות.

<חני בן ישראל: העברנו תלונה עם תצהיר.

<עמוס ארבל: למי הבאת את השמות?

<חני בן ישראל: אני העברתי תלונה מסודרת לרשות לפני כמה שבועות?

<עמוס ארבל: איזה רשות?

<עמוס ארבל: המסים?

<חני בן ישראל: רשות ההגירה.

<חני בן ישראל: אני גם לא לחינם שאלתי קודם את עמוס לגבי הנתונים מהשנים הקודמות כי כמו שכל מי שיושב סביב השולחן הזה יודע לפני כשנתיים נכנס לתוקפו הסכם שהוא מהפכני מבחינת האופן שבו מדינת ישראל ניהלה את הגירת העבודה לישראל עד עכשיו, הסכם בילטרלי עם תאילנד שלראשונה הכניס אלמנט של גיוס מפוקח באמצעות מנגנון שהוא משותף לשתי המדינות, וכתוצאה עובדים תאילנדים שבאים לישראל, מהגרי עבודה, כבר לא משלמים 9,000, 10,000, 11,000, 12,000 ו-13,000 דולר כדי להגיע לפה תוך כדי שהם משעבדים את כל רכושם ועתידם הכלכלי, אלא משלמים סכומים נמוכים משמעותיים.

<יעקב פולג: מה הקשר?

<חני בן ישראל: אני מיד אסביר.

מיכל רוזין: תן לה בבקשה.

מיכל רוזין: אני מנהלת את הדיון ואני מחליטה אם יש קשר או אין קשר.

<יעקב מוסקוביץ: לא, אבל היא זורקת פה באוויר סכומים - - -

מיכל רוזין: היא מדברת כרגע על מה שהיה בעבר דמי תיווך לעובדים בחקלאות.

מיכל רוזין: אני מבקשת, כל אחד יקבל את זמנו לדבר.

מיכל רוזין: לא ייתכן שדווקא לקו לעובד תפריעו.

מיכל רוזין: הם הקשיבו בשקט לכם, תנו להם לדבר.

מיכל רוזין: אתה תהיה ברשות דיבור.

מיכל רוזין: לא תלך מפה מבלי שתהיה לך רשות דיבור ותגובה.

<עמוס ארבל: גברתי, שתתייחס לסטודנטים ולא לעובדים זרים.

מיכל רוזין: היא בדברי הפתיחה שלה והיא לא אומרת לך מה להגיד.

מיכל רוזין: תן לה להגיד את דבריה.

מיכל רוזין: זה לא אומר שאתה חייב להסכים.

מיכל רוזין: עמוס ארבל, אני מבקשת.

משה מזרחי: להיפך, היא מחמיאה למדינת ישראל שפתרה את הבעיה.

משה מזרחי: היא נתנה הקדמה מאוד פוזיטיבית ואתם נבהלים.

משה מזרחי: היא מסבירה למה הרגישות.

<חני בן ישראל: פתחתי במחמאה על המהלך ההיסטורי של ההסכמים הבילטרליים על גיוס מהגרי עבודה מתאילנד שכתוצאה באמת עובדים שמגיעים לפה משלמים סכום נמוך באופן משמעותי.

<חני בן ישראל: לוקח להם חודשים ספורים להחזיר את החוב ולא שנתיים כבעבר.

<חני בן ישראל: כתוצאה מכך מה שקרה הוא שהרבה חברות כוח אדם שהיו בביזנס של להביא עובדים זרים לישראל פשטו את הרגל, הן אינן כבר - מה שהוכיח כמובן את הטענה שלנו שכל הרווחים שלהם היו מבוססים על גביית דמי תיווך לא חוקיים.

<חני בן ישראל: הנה אנחנו רואים שמאז שנחתם ומיושם ההסכם הבילטרלי מספר הסטודנטים שמגיעים לישראל שילש את עצמו.

<חני בן ישראל: חשוב לומר שאיך שאנחנו רואים את הדברים, טמונה פה סכנה ממשית שהדבר הזה שאני מסכימה לחלוטין שהרעיון הוא יפה, אבל צריך לבדוק האם היישום אכן נאמן לרוח של הרעיון שהוצג פה.

<חני בן ישראל: הסטודנטים שאנחנו פוגשים מדווחים על כך שהחלק של העבודה, מה שעמוס כינה לימודים מעשיים, עבודה פיזית, מונוטונית, שאין בצדה שום היבט לימודי, היא החלק הדומיננטי - - -

<יעקב פולג: אני חושב שאת מטעה שאת אומרת שאין- - -

מיכל רוזין: סליחה, היית ברשות דיבור.

מיכל רוזין: תן לה.

מיכל רוזין: אתה תוכל להגיב ולהגיד שהיא מטעה, כרגע היא בזכות דיבור.

<חני בן ישראל: - - -היא החלק הדומיננטי של השהות שלהם פה, בעוד שהחלק הלימודי הוא זניח לחלוטין.

<חני בן ישראל: לומדים ארבע שעות בשבוע ביום המנוחה השבועי, שישה ימים בשבוע עובדים במשרה מלאה, ולפעמים אפילו שעות נוספות, כך שאין ספק שמדובר פה מבחינת החקלאים בכוח עבודה.

<חני בן ישראל: מדובר פה בכוח עבודה שמגויס שלא על-פי ההסכמים הבילטרליים ומובא לפה על-ידי גופים שלחלוטין לא ברור, בניגוד למצב עם הלשכות הפרטיות בעבר, מה החובות שלהם כלפי הסטודנטים.

<חני בן ישראל: אנחנו יודעים שללשכות הפרטיות, חברות כוח האדם בתחום החקלאות, היו מחויבות לכל מיני עניינים.

<חני בן ישראל: זה שהם קוימו או לא קוימו זה כבר שאלה אחרת.

<חני בן ישראל: למשל, ערבויות כספיות, ניידות של עובדים בין מעסיקים.

<חני בן ישראל: כרגע נמצאים פה אנשים שלחלוטין המחויבות של החברות המגייסות כלפיהם הוא עניין מאוד מאוד לא ברור.

<חני בן ישראל: האנשים האלה משלמים דמי תיווך כדי להגיע לפה.

<חני בן ישראל: האנשים שאנחנו פגשנו משלמים שכר לימוד.

מיכל רוזין: למי הם משלמים דמי תיווך?

<חני בן ישראל: הם משלמים לתוכנית שמגייסת אותם, לכל אחת, וגם החקלאי משלם עבור כל סטודנט.

מיכל רוזין: כמה הם משלמים עבור תוכנית הלימודים?

<חני בן ישראל: לפי הדיווחים שאנחנו קיבלנו שכר הלימוד הוא 11,000 שקל, לא כולל כרטיס הטיסה.

<חני בן ישראל: לטעמי, שכר הלימוד של 11,000 שקל על ארבע שעות לימודיות בשבוע, נראה לי שיש פה משהו קצת לא פרופורציונאלי.

<חני בן ישראל: שכר הלימוד הזה מנוכה מהשכר של העובדים.

<חני בן ישראל: הם מחזירים אותו לתוכנית כך שבפועל השכר החודשי שהם מקבלים עבור עבודה שהיא עבודה במשרה מלאה ואף יותר מזה, נופל בצורה דרמטית משכר המינימום.

<חני בן ישראל: שוב, חשוב לנו להדגיש שמה שקורה פה מבחינתנו, ואני באמת נדהמתי לשמוע אבל גם לא לגמרי הופתעתי שמדובר על 3,500, תחשבו על הפרופורציות של זה לעומת כמות העובדים התאילנדים שנמצאים פה – כמעט רבע.

אבשלום וילן: יש 25,000 עובדים תאילנדים בארץ.

מיכל רוזין: בסדר, אז לא רבע.

מיכל רוזין: אז פחות מרבע.

מיכל רוזין: זה עדיין סכום משמעותי.

מיכל רוזין: אבו, גם אני יודעת חשבון.

<עמוס ארבל: את נפגשת פעם עם מנהלי מרכז?

<חני בן ישראל: נפגשתי עם עשרות סטודנטים ושמעתי מהם.

<עמוס ארבל: לא, לא – מרכז.

<עמוס ארבל: ללכת למרכז ולראות את הצד השני.

<עמוס ארבל: להגיד שהם לומדים שלוש שעות בשבוע?

<חני בן ישראל: אני החתמתי על תצהיר והעברתי לרשות.

<חני בן ישראל: ארבע שעות בשבוע ביום המנוחה השבועי.

מיכל רוזין: בואו ניתן לעו"ד חני בן ישראל לסיים ואז נשמע תגובות.

<יעקב מוסקוביץ: יש פה הרבה אי-דיוקים.

מיכל רוזין: לכן, אתם כאן – להעמיד דברים על תיקונם.

מיכל רוזין: בואו נשמע כדי שתדעו על מה להגיב.

<חני בן ישראל: מאחר והחלק של עבודה שאני שוב אומרת זו עבודה פיזית, מונוטונית, שאין בצדה היבט לימודי, זה החלק הדומיננטי של הפרויקט, יש פה שאלה רצינית של החוקיות של כל העסק הזה.

<חני בן ישראל: כי אנחנו יודעים שכדי לתווך בהבאה של מהגרי עבודה לישראל צריך רישיון לתיווך בין-ארצי.

<חני בן ישראל: למיטב ידיעתי, לאף אחד מהגופים שמנהלים את התוכניות האלה אין רישיון לתיווך בין-ארצי.

<חני בן ישראל: מבחינתנו, יש שאלה רצינית מאוד של חוקיות שניצבת מעל התוכניות האלה מעבר לעובדה - - -

<עמוס ארבל: אין שום היבט חוקי להביא סטודנטים למרכז משתלמים.

<עמוס ארבל: הם לא עובדים זרים, הם לא חברת כוח-אדם, הם לא עוסקים בתיווך כמו שאת מגדירה.

<עמוס ארבל: את מטעה ואת מכניסה פה טריזים לתוכנית יפהפייה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: עמוס, אתה פתחת את הדיון והצגת את התוכנית היפה ביותר שלה.

מיכל רוזין: חזרתי אליך, נתתי לך לסיים את דבריך.

מיכל רוזין: תן להם לטעון את הטיעונים ותיכף נשמע את התגובות.

מיכל רוזין: לא סגרנו את הדיון בדבריהם של קו לעובד.

מיכל רוזין: אנחנו פה בשביל לשמוע, אחרת היינו מסתפקים בכתבה.

מיכל רוזין: אנחנו פה כדי לשמוע את התשובות של הגורמים, ולכן תן לה לסיים את דבריה.

מיכל רוזין: גם אם אתה מתרגז אני מבקשת לתת לה לסיים את דבריה.

מיכל רוזין: לאחר מכן יהיו תגובות.

<חני בן ישראל: אני רוצה לחדד.

<חני בן ישראל: אני לא מפקפקת ברצונם הטוב ובכנות הכוונות של אף אחד ממשרדי הממשלה שמעורבים בפרויקט או בכך שהמטרה של הפרויקט היא ראויה.

<חני בן ישראל: אנחנו – קו לעובד – כארגון שעוסק בזכויות מהגרי עבודה בוודאי שנעמוד אחרונים בפני ייצוא של ידע למדינות מתפתחות.

<חני בן ישראל: אבל צריך להבין, נהיה פה עסק כלכלי.

<חני בן ישראל: אל תעצמו את העיניים נוכח הדברים ואל תתגוננו מהביקורת.

<חני בן ישראל: תקשיבו לה.

<חני בן ישראל: יש פה עסק כלכלי מאוד מאוד רווחי.

<חני בן ישראל: אנשים שהיו מעורבים בתחום של גיוס מהגרי עבודה זיהו פה הזדמנות שנסגרה בעקבות ההסכמים הבילטרליים.

<חני בן ישראל: במקום לגייס מהגרי עבודה תחת ההגבלה מאוד מסיבית שנכנסה של דמי תיווך מביאים עכשיו סטודנטים כששוב, יש פה שאלה פתוחה של מכסות, של מחויבות.

<חני בן ישראל: לכן, חשוב לומר שהעסק הזה מבחינתן של התוכניות, מבחינתם של מועצות מקומיות, החברות הכלכליות שלהם שמנהלות את התוכניות האלה, מדובר בעסק כלכלי לכל דבר ועניין.

<חני בן ישראל: אנחנו בסך הכול מנסים להצביע על האפשרות שיש פה צד חלש שבמשוואה שמשלם את המחיר באופן לא פרופורציונאלי.

<חני בן ישראל: ככל שרוצים שזו באמת תהיה תוכנית שמבוססת על לימודים והשתלמות צריך להדגיש את ההיבט הזה שלה ולא את ההיבט של העבודה שכרגע הוא לחלוטין לא עומד בפרופורציה להיבט הלימודים, וזה עוד לפני שהתחלתי לדבר על שכר.

<חני בן ישראל: אדם שעובד במשרה מלאה שמונה שעות בשבוע ואף יותר מזה, שיתכבד החקלאי שמעסיק אותו וישלם לו 23,12 לשעה ולא 17, ולא 15 שקל לשעה, תודה.

משה מזרחי: רק שאלה אחת לפני שאת מתרווחת.

משה מזרחי: מה יש בתצהיר שהגשתם?

<חני בן ישראל: התצהיר הזה מתאר את הכסף שאותו סטודנט בורמזי שילם כדי להגיע לפה.

<חני בן ישראל: הוא מתאר את הלימודים ש- - -

משה מזרחי: יש פרטים, יש שמות של אנשים?

<חני בן ישראל: כן, בוודאי.

<חני בן ישראל: אם הוועדה רוצה אני אשמח להעביר את זה.

משה מזרחי: בתצהיר יש ממש פירוט של האנשים?

<חני בן ישראל: יש פירוט.

משה מזרחי: 200 שמות?

<חני בן ישראל: יש לנו כמה וכמה תצהירים.

<חני בן ישראל: אם הוועדה רוצה - - -

משה מזרחי: אלה שמצאת אותם שהם בעלי תואר בפסיכולוגיה ובמדע המדינה ובכרתטולוגיה שבאו לעבוד בחקלאות מצוינים עם תואריהם?

משה מזרחי: שמות פרטניים?

<חני בן ישראל: כן, יש לנו שמות.

משה מזרחי: בתצהיר?

משה מזרחי: לא לענות מהמותן.

<חני בן ישראל: בחלק מהתצהירים, כן.

<נועה שאואר: יש איזושהי בעיה - - -

משה מזרחי: אם אין תגידו אין.

<נועה שאואר: לא, יש לי שמות.

<נועה שאואר: שמות - יש לי הכול.

<נועה שאואר: יש בעיה שאותם סטודנטים מאותה סיבה שהם פחדו להגיע לכאן בגלל שהם לא עובדים זרים והם לא נמצאים כאן על אשרות עבודה הם חשופים לגירושים.

משה מזרחי: הם יכולים להקים עמותת-בת בשם קו ללומד במקום קו לעובד.

<נועה שאואר: הם לא רוצים בשום צורה להשתמש בשם או לבוא ולצאת כי יגיעו חדשים.

<עמוס ארבל: את השמות תביאי.

משה מזרחי: בתצהיר הם מזוהים או לא מזוהים?

<נועה שאואר: בוודאי שכן.

משה מזרחי: הדוגמאות שדיברת עליהן מזוהות?

מיכל רוזין: כן, יש לה.

מיכל רוזין: נועה, אל תתייחסי לאחרים.

מיכל רוזין: חלק מהדברים היא העבירה.

<קריאה: אנחנו נשמח לראות.

<קריאה: אז אנחנו נעביר.

<קריאה: חשוב לומר, אפשר להיתפס פה ולהגיד - - -

אבשלום וילן: שאלה עניינית.

מיכל רוזין: כן, אבשלום וילן.

אבשלום וילן: אני דורש מכל מי שיש לו מידע על חקלאי שלא משלם כחוק וכו', למה לא מגישים תלונה במשטרה?

אבשלום וילן: למה?

אבשלום וילן: כל מי שלא משלם נתבע אותו.

מיכל רוזין: אבו, אנחנו עשינו פה דיונים רבים לגבי האכיפה והפיקוח.

מיכל רוזין: יש בעיה קשה מאוד גם בנושא אכיפה ופיקוח לגבי עובדים זרים באופן כללי.

<קריאה: שיעבירו את זה לוועדה לפחות.

<קריאה: שהוועדה תדע שהמרכז סרח.

מיכל רוזין: אנחנו נעביר את המידע.

משה מזרחי: היא אומרת שזה יושב אצלכם כבר - - -

<עמוס ארבל: לא אפילו רבע של דף.

<קריאה: הוועדה תפעל באופן מידי כנגד הבעיות האלה.

משה מזרחי: זה שוכב אצלכם כבר חודשים או שבועות?

מיכל רוזין: חודשים היא אמרה.

<עמוס ארבל: למי, גברת?

<חני בן ישראל: שלחתי לשושנה שטראוס.

<עמוס ארבל: שושנה שטראוס.

<עמוס ארבל: שושנה לא חברה בוועדה, לא שייכת לוועדה.

<עמוס ארבל: הוועדה לא רלוונטית.

מיכל רוזין: היא היועצת המשפטית.

מיכל רוזין: אם זה מגיע אליה היא צריכה אליך.

מיכל רוזין: עמוס, זה לא תירוץ.

אבשלום וילן: שושנה שטראוס היא תותחית ואני בטוח שתטפל מיד.

משה מזרחי: - - - עם העתק אליה.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.

מיכל רוזין: לאחר מכן נעשה סדר.

מיכל רוזין: אני רואה את כולם וכולם רשומים לי וכולם יקבלו זכות דיבור.

שמעון סולומון: קודם כל, מאוד הייתי רוצה לחשוב שכולנו יושבים כאן ויש פה הזדמנות מצוינת לשמוע האחד את השני ולקבל ביקורת ולחשוב שאדם אחר יכול להביא מידע שאני לא ער לו, וזו הזדמנות לקחת ולבדוק את זה.

שמעון סולומון: במקו זה כשאני רואה את התגוננות זה הורג אותי.

שמעון סולומון: אם הייתי מנהל ארגון או חברה מסוימת הייתי מעודד מפגשים כאלה כדי לשמוע מה קורה בתוך הארגון שלי כדי שאוכל לשפר.

שמעון סולומון: אני רוצה באמת להאמין, ואני אומר את זה עכשיו לא סתם, כדי שנוכל לשבת רגוע ולהקשיב למה שנאמר פה.

שמעון סולומון: כלומר, יש פה משהו משותף לכולם והוא שרוצים שהדברים יתנהלו כמו שצריך.

שמעון סולומון: בשביל זה הגיעו לפה מכל מיני מקומות.

שמעון סולומון: אני רואה פה נציג של הערבה התיכונה הרחוקה שהגיע לפה אחרי נסיעה של כמה שעות טובות.

שמעון סולומון: לכן, תראו בזה הזדמנות ולא לכתוש אחד את השני ולא לבקר ולא לקטוע.

שמעון סולומון: הייתי רוצה שנשב פה ונקשיב.

שמעון סולומון: אחר כך כל אחד יבדוק מה לא בסדר במשרד והאם יש באמת דברים בגו או לא.

שמעון סולומון: זאת אומרת, לבדוק את זה.

שמעון סולומון: חשוב לראות את זה בצורה כזו.

שמעון סולומון: אני חושב שאנחנו כחברי כנסת וכמחוקקים וכחברי כנסת לשעבר וכעובדי משרדים רואים את החשיבות של מה יגידו האנשים שחוזרים מפה, תאמינו לי.

שמעון סולומון: אנחנו לא בועה ואנחנו לא הכול יכולים פה.

שמעון סולומון: אנחנו לא ישראל הענקית שמשפיעה על כולם.

שמעון סולומון: חשוב לנו מה מרגיש ומה אומר כל אחד שמגיע לישראל כשהוא חוזר חזרה.

שמעון סולומון: בניגוד למה שנאמר פה, ויש לי לא אחת פגישות, מחרתיים יש לנו פגישה עם 11 שגרירים מתוך 12 שגרירים עם שר החינוך כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות באפריקה גם בתחום החינוך.

מיכל רוזין: לפי נתוני ה-OECD מהיום בבוקר לא בטוח שאנחנו יכולים לתרום להם בענייני חינוך.

שמעון סולומון: דווקא כן.

שמעון סולומון: בבתי ספר ובחינוך דווקא יש לנו.

שמעון סולומון: לא רק מש"ב.

שמעון סולומון: אנחנו רוצים גם בתחום החינוך.

שמעון סולומון: אם תרצו, וזו גם הזמנה, ביום חמישי, מחרתיים, תהיה פגישה עם 11 שגרירים אפריקאים בנושא חינוך כחלק מהשדולה שהקמנו ודיברנו על איזה דברים טובים שאפשר לעשות.

שמעון סולומון: אני יודע שאתם עושים דברים נפלאים באפריקה, יש לכם נציגים.

שמעון סולומון: הייתי שם חמש שנים וראיתי מהצד השני.

שמעון סולומון: אני יודע שגם בחינוך.

שמעון סולומון: אני עסקתי בחינוך באפריקה.

שמעון סולומון: אני גם עבדתי איתכם בשיתוף פעולה ברואנדה ולכן אני מציין את זה.

שמעון סולומון: צריך להמשיך ולמנף את זה.

שמעון סולומון: אני מזמין אותך לפגישה ביום חמישי מהשעה שתים-עשרה עד השעה שתיים עם שר החינוך ו-11 שגרירים.

שמעון סולומון: האחד שלא מגיע זה בגלל שהוא לא בארץ.

שמעון סולומון: שגריר אריתריאה לא בארץ ולכן הוא לא יהיה.

שמעון סולומון: אני לא חושב שיש גם מה למכור להם כי הם יודעים הכול, הם גם נעולים וסגורים בתוך עצמם.

שמעון סולומון: לגבי הסטודנטים שמגיעים לפה – בשורה התחתונה יש איזשהן בעיות וצריך לבדוק את זה.

שמעון סולומון: אנחנו פגשנו אותם, לפעמים מדברים איתם.

שמעון סולומון: אם הם פוחדים לבוא לפה, למה הם פוחדים להגיע?

שמעון סולומון: אולי צריך להעביר איזשהו מסר שלא יקרה להם שום דבר אם הם יאמרו מה שיש להם להגיד.

שמעון סולומון: זאת אומרת, כשיש בעיה צריך לבדוק וצריך לראות אם אפשר לעשות התאמות, תיקונים.

שמעון סולומון: כשהיינו במולדובה על עניין העובדים הזרים זה היה נהדר לשמוע.

שמעון סולומון: יכול להיות שיש חוסר התאמה בין מה שהם מצפים שם לבין מה שקורה פה.

שמעון סולומון: יכול להיות שהם באים לפה בשביל א' ופה קורה א' פלוס והם לא יודעים.

שמעון סולומון: שלושתנו היינו במולדובה ודיברנו על איך בודקים את העובדים הזרים, מה מצפה להם.

שמעון סולומון: הם יודעים הכול כשהם מגיעים לפה.

שמעון סולומון: אני חושב שזה יכול להיות דבר נהדר.

שמעון סולומון: דבר אחד אני יכול להגיד – לסטודנטים מאפריקה קשה לעבוד גם עבודה פיזית.

שמעון סולומון: הייתי באפריקה והייתי חלוץ בעבודה.

שמעון סולומון: אמרתי שאנחנו עובדים יום בשבוע ואני הייתי הראשון לעבוד ואז הסתכלו עליי בעיניים פקוחות ושאלו מה קרה.

שמעון סולומון: זאת אומרת, למה מנהל צריך לעבוד בעבודה פיזית?

<יעקב פולג: מצוין שאתה אומר את זה כי נאמר כאן שאין חלק לימודי בחלק המעשי.

<יעקב פולג: בחלק המעשי יש המון חלק לימודי, החל מזה שהוא קם בבוקר מוקדם כי הוא לא מכיר את זה.

<יעקב פולג: אנחנו רוצים שהוא יהיה יזם במדינה שלו ושהוא יצליח ויתפתח.

<יעקב פולג: הוא מגיע לכאן והוא מכיר את המחויבויות הקשות של החקלאי.

שמעון סולומון: נכון.

שמעון סולומון: העובדה שבמקום שבו אני הייתי שינינו את זה ובסוף הם היו חוד החנית בכל העבודות.

שמעון סולומון: הפכנו את זה תוך שנתיים-שלוש, לא בצווים אלא בעבודה חינוכית מאוד מאוד עמוקה, כך שבסוף הם הפכו להיות החלוצים.

שמעון סולומון: יכול להיות שלפני שהם הגיעו לפה לא אמרו להם כל מה שצריך להיות פה.

שמעון סולומון: הייתי בחום הלוהט בערבה שבקושי אפשר לשרוד.

שמעון סולומון: אתה רואה את האנשים האלה ובוקר בוקר צריך להצדיע להם.

שמעון סולומון: יכול להיות שקשה להם עם זה, אני יודע מה זה.

שמעון סולומון: כלומר, יכול שהסטודנטים שמגיעים לפה לא יודעים.

שמעון סולומון: לכן, צריך באמת לעשות איזשהו שדרוג בכל מה שקשור לתיאום ציפיות בין שם לפה.

משה מזרחי: אבל הם באים בהמוניהם במכפלות תוך שנתיים.

מיכל רוזין: כן.

<חיים חושן: היום בעידן הפייסבוק והטוויטר והמדיה הדיגיטאלית, אם כל כך רע אז למה יש כזה ביקוש?

<חיים חושן: הרי כולם יודעים מה קורה.

שמעון סולומון: אני לא מקבל את זה מפני שזה לא לשבת פה ולהגיד: אז למה אין את זה?

שמעון סולומון: הרי שכשהם באים לפה יש לנו אינטרס שהם ירגישו טוב, שילמדו, שיקשיבו.

שמעון סולומון: לכן, כשיש בעיה צריך לבדוק למה הבעיה.

מיכל רוזין: לכן, אנחנו כאן.

שמעון סולומון: אילן, היו לי שיחות עם שגרירים ודיברתי גם עם חלק מהמרצים שעבדו במש"ב, ולא צריך לציין שמות.

שמעון סולומון: חלק מאלו שעבדו במש"ב הם הרי מרצים במוסדות האלה.

שמעון סולומון: שגריר קניה בעיקר אומר לי שאלו שחוזרים למקומות שלהם לא מנוצלים מספיק.

שמעון סולומון: זאת אומרת, יש כאלו שהם אפילו חוזרים והם מתאדים או הולכים לדברים אחרים כי אין מאגר.

שמעון סולומון: אילן, לכן לקחתי את העניין הזה, למשל, עם שגריר קנייתי.

שמעון סולומון: במשך שלושה חודשים ישבתי איתו ארבע פעמים, כולל סיורים, כדי לראות איך חוזרים הסטודנטים שלו פה שסיימו לפני כמה שבועות, וגם חוף השנהב.

<אילן פלוס: מחברים אותם לתוכניות פיתוח.

<אילן פלוס: על זה הייתי רוצה לדבר כשתינתן לי זכות הדיבור.

שמעון סולומון: המטרה היא באמת לשמוע אחר כך את כולם.

מיכל רוזין: אייל בלום ראש המועצה האזורית ערבה תיכונית, בבקשה.

<אייל בלום: אני ראש המועצה של הערבה התיכונית.

<אייל בלום: קודם כל, אני רוצה לברך על הדיון הזה.

<אייל בלום: יש פה תוכנית מדהימה, תוכנית שהיא כבוד גדול למדינת ישראל.

<אייל בלום: לוקחים את הידע העצום שיש לנו בחקלאות ומשתפים מדינות בעולם שזקוקות לידע הזה.

<אייל בלום: צר לי שקו לעובד כל פעם מפריחים איזשהו בלון.

מיכל רוזין: בוא נתייחס לעובדות, פחות להשמצות.

מיכל רוזין: אני חושב שטוב שיש תוכניות וטוב שיש ארגונים.

<אייל בלום: אני לא משמיץ.

<אייל בלום: את שמעת אותי אומר משהו?

<אייל בלום: אבל למה את אומרת שאני משמיץ לפני שדיברתי?

מיכל רוזין: כי "מפריח" זה לא אמירה מחמיאה, בואו נדבר בשפה שמכבדת.

מיכל רוזין: גם ארגונים שפועלים לזכויות זה טוב שהם קיימים.

<אייל בלום: אז לא מפריח.

<אייל בלום: אנחנו – הערבה – אזור חקלאי.

<אייל בלום: יש אצלנו הרבה עובדים זרים בחקלאות, לצערי הרב.

<אייל בלום: הייתי שמח שיבואו ישראלים לעבוד.

<אייל בלום: יש לנו תוכנית של עשרים שנה של משתלמים ואני כן רוצה להגיד לשתי הבנות הנחמדות האלה – אני לא משמיץ.

מיכל רוזין: נשים חשובות, הן לא רק בנות.

<אייל בלום: אני לא מבין את האמירה.

משה מזרחי: אתה צריך להיות זהיר בעניין הזה של המגדר.

מיכל רוזין: מאוד.

<אייל בלום: אבל יש פה שתי בחורות נחמדות שאני רוצה להגיד להם משהו באמת מליבי.

<אייל בלום: אני חושב שכשבאים ומציגים עובדות – תלמדו את העובדות לעומק.

<אייל בלום: אף אחד לא מסתיר פה כלום.

<אייל בלום: יש פה ועדה רצינית מאוד בפרויקט הזה.

<אייל בלום: הם – הוועדה - בעצמם היו בתוך המגורים של המשתלמים, פגשו את הסטודנטים, פגשו את החקלאים.

<אייל בלום: יש פה ועדה מאוד רצינית.

<אייל בלום: הכול על השולחן.

<אייל בלום: שום דבר פה לא מוסתר, וזה קודם כל.

<אייל בלום: הרבה שנים הייתי באקדמיה ואני יודע מה זה סטודנטים.

<אייל בלום: יש פה נציג התאחדות הסטודנטים ואני מכיר מצוין.

<אייל בלום: אני מכיר את האוניברסיטאות בעולם.

<אייל בלום: אני בשנים האחרונות מתעסק בעבודה ציבורית בערבה.

<אייל בלום: אני לא ראיתי פעם אחת נציג של קו לעובד שבא להיפגש איתנו, אלה שאנחנו המרכז.

<אייל בלום: יש לנו עובדים זרים.

<אייל בלום: אצלנו בערבה הכול מרוכז על-ידי הרשות כי כולם חקלאים.

<אייל בלום: למה פעם אחת לא באתם לשבת איתנו וללמוד את העובדות?

מיכל רוזין: יש פה הזמנה יפה ואשמח שהיא תתקיים.

מיכל רוזין: גם אני אבוא ואני חושבת שגם חבריי לוועדה ישמחו לבוא ולפגוש אתכם ולשבת על חלק מהטענות.

שמעון סולומון: אני הייתי שם ואני ממליץ.

<נועה שאואר: פנינו למועצה אזורית ערבה תיכונית במכתב לפני חצי שנה, מעולם לא קיבלתי שום תשובה.

<אייל בלום: הנה, הדוברת פה.

<אייל בלום: אני לא יודע.

<אייל בלום: אני לא מסרב להיפגש עם אף אחד.

מיכל רוזין: אני מציעה לכתב אותי על כל המכתבים האלה, גם על התצהירים, על מנת שאני אראה מתי כתבתם ומתי קיבלתם תשובה.

מיכל רוזין: עמוס ארבל בדרך כלל עונה לי כשאני פונה אליו או כשאני מכותבת.

מיכל רוזין: אני מקווה שזה יעבוד גם במקרה הזה.

מיכל רוזין: אני לא מקבלת תמיד את תשובותיו, ההיפך.

מיכל רוזין: אני מבקשת לערער עליהן, אבל לפחות הוא עונה לי בדרך כלל.

מיכל רוזין: אתה לא עונה טוב, מה לעשות?

<אייל בלום: אני לא קיבלתי, לא מכיר מכתב כזה.

<אייל בלום: כשאני מקבל פניות אנחנו עונים להן, אנחנו לא מסתירים כלום.

<אייל בלום: אתמול עליתי ברדיו מול עו"ד מיכל תג'ר.

<אייל בלום: אחר כך ניסיתי להשיג אותה כדי לדבר איתה קצת והיא אפילו לא חזרה אליי.

<אייל בלום: לא הצלחתי בכלל לתקשר אחריה.

<אייל בלום: כל אתמול רדפנו אחריה, אז אני לא יודע.

<אייל בלום: אני לא אוהב את העניין הזה, אני אוהב שלומדים ומציגים עובדים.

<אייל בלום: אגב, יכול להיות שגם יש דברים וביקורות שצריכים להתייחס אליהם.

<אייל בלום: כולנו בני אדם, והכול בסדר גמור.

מיכל רוזין: לכן, אנחנו כאן.

<אייל בלום: אבל תעשו את העבודה.

<אייל בלום: אני לא אוהב שלא עושים את העבודה כמו שצריך.

מיכל רוזין: עד עכשיו נתת מניפסט למה קו לעובד לא עושה את עבודתו לא כמו שצריך, וזה לא הוכח.

מיכל רוזין: אבל בוא תגיד מה אתם כן עושים כמו שצריך ומהי התוכנית.

מיכל רוזין: אתה מתמקד בקו לעובד במקום להתמקד בתוכנית ובפרטים והשאלות ששאלתי ספציפית כמו עניין של מכסות, חלוקת מכסות, השכר יותר נמוך וכד'.

<אייל בלום: קודם כל, יש באמת הסכם בין ישראל לתאילנד לעובדים קבועים.

<אייל בלום: אבל יש גם עובדים עונתיים שמגיעים גם מסרילנקה ויש את המשתלמים שמגיעים ויש גם את העובדים העונתיים.

<אייל בלום: זה לא משהו חריג.

<אייל בלום: יש פה תוכנית מדהימה שהיא win win situation לכמה כיוונים: פעם אחת, למדינת ישראל יש אינטרס, כמו שנאמר, לייצר קשרים עם מדינות כשבעיקר אנחנו עובדים עם דרום מזרח אסיה.

<אייל בלום: איזה קשרים יש למדינת ישראל עם לאוס, עם קמבודיה, עם מיאנמר – זה התוכנית המשמעותית שיש עם המדינות האלה.

<אייל בלום: נשיא המדינה היוצא שמעון פרס היה בביקור בווייטנאם לפני שנתיים פלוס מינוס.

<אייל בלום: הוא הזמין אותנו לביקור הזה.

<אייל בלום: הייתם צריכים לראות – הפרויקט הזה היה הדגל של המשלחת הזו.

<אייל בלום: בסיום הביקור של נשיא המדינה הזמנו חמישים חבר'ה שסיימו את ההשתלמות שלהם בארץ והגיעו לווייטנאם, החדר היה מלא.

<אייל בלום: סיפרו לנשיא המדינה איזה הערכה ואהדה יש למדינת ישראל.

<אייל בלום: ירדו לי שם דמעות.

<אייל בלום: הנשיא לא הפסיק להתרגש.

<אייל בלום: נשיא המדינה נתן הוראה שהוא מגדיל את התוכנית בווייטנאם.

<אייל בלום: בגלל זה כל כך מכעיס שלא יורדים לפרטים.

מיכל רוזין: אני מבקשת שתרד לפרטים.

מיכל רוזין: בינתיים אתה מתאר לי את חשיבות התוכנית.

מיכל רוזין: אני חושבת שביססנו זאת, וגם קו לעובד תומכים בעניין הזה.

מיכל רוזין: בואו נרד לרזולוציות.

<אייל בלום: אני אוריד הכול.

<אייל בלום: אני לא מסתיר כלום ואני לא מתבייש בכלום, הכול על השולחן.

<אייל בלום: אם כן, זה פעם אחת האינטרס של המדינה.

<אייל בלום: פעם שנייה – החבר'ה בדרום מזרח אסיה שמגיעים לפה הם אנשים שהם חקלאים.

<אייל בלום: הם לא מגיעים מאמצע בנגקוק או מהאנוי או מערי הבירה, הם מגיעים מאזורים חקלאיים.

<אייל בלום: זה חבר'ה שהם חקלאיים.

<אייל בלום: לרוב הם לומדים חקלאות.

<אייל בלום: חלק מהתוכניות זה מוכר להם כקרדיט מהתואר הראשון.

<אייל בלום: למשל, בתאילנד התוכנית היא בשיתוף פעולה עם משרד החינוך התאילנדי.

מיכל רוזין: דווקא סטודנטים, בהבדל מעובדים זרים, אין בעיה עם זה שהם יגיעו מבנגקוק.

מיכל רוזין: לא כל מי שלומד בישראל חקלאות הוא מושבניק או קיבוצניק בעברו.

מיכל רוזין: להיפך, אתה יכול אגרונום ללא רקע חקלאי בילדות.

מיכל רוזין: זאת אומרת, זה בסדר גם אם הם גדלים בבנגקוק שתהיה להם מומחיות בחקלאות.

<אייל בלום: קודם כל, זה ברור לי.

<אייל בלום: אמרתי לך, הרבה שנים למדתי חקלאות תואר ראשון, שני, שלישי, פוסט דוקטורט.

<אייל בלום: הרבה שנים התעסקתי בלימודי חקלאות בארץ ובעולם אז אני יודע.

מיכל רוזין: אתה קיבוצניק במקור?

<אייל בלום: אני נולדתי בערבה ועשיתי את הדוקטורט במכון ויצמן וחזרתי לערבה.

<אייל בלום: אנחנו עוסקים היום בפיתוח הערבה כשהפרויקט של המשתלמים זה אחד התורמים - - -

מיכל רוזין: בוא נחזור לרזולוציות.

מיכל רוזין: הם לא באים מבנגקוק.

<אייל בלום: הם לרוב לא באים מבנגקוק.

<אייל בלום: אגב, בהאנוי יש אוניברסיטה שמגיעים מהאנוי, אבל הם חבר'ה שמגיעים בדרך כלל מהפריפריה.

<אייל בלום: אין שום מניעה שמישהו מבנגקוק יגיע.

<אייל בלום: אני מסכים איתך במאת האחוזים.

<אייל בלום: אבל מה שקורה הוא שרובם מגיעים מאזורים חקלאיים.

<אייל בלום: למשל, בתאילנד זה נחשב כחלק מהתואר הראשון שלהם.

<אייל בלום: הם אחרי שנה שנייה מגיעים.

מיכל רוזין: מה רמת האנגלית שלהם על מנת ללמוד פה בשפה האנגלית?

<אייל בלום: יש מדינות שיש להן אנגלית והם לומדים באנגלית וכל שאר המדינות מגיעות עם מתורגמן.

<אייל בלום: אין סטודנט אחד בערבה שלומד ולא מבין את מה שלמדים בכיתה.

<אייל בלום: או שהמדינות יודעות אנגלית או שיש להן מתורגמן.

מיכל רוזין: המתורגמן יושב בכיתה עם הקבוצה?

<אייל בלום: מתורגמן יושב בכיתה ו- - -

<נועה שאואר: מתרגמים לכל השפות במקביל בשיעור?

<אייל בלום: לא, לא.

מיכל רוזין: השיעור מתנהל בעברית, אנגלית, ואז מתרגמים?

<אייל בלום: אענה על זה.

<אייל בלום: קודם כל, כיתה זה חמישים תלמידים בכיתה.

<אייל בלום: התלמידים האלה הם לפי מדינות, אין עירוב של מדינות.

<אייל בלום: לא נמצא תלמידים משתי מדינות יושבים באותה כיתה.

<אייל בלום: מי שלא יודע – השיעורים הם תמיד באנגלית.

<אייל בלום: מדינות שלא יודעות אנגלית יש מתורגמן שמתרגם לשפה שלהם.

<אייל בלום: זאת אומרת, כיתה מתאילנד שלא יודעת יש מתורגמן שמתרגם מאנגלית לתאילנדית.

משה מזרחי: כמה המחזור אצלכם בו זמנית?

<אייל בלום: אצלנו יש בסביבות האלף סטודנטים השנה.

<אייל בלום: לא בו זמנית.

<אייל בלום: הם מגיעים עכשיו לשנה, בין 10 ל-11 חודשים – זה מה שקורה.

משה מזרחי: בו זמנית ב-11 חודשים יש לך אלף סטודנטים.

<אייל בלום: כן, אלף סטודנטים.

<אייל בלום: הביקוש הוא עצום.

משה מזרחי: איך אתם מכילים אותם מבחינה מתודית את האלף האלה?

משה מזרחי: איפה אתם מקיימים את ההדרכות?

משה מזרחי: אלף זה לא מעט, זה כבר מכללה.

<אייל בלום: אני אענה.

<אייל בלום: יש לנו מבנה שהוא בית-הספר למשתלמים בערבה ושם הם לומדים.

מיכל רוזין: כלומר, אין סטודנטים אחרים.

מיכל רוזין: המכללה כולה רק עבור התוכנית הזו.

משה מזרחי: כמה הם מקבלים?

משה מזרחי: יום לימודים עיוניים.

<אייל בלום: כן.

משה מזרחי: אז תחשוב על האלף האלה.

משה מזרחי: כל השבוע הוא עסוק במרכז העיוני.

מיכל רוזין: והוא רק למשתלמים.

<אייל בלום: לצערי הרב, בערבה התיכונה יש רק סטודנטים שמגיעים בתוכנית הזו.

<אייל בלום: אחת התוכניות היא להביא סטודנטים נוספים, אבל זה לא לדיון עכשיו.

<אייל בלום: אגב, אנחנו בונים עכשיו קמפוס חדש ב-4 מיליון דולר לפרויקט הזה ספציפי.

מיכל רוזין: במימון של מי?

<אייל בלום: במימון של קק"ל ושל הרשות.

<אייל בלום: היה כנס בארצות-הברית של יהודים אמריקאים לפני שנה והיה להם סוד מאוד מעניין בשאלה איך ישראל משפיעה על העולם טוב יותר.

<אייל בלום: חני מלווה את התוכנית כבר עשרים שנה.

<אייל בלום: היא פשוט בחו"ל היום, היא לא הגיעה.

<אייל בלום: היא מנהלת את המרכז הזה והיא נתנה הרצאה מול היהודיים.

מיכל רוזין: יש משהו בעייתי בכותרת הזו - איך ישראל משפרת את העולם, איך נהיה אור לגויים.

מיכל רוזין: יש לי בעיה עם הכותרת אבל זה לא הנושא.

שמעון סולומון: אין לי בעיה עם זה.

<אייל בלום: היה סשן מאוד מעניין.

מיכל רוזין: זה לא תורמת לעולם, זה משפרת את העולם.

מיכל רוזין: זה דקויות של סמנטיקה, אבל לא ניכנס לזה.

<אייל בלום: אני גם לא יודע איך בדיוק היתה הכותרת.

שמעון סולומון: בכל מה שקשור להפרחת המדבר, לעבודה חקלאית במדבר, לעשות משום דבר פנינה, זה משהו שצריך להתגאות בו.

שמעון סולומון: לא סתם דיברתי על הערבה כי זה מקום שכביכול שום דבר לא יגדל בו.

שמעון סולומון: עושים שם באמת דברים מדהימים.

מיכל רוזין: אם כן, כל כיתה חמישים, אלף תלמידים.

מיכל רוזין: המכללה פועלת אך ורק עבור המשתלמים הללו.

מיכל רוזין: תיכנס לרזולוציות, בבקשה.

<אייל בלום: כן.

<אייל בלום: יש לנו ששים-שבעים עובדים בתוכנית הזו בערבה התיכונה, חלקם מרצים.

מיכל רוזין: מה תוכנית הלימודים כוללת?

<אייל בלום: רגע.

<אייל בלום: כשמדברים פה על ההכשרה החקלאית לכל אחד מהסטודנטים מנחה של התוכנית שלנו שהוא מלווה את העבודה החקלאית, מלבד החקלאי.

<אייל בלום: התוכנית מדברת במגוון תחומים, מחקלאות, מדעי הצמח, בעלי-חיים, הגנת הצומח, כלכלה חקלאית, איך מנהלים עסקים, איך מקימים עסקים.

מיכל רוזין: יש לכם שיתוף פעולה עם מכון ויצמן, למשל, למרצים, למנטורים, למנחים?

<יעקב פולג: למשרד החקלאות יש בהחלט עם מרצים של משרד החקלאות - - -

<אייל בלום: קודם כל, יש לנו לא מעט אנשים עם PhD שמלמדים בתוכנית.

<אייל בלום: דבר שני, אנחנו השנה מתחילים תוכנית לתואר שני בחקלאות בערבה בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת תל-אביב.

<אייל בלום: זו תוכנית שעכשיו אנחנו חתמנו הסכם עם אוניברסיטת תל-אביב ומתוך התוכנית הזו ניתן להם גם תואר שני.

<אייל בלום: איזה עוד פרטים להוסיף?

מיכל רוזין: אני שואלת אותך איך אתה מחלק לחקלאים?

מיכל רוזין: איך החקלאים פונים אליך, איך אתה מחלק ביניהם את המכסות?

מיכל רוזין: למי אתה קובע שהוא יכול להיות מנחה לסטודנטים?

מיכל רוזין: למי לא?

מיכל רוזין: הסיפור של המגורים שאנחנו יודעים שיש מגורים נפרדים להם ולעובדים הזרים השוטפים, אתה בעצמך אמרת.

מיכל רוזין: האם יש שוני בתנאים?

מיכל רוזין: מדוע התשלום נמוך בהרבה?

מיכל רוזין: האם באמת הם עובדים רק חמישה ימים בשבוע ולא מנוצלים גם בימי שבת, לעבוד שישה ימים בשבוע?

מיכל רוזין: איך אתה אוכף ואיך אתה מפקח על כל הדברים האלה?

שמעון סולומון: יש להם יום חופש.

מיכל רוזין: זהו, שאין להם.

מיכל רוזין: יום חופש הוא יום הלימודים.

<אייל בלום: שאלת ואענה.

<אייל בלום: קודם כל, לחוקי העבודה התקפים לגבי הפרויקט הזה שכר העבודה הוא שכר מינימום וכל התנאים הנלווים.

מיכל רוזין: לא 17 שקלים לשעה?

מיכל רוזין: כמה?

<אייל בלום: שכר העבודה הוא לא שאלה לא בעובדים הזרים ולא במשתלמים.

<אייל בלום: זה שכר מינימום עם כל ההפרשות ועם כל המסים שהמדינה גובה.

מיכל רוזין: אתה לא משלם 20% מס מעסיקים על כל סטודנט.

<אייל בלום: קודם כל, זה 10%.

<אייל בלום: ולמה את אומרת שלא?

מיכל רוזין: אני שואלת.

מיכל רוזין: אני יודעת שלא, שעל סטודנטים אתה לא משלם.

מיכל רוזין: הם לא נכללים כעובדים זרים.

<איריס מעיין: הם לא עובדים.

מיכל רוזין: הנה, יושבת פה עו"ד איריס מעיין ממשרד הכלכלה.

מיכל רוזין: האם הם משלמים את מס המעסיקים על אותם סטודנטים?

מיכל רוזין: עד כמה שידוע לי לא.

<איריס מעיין: מרגע שהם לא מוגדרים עובדים לי לא ברור בכלל איך מתבצעת ההעסקה שלהם.

<איריס מעיין: כי אם הם עובדים אז חוק עובדים זרים חל עליהם.

<איריס מעיין: אם הם לא עובדים אז אלוהים יודע מה כן חל על העבודה שלהם.

<אייל בלום: אני אענה.

<אייל בלום: קודם כל, הם עובדים - - -

<עמוס ארבל: ברשותך, אני מכיר.

מיכל רוזין: אולי תגיב על הדברים האלה.

מיכל רוזין: קודם כל, למה משרד הכלכלה לא חלק מהוועדה שלכם?

מיכל רוזין: משרד הכלכלה אחראי על קיום חוק עובדים זרים, צו עובדים זרים.

מיכל רוזין: מדוע הם לא?

<עמוס ארבל: אני לא שולל עוד עשרה משרדי ממשלה שיתחברו.

מיכל רוזין: לא עשרה.

מיכל רוזין: משרד הכלכלה שהוא אחראי.

<עמוס ארבל: אוצר, כלכלה, משפטים – מי שאת רוצה - שיעזרו לנו.

מיכל רוזין: אבל הנה נשאלת פה שאלה, מה התשובה?

שמעון סולומון: בינתיים משרד הכלכלה שואלים שאלות, הם לא מביאים תשובות.

שמעון סולומון: אני לא יודע עד כמה אתם מעורבים שם.

<איריס מעיין: אנחנו לא כי זה לא עובדים.

<איריס מעיין: חבר הכנסת סולומון, זה לא עובדים.

מיכל רוזין: עמוס רצה להעיר הערה כי בכל זאת איריס מעיין העירה הערה וזו נקודה חשובה.

<עמוס ארבל: ראשית, אני מזמין כל משרד ממשלתי שיכול לתרום לעבודת הוועדה - ברוך הבא.

מיכל רוזין: מה תשובתך לעניין הזה?

<עמוס ארבל: שנייה, רגע.

<עמוס ארבל: אני לא בקי במיסוי.

<עמוס ארבל: רציתי רק להעיר שישנן עוד אוכלוסיות משתלמים במדינת ישראל שמקבלות שכר.

<עמוס ארבל: ראה רופאים מתמחים, ראה רופאים בסטאז', ראה אחיות.

מיכל רוזין: חוקי העבודה חלים עליהם לחלוטין.

<איריס מעיין: יש להם הסכמים קיבוציים, לא רק חוקי עבודה.

<עמוס ארבל: אני מדבר על משתלמים ברפואה.

<איריס מעיין: ברפואה, בוודאי.

מיכל רוזין: כן, בוודאי.

<איריס מעיין: שלא נדבר על צו ההרחבה בחקלאות שהשד יודע איך הוא חל על העובדים האלה.

<איריס מעיין: צו הרחבה בחקלאות שחל על מי שעובד בחקלאות.

<איריס מעיין: אבל הם לא עובדים, הם לא עובדים.

<איריס מעיין: אני מנסה להתחיל להבין מה הם הדברים האלה.

<איריס מעיין: הם סטודנטים, הם לא עובדים.

מיכל רוזין: אנחנו תיכף נחזור לאבשלום וילן ונבין.

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

מיכל רוזין: דב חנין אחריך.

<אייל בלום: קודם כל, השכר שמשלמים להם הוא שכר מינימום כחוק.

<אייל בלום: היו ביקורת של רשות ההגירה בנוגע לתנאי השכר.

מיכל רוזין: רשות ההגירה לא מפקחת על שכר ועל תלושי משכורת, אך ורק על תנאי מגורים.

<אייל בלום: תתפלאי.

<עמוס ארבל: גברתי, יש חבר בוועדה שמנהל אגף במינהל האכיפה וזרים.

<עמוס ארבל: את מכירה אותו מהכובע השני שלו.

<עמוס ארבל: הוא עוסק בכל סוגיות האכיפה לגבי המשתלמים בחקלאות.

מיכל רוזין: הם ישבו אצלי בדיון בנושאי אכיפה ואמרו חד-משמעית: אנחנו באים לבדוק מה שהחוק מתיר לנו לבדוק.

מיכל רוזין: אנחנו לא יכולים לבדוק מה שהחוק לא מתיר לנו, ולכן רשות אחרת צריכה להגיע.

<איריס מעיין: חוק עובדים זרים, אבל הם לא עובדים.

<עמוס ארבל: הוא בודק את החדרים והוא בודק את התשלום.

מיכל רוזין: את החדרים כי הוא רשות ההגירה, אבל לא משכורות.

מיכל רוזין: הוא לא יכול לבדוק, הוא לא יכול.

<איריס מעיין: הוא לא יכול לבדוק כלום אם הם לא עובדים זרים.

<איריס מעיין: הם לא מוסמכים.

<אייל בלום: פקחי רשות ההגירה מגיעים אלינו גם בעניין המשתלמים וגם בעניין העובדים הזרים.

<אייל בלום: אוספים מאיתנו את תלושי השכר, אוספים את דוח השעות – לא יודע מה מותר להם, מה אסור להם.

<אייל בלום: הלכה למעשה הם עושים עלינו פיקוח בעניין הזה.

<אייל בלום: היה פיקוח לפני שנתיים בתוכנית הזו, הממצאים היו תקינים.

<אייל בלום: לכן, אם יש פה 200 או 300 שיש איתם בעיה חבל שלא יידעו אותנו קודם כל.

<אייל בלום: המשתלמים גרים אצלנו בחצרות.

<אייל בלום: גם העובדים הזרים וגם המשתלמים גרים אצלנו בחצרות.

<אייל בלום: הם חלק מההווי אצלנו בערבה.

מיכל רוזין: אייל, תודה על הדברים בינתיים.

מיכל רוזין: אם תרצי להוסיף אתן לך כמובן להוסיף.

<אייל בלום: תודה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

משה מזרחי: מה עם משוב?

משה מזרחי: אמרת שתתייחס לזה.

<אייל בלום: אני אענה.

<אייל בלום: איך שזה עובד - מלבד המתורגמן שיש לכל קבוצה יש גם ראש קבוצה.

משה מזרחי: משוב מילולי, ורבלי.

<אייל בלום: יש להם ראש קבוצה כשראש הקבוצה נמצא איתנו בקשר ישיר.

<אייל בלום: כל בעיה שיש לכל אחד מהם מגיעה אלינו.

מיכל רוזין: הוא דיבר על משוב מסודר בסוף תוכנית לפני שהם עוזבים לגבי איך היה, מה היה.

<יעקב מוסקוביץ: כן.

<יעקב מוסקוביץ: אנחנו מביאים את החקלאי ועובדים איתו על המשוב ביחד.

<ירון תמיר: חבר הכנסת מזרחי, ברשותך אתייחס לזה כשאדבר.

מיכל רוזין: אני כבר נותנת לכם.

מיכל רוזין: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני מברך על כינוסו של הדיון הזה.

דב חנין: אני יושב כאן ומקשיב, אני לומד דברים.

דב חנין: קודם כל, אני בהחלט חושב שיש דברים יפים שצריך לברך עליהם.

דב חנין: אני חושב שתוכנית של הכשרה של אנשים צעירים במקצועות חקלאות זה דבר טוב ואני שמח שמדינת ישראל עוסקת בזה ועושה את זה ועושה את זה עם מדינות רבות בעולם.

דב חנין: אני בעד שהדבר הזה יתרחב.

דב חנין: אבל לפני שאני נכנס לפרטים אני חייב לומר לכם לאחר שאני שומע את כל הדיון שמתנהל פה אני גם באמת לא מבין בדיוק באיזה שדה אנחנו נמצאים.

דב חנין: בעוונותיי אני הגעתי לכנסת מהתחום המשפטי ואני מכיר פחות או יותר את השדה המשפטי שקיים במדינת ישראל, כולל גם את הקביעות של בתי המשפט על מי עובד ומה הם יחסי העבודה במדינת ישראל.

דב חנין: אני אומר את זה רק בתמצית מכיוון שהדיון הזה מתנהל כאילו בכוכב אחר, כאילו שאנחנו לא חיים במדינת ישראל והחוקים הרגילים של מדינת ישראל לא תקפים לכוכב המיוחד שאנחנו מדברים עליו.

דב חנין: במשפט אני אומר לכם שמבחינת הגישה של בתי המשפט במדינת ישראל המבחן ליחסי העבודה איננו מבחן פורמאליסטי אלא הוא מבחן מעשי.

דב חנין: אני שומע את מה שאתם מספרים על האנשים האלה שעוברים אצלנו הכשרה שאני מברך עליה ואני רואה אנשים שבהחלט יש להם יום אחד בשבוע, אולי קצת יותר, שהם לומדים בו, וזה מצוין, אבל ברוב ימי השבוע הם עובדים.

דב חנין: ולכן, אין שום ספק שמהבחינה המשפטית שהאנשים האלה הם עובדים.

דב חנין: זה לא משהו שאני מחדש פה, זה משהו שהוא ברור, גלוי וקבוע בפסיקה והוא חד-משמעי.

דב חנין: למדינת ישראל יש חוקים לגבי עובדים זרים שהם מסדירים את תנאי העבודה, את המתכונת, תיווך – מיליוני סוגיות.

דב חנין: פה יש לנו בהחלט קטגוריה מיוחדת של עובדים שנמצאים בתהליך הכשרה, כמו עובדים אחרים שנמצאים בתהליך הכשרה.

דב חנין: הוזכרו פה, למשל, מתמחים במשפטים או מתמחים בפסיכולוגיה.

דב חנין: גם הם עובדים שנמצאים בתהליך הכשרה ויש להם מאפיינים של עובדים וזכויות וחובות של עובדים ויש להם גם מאפיינים של מי שנמצא בתהליכי הכשרה.

דב חנין: אני חושב שפה אם יש תוצאה מעשית, גברתי היושבת-ראש, שאני חושב שאנחנו צריכים לחתור אליה עוד לפני שאנחנו מגיעים לפרטים זה הקביעה העקרונית שאותם אנשים צעירים שמגיעים אלינו להכשרה הם מבחינתנו עובדים שנמצאים בהכשרה ויש להם זכויות של עובדים, יש להם גם חובות של עובדים.

דב חנין: החובות גם מגיעים לאנשים.

דב חנין: מבצעים אצלם עבודה וזה בסדר גמור, והלוואי שיעבדו ויהיו אפקטיביים וגם יועילו במקומות שבהם הם עובדים.

דב חנין: אבל גם שיקבלו את הזכויות של העובדים.

דב חנין: אני חושב שהדבר הזה הוא דבר מאוד מאוד בסיסי.

דב חנין: אם אנחנו כולנו נשדרג את המערכת הזאת למקום הזה, ושוב, שזה לא משהו שאני מחדש פה משהו, אני חושב שזה הדין המחייב במדינת ישראל.

דב חנין: זה מה שצריך להיות מבחינת הדין.

דב חנין: אם תקראו את פסיקות בתי הדין לעבודה, כולל בית הדין הארצי ובית המשפט העליון על מה הם יחסים של עבודה ומתי הם מתרחשים זה לא קשור למעמד הפורמאלי, זה קשור למציאות הפרקטית.

דב חנין: מכאן אני מגיע לשורה ארוכה של שאלות שהוצגו פה בדיון.

דב חנין: אני רואה את הדיון הזה כדיון שמטרתו לשפר אז אני בכלל מציע לכולנו לא להתרגז אלא לנסות להקשיב אחד לשני ולשמוע את הטענות שישנן.

דב חנין: שוב, יכול להיות שיש טענות שהן לא נכונות.

דב חנין: מה שלא נכון תבדקו ותגידו שזה לא נכון, וזה בסדר גמור.

דב חנין: כולנו נשמח.

דב חנין: אבל המשותף לכל הטענות האלה זה אותה הגדרה לא נכונה, לטעמי, של מצבם המשפטי של אותם אנשים שנמצאים אצלנו בהכשרה ובלימוד.

דב חנין: כי אם הדבר הזה יוסדר ויוגדר נדמה לי שהרבה מאוד נושאים ייפתרו.

דב חנין: מכאן אני רק רוצה להזכיר כי הדברים הועלו בדיון – אני חושב שאנחנו צריכים לשמוע ואם יש דברים שצריכים להיבדק אז אנא תבדקו אותם.

דב חנין: יכול להיות שאתם לא יכולים לתת תשובה לכל טענה ברגע זה ויש דברים שצריך לבדוק אותם קונקרטית – אנא תבדקו.

דב חנין: מארגוני זכויות העובדים, קו לעובד, אנחנו מקבלים רשימה של טענות קונקרטיות.

דב חנין: אני מציע שכולנו לא נדבר בסיסמאות לא לכיוון הזה ולא לכוון השני.

דב חנין: יש טענה שהעובדים האלה עובדים שעות ארוכות – 12 שעות ואף מעבר לכך.

דב חנין: זו טענה קונקרטית.

דב חנין: האם זה נכון, לא נכון?

דב חנין: זה קורה, זה לא קורה?

דב חנין: אולי הנורמה שזה לא קורה, אולי יש מצבים חריגים שזה כן קורה?

דב חנין: מה עושים כדי לטפל בזה?

דב חנין: הרי זה לא משהו שאנחנו רוצים.

דב חנין: יש טענה של סנקציות כלכליות שמוטלות על העובדים האלה.

דב חנין: יש טענה שכיוון שמדובר בעובדים שיש פה דרך של העסקת עובדים שלא באמצעות ההסכמים הבילטרליים.

דב חנין: זו שאלה מורכבת שצריך לתת לה תשובה.

דב חנין: אנחנו חתמנו על הסכמים בילטרליים עם מדינות, אדוני נציג משרד החוץ, ואני מברך על זה.

<חיים חושן: אני אתייחס לזה.

<חיים חושן: ההסכם מונח לפני ויש בו החרגה של הדבר הזה.

דב חנין: אני לא בטוח שזה נכון להחריג.

דב חנין: שוב, אני אסביר את עצמי.

דב חנין: אני רואה שאני לא מספיק מובן אז אני אחזור שני צעדים אחורה.

דב חנין: אדוני, אני אסביר כי כבר ברור לי שהטענה שלי לא ברורה.

דב חנין: אני ואתה – המשותף לשנינו זה שאנחנו עובדי ציבור ואנחנו מקבלים החלטות ציבוריות שונות, כל אחד בתחומי הפעולה שלו.

דב חנין: המשותף לשנינו גם כעובדי ציבור היא העובדה שגם אתה וגם אני כפופים לחוק הישראלי.

דב חנין: כולנו כפופים לחוק.

דב חנין: אפשר לשנות את החוק, אבל אם החוק קובע סטנדרטים מסוימים לגבי עובדים בישראל גם אני כחבר כנסת כפוף לחוק הזה אלא אם כן נשנה אותו, וגם אתה כאיש בכיר במשרד החוץ כפוף לחוק הזה.

דב חנין: ואם החוק קובע שהעובדים בישראל הם עובדים במתכונת מסוימת אז זה חל עליך ועליי כשאנחנו באים לדבר עם מדינות זרות וכשאנחנו באים לדבר עם חקלאים ועם אנשים שעוברים פה תהליכי הכשרה.

דב חנין: אני מציב את זה כשאלה.

דב חנין: יכול להיות שיש לך תשובה טובה, אתה בוודאי תענה.

דב חנין: אין לי ספק שאתה תענה.

<חיים חושן: יש לי תשובה.

מיכל רוזין: אני אתן, אני מבקשת.

דב חנין: אני בטוח שאתה תענה.

דב חנין: שאלת הפיקוח על תנאי ההעסקה ותנאי המגורים – שוב, טענה קונקרטית.

דב חנין: האם יש פיקוח?

דב חנין: האם הטענות הן לא נכונות?

דב חנין: האם הטענות נבדקו?

דב חנין: אומרים לכם שמדובר במשתלמים רבים שהגיעו עם טענות.

דב חנין: האם בדקתם את הטענות הקונקרטיות האלה, ראיתם מה קורה עם המשתלמים האלה, ראיתם שהם כן נמצאים במקומות טובים וגרים במקומות טובים – אז תענו לנו על זה.

דב חנין: שאלה שמאוד מאוד מטרידה אותי, ושוב, היא מתחברת לאותה סוגיה של מה מעמדם האמיתי של המשתלמים האלה זו העובדה או הטענה לפחות שהמשקים שמקבלים אותם צריכים לשלם.

מיכל רוזין: לא הגבת על התשלום הראשוני על כל חוזה.

דב חנין: אני רק אחדד את השאלה ואשמח לקבל את התשובה.

דב חנין: הטענה היא שאתם - החקלאים - צריכים לשלם סכומי כסף עבור ההשמה של אותם משתלמים.

דב חנין: התשלום הזה הוא אולי מובן אם אנחנו מבינים שמדובר בעובדים.

דב חנין: מצד שני, אנחנו כולנו בעד אותם מנגנונים שייצרנו בישראל למניעת תיווך בעובדים.

דב חנין: הרי יש לנו מנגנונים ומערכות בעניין הזה.

דב חנין: מה יש לנו פה?

דב חנין: מה זה בעצם?

דב חנין: זה מין דרך של תיווך עוקפת תיווך?

דב חנין: לא ברורה גם הסוגיה הזו.

דב חנין: אני רוצה לסכם ולומר.

דב חנין: אני לא בא ממקום של שלילת התוכנית הזאת, אני חושב שזו תוכנית טובה.

דב חנין: יש בה דברים שצריכים תיקון, לא רק בפרטים אלא אולי גם בקונספט.

דב חנין: אני אומר את דעתי, אדוני.

<חיים חושן: התרשמתי שאף אחד מכם לא שולל את התוכנית.

דב חנין: בסדר.

דב חנין: מתוך המקום הזה של דווקא התייחסות חיובית לעובדה שאנחנו כמדינת ישראל יכולים להתייחס ולהכשיר אנשים בתחום החקלאות, אני רוצה לנצל את ההזדמנות של הדיון הזה ואת נוכחותו של חבר הכנסת לשעבר אבו וילן שהיה זה שחזר והעלה את הנושא הזה בהזדמנויות קודמות, וזורק לפתח כולנו את האתגר לא רק להתייחס לאנשים האלה כמשתלמים, אלא לקחת מתוך אלפי מבקשי המקלט שנמצאים אצלנו היום בישראל, כמו שענף החקלאות וחבר הכנסת לשעבר וילן חזר והציע בהזדמנויות שונות, לקחת אותם.

דב חנין: חלק מהם נמצאים היום מרוכזים בתל-אביב ובמקומות אחרים בלי תעסוקה, בלי עתיד ובלי פרספקטיבה ובלי שום יכולת להחזיר אותם לשום מקום.

דב חנין: קחו גם אותם, תציעו להם גם תוכנית הכשרה כזו עד שאפשר יהיה להחזיר אותם.

דב חנין: לא כמעמד קבוע בארץ, לא כשום דבר.

דב חנין: ואז תרוויחו בעתיד.

דב חנין: אני רואה שבין המשתלמים, למשל, אנחנו קיבלנו השנה עשרים משתלמים מדרום סודן - יפה מאוד.

דב חנין: יש גם דרום סודן, יש גם צפון סודן, יש גם אריתריאה.

דב חנין: יש כל מיני מדינות.

<חיים חושן: יושב פה השגריר לדרום סודן.

דב חנין: בסדר גמור, אני מברך אותו.

מיכל רוזין: תודה רבה, חבר הכנסת חנין.

אבשלום וילן: מוסקוביץ יכול לענות לדב חנין.

מיכל רוזין: תיכף הם יענו ואני אחזור אליך, אבו.

<יעקב מוסקוביץ: אציג כמה נתונים.

<יעקב מוסקוביץ: לי קוראים יענקל'ה מוסקוביץ ואני מרמת הנגב.

<יעקב מוסקוביץ: יש לנו בפרויקט כ-500 סטודנטים.

מיכל רוזין: אתה מנהל מחקר ופיתוח המרכז לחקלאות מדברית - מו"פ הנגב?

<יעקב מוסקוביץ: אני מתנצל מראש שהתואר כל כך ארוך.

מיכל רוזין: אני רגילה לשמות ארוכים.

מיכל רוזין: אתה לא אומר אז אני אומרת.

<יעקב מוסקוביץ: כן.

<יעקב מוסקוביץ: אני עוסק בפיתוח ומחקר חקלאי ברמת הנגב כשאנחנו בעצם מנהלים את הפרויקט, הוא תחת חסותנו.

<יעקב מוסקוביץ: זה לא עסק פרטי, זה לא איזה ביזנס פרטי שאנחנו מנהלים.

<יעקב מוסקוביץ: ההיפך, המטרה שלנו, של הפרויקט הזה, היא מטרה נעלה.

<יעקב מוסקוביץ: אני חושב שצריך שתהיה ביקורת וטוב שיש ביקורת ויש תמיד מקום לשפר.

<יעקב מוסקוביץ: אבל לא צריך לשפוך את התינוק עם המים.

<יעקב מוסקוביץ: הפרויקט מספיק חשוב למדינת ישראל ולאזור שלנו, ובטח גם לאזורים אחרים, שצריך לשמור עליו, לפתח ולחזק אותו כי זה דבר בלתי רגיל.

<יעקב מוסקוביץ: הפרויקט הזה הוא win-win.

<יעקב מוסקוביץ: הוא הצלחה בלתי רגילה.

<יעקב מוסקוביץ: לכן, צריך שתהיה ביקורת.

מיכל רוזין: ולשאלות שעלו מחברי הכנסת?

<יעקב מוסקוביץ: יש לי, רשמתי אותן.

<יעקב מוסקוביץ: אני עונה.

<יעקב מוסקוביץ: לכן, זה חשוב מאוד.

<יעקב מוסקוביץ: סטודנט משלם שכר לימוד במשך השנה כולל כל ההוצאות – 8,000 שקל בשנה, כולל מע"מ.

<יעקב מוסקוביץ: זה מה שעולה, אני מוכן להראות לכם את הנתונים.

<יעקב מוסקוביץ: זה מה שמשלם סטודנט ברמת הנגב ללימודים – 8,000 שקל, כולל מע"מ.

<יעקב מוסקוביץ: למדינה יש 18% פה בתוך העסק הזה.

מיכל רוזין: כולל כרטיס הטיסה לארץ?

<יעקב מוסקוביץ: לא, תיכף אפרט.

<יעקב מוסקוביץ: זה מה שהסטודנט משלם כשהוא מקבל בתוך זה, החבילה שלו זה יום לימודים בשבוע אצלנו בבית-הספר.

<יעקב מוסקוביץ: יש לנו מכללה, כמו שנאמר.

מיכל רוזין: זה אותה מכללה?

<יעקב מוסקוביץ: לא, לא.

<יעקב מוסקוביץ: אני מרמת הנגב, לא מהערבה.

מיכל רוזין: איפה ממוקמת המכללה?

<יעקב מוסקוביץ: בכפר הנוער ניצנה על גבול מצרים, ממש 800 מטר מהגבול המצרי.

<יעקב מוסקוביץ: זה כפר הנוער ניצנה.

<יעקב מוסקוביץ: למי שלא יודע, זה הכפר שלובה אליאב הקים.

<יעקב מוסקוביץ: לובה אליאב בחזונו ראה להראות את התורה לעולם וכל מיני דברים כאלה כשהקמנו בזמנו את הפרויקט.

שמעון סולומון: גם הסוכנות היהודית, לא?

<יעקב מוסקוביץ: כן.

<יעקב מוסקוביץ: בתוך החבילה הזו מקבלים את הלימודים, מקבלים טיולים בכל רחבי הארץ.

<יעקב מוסקוביץ: חוץ מלימודי חקלאות אנחנו מלמדים גם על ארץ ישראל כי אנחנו רוצים להפוך אותם לשגרירים.

<יעקב מוסקוביץ: הם מגיעים לים המלח, לחיפה, לאילת, מגיעים לפרויקטים חקלאים מתקדמים.

<יעקב מוסקוביץ: אנחנו עושים להם סיורים בכל מיני רפתות, חוות, בכל הארץ ומלמדים אותם את הנושא הזה.

מיכל רוזין: מזרחי מתפתה להירשם.

<יעקב מוסקוביץ: אגב, פתחתנו מחלקה של ישראלים יוצאי צבא.

<יעקב מוסקוביץ: יש לנו היום חמישים חבר'ה ישראלים שעושים בדיוק את אותה שיטה – לומדים יום בשבוע אצלנו בפרויקט ועוסקים בחקלאות אצל החקלאים ולומדים מה שנקרא learning by doing.

<יעקב מוסקוביץ: תוך כדי עבודה אתה לומד את הפרויקט הזה.

מיכל רוזין: ימי עבודה, שכר, תשלום חקלאים.

<יעקב מוסקוביץ: סטודנט שמגיע לרמת הנגב משלם 1,200 דולר, כולל כרטיס טיסה להגיע למדינת ישראל.

<יעקב מוסקוביץ: זה מה שהוא משלם.

<יעקב מוסקוביץ: יש על זה פיקוח של שגרירויות ישראל במדינות שאנחנו מביאים אותם.

<יעקב מוסקוביץ: 1,200 דולר כולל כרטיס טיסה והכשרה בסיסית של כמה ימים אותה הם עוברים כשבהכשרה הזו מסבירים להם.

<יעקב מוסקוביץ: זה יותר הסבר על מדינת ישראל ומה הם עושים.

<יעקב מוסקוביץ: אין סטודנט שלא מגיע למדינת ישראל שהוא לא יודע לקראת מה הוא עומד.

<יעקב מוסקוביץ: מסבירים לו שם בשפה שלו למה הוא מצפה, כמה ימי עבודה.

<יעקב מוסקוביץ: אין סטודנט שלא מגיע למדינת ישראל והוא לא יודע לקראת מה הוא הולך - גם האנשים שלנו וגם השגרירויות.

<יעקב מוסקוביץ: לגבי הגיוס – לנו יש ברמת הנגב הסכמים עם אוניברסיטאות, הסכמים חתומים, שהשגרירים היו איתנו בחתימת ההסכמים, היו שותפים איתנו בניסוח של ההסכמים האלה, שההכשרה, ה-learning by doing שעושים ברמת הנגב הוא חלק מהתואר שלהם שהם מקבלים אותם שם.

<יעקב מוסקוביץ: זאת אומרת, 11 חודש שהם נמצאים פה זה נחשב להם כלימודים, כבתואר.

מיכל רוזין: אני מצטערת שאני מזרזת אותך אבל הדברים נאמרו.

מיכל רוזין: נשאלו פה שאלות ואתם לא עונים לשאלות הבסיסיות שעד עכשיו לא קיבלנו תשובה.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים את אותם דברים.

<יעקב מוסקוביץ: נתתי לך את הסכומים.

<יעקב מוסקוביץ: נתתי 1,200 דולר עולה להגיע.

מיכל רוזין: שאל חבר כנסת חנין כמה משלם חקלאי ומדוע הוא צריך לשלם על כך.

מיכל רוזין: על זה שאלנו.

מיכל רוזין: אם זה משתלמים מדוע נכנס פה תשלום של החקלאי לקבל אליו משתלם?

מיכל רוזין: הרי הוא בעצם מעניק מטובו, נותן או את ההזדמנות לעבוד אצלו וללמוד ממנו.

מיכל רוזין: מדוע הוא משלם עליו?

מיכל רוזין: איך נעשית חלוקת המכסות האלה בין החקלאים?

מיכל רוזין: איך אתם קובעים מי חקלאי שיקבל ומי לא?

מיכל רוזין: איזה הכשרה עוברים החקלאים שהופכים להיות מנחים ומנטורים?

מיכל רוזין: על השאלות האלה אתם לא נותנים תשובות, על עניין של שכר מינימום, על עניין של ימים ושעות עבודה.

מיכל רוזין: אנחנו שואלים את השאלות האלו שוב ושוב, אני נותנת לכם זמן ארוך לדבר, זמננו מתקצר, בואו תענו תשובות.

<יעקב מוסקוביץ: נענה.

<יעקב מוסקוביץ: אז אמרנו – השכר הוא שכר מינימום עם כל ההפרשות.

<נועה שאואר: אבל זה משתנה בין תוכנית לתוכנית.

<יעקב מוסקוביץ: לא, לא.

<יעקב מוסקוביץ: שכר המינימום לא משתנה.

מיכל רוזין: אני מוכנה לשמוע, אבל אתה שוב חוזר על דברים שחבריך כבר אמרו.

מיכל רוזין: זה דברים חשובים, אבל אנחנו רוצים לקבל תשובות.

מיכל רוזין: נשאלו פה שאלות על-ידי חברי הכנסת ואתם צריכים לתת לנו תשובות.

<ירון תמיר: גברתי היושבת-ראש, אני אגיב על זה בתגובה שלי.

<יעקב מוסקוביץ: בואו נענה.

<יעקב מוסקוביץ: בוא נשמע שאלות ונענה.

מיכל רוזין: כל אחד אומר: השני יענה על זה.

משה מזרחי: אתה שם לב איך נהיה הדיון?

משה מזרחי: הוא יענה לזה, הוא יענה, הוא יענה.

<יעקב מוסקוביץ: אני מציע - בוא נעשה שאלה ותשובה.

מיכל רוזין: רוצה חברך לענות.

מיכל רוזין: אני תן ליענקל'ה לסיים.

מיכל רוזין: אבל אני מבקשת לסיים כי באמת זמננו קצר ואנחנו רוצים להגיע לתשובות.

<יעקב מוסקוביץ: קודם כל, אנחנו לוקחים משוב.

<יעקב מוסקוביץ: יש לנו משוב – נשאלה השאלה.

מיכל רוזין: כתוב?

<יעקב מוסקוביץ: כתוב, אנחנו מקבלים בכתב.

<יעקב מוסקוביץ: יותר מזה, מנהל הפרויקט, כולל אני והמראיינים בשטח, מזמנים את החקלאי ואנחנו יושבים איתו עם המשוב.

<יעקב מוסקוביץ: אנחנו מראים לו: למה זה לא עשית?

<יעקב מוסקוביץ: למה זה?

<יעקב מוסקוביץ: אם לא תעשה את זה לא תקבל את זה.

מיכל רוזין: איזה הכשרה מקבלים החקלאים להיות מנטורים או מנחים של תוכנית ואיך מחולקת להם ההקצבה של כמה סטודנטים הם יקבלו?

מיכל רוזין: אלו שתי שאלות מאוד פשוטות.

<יעקב מוסקוביץ: נורא פשוט.

<יעקב מוסקוביץ: כל חקלאי המקסימום שהוא יכול לקבל למשק שלו זה שמונה סטודנטים.

<יעקב מוסקוביץ: המקסימום שאנחנו יכולים לתת זה בהתאם לאישור של הוועדה.

<יעקב מוסקוביץ: יש כאלה שיש להם שניים או שלושה.

<יעקב מוסקוביץ: זה הכול לפי היכולת שהוא יכול לקבל.

<יעקב מוסקוביץ: אבל זה המקסימום שמקבל סטודנט אצלנו ברמת הנגב, הוא לא יכול לקבל יותר.

<יעקב מוסקוביץ: יתרה מזו, רשות האכיפה מגיעה אלינו כמה פעמים בשנה ועושה עלינו פיקוח.

מיכל רוזין: לפני הפיקוח, איך נקבע איזה חקלאי מקבל ואיזה לא, ואיזה תוכנית הכשרה, אם בכלל, עובר אותו חקלאי על מנת לקבל אליו סטודנטים?

מיכל רוזין: שתי שאלות מאוד פשוטות.

משה מזרחי: האם הסטודנט כאשר הוא הולך לחקלאי הוא בעצמו קוטף את הגזר או את האבוקדו או לומד איך קוטפים גזר ואבוקדו?

משה מזרחי: נורא פשוט.

<יעקב מוסקוביץ: גם וגם.

<ירון תמיר: שמי ירון תמיר ואני מנהל המרכז בגרנות, אגרוסטדיס, לימודי חקלאות.

משה מזרחי: האם אגרוסטדיס היא חברה?

<ירון תמיר: כן.

<ירון תמיר: אנחנו גוף תחת גרנות שהוא קואופרטיב חקלאי בבעלות 44 קיבוצים ומושבים.

<ירון תמיר: לפני שאנחנו מתחילים אני רק רוצה להראות לכם שהיום בבוקר התפרסמה כתבה בעיתון באוגנדה.

<ירון תמיר: בישראל אנחנו מקבלים כתבות שליליות אבל בחו"ל בדרך חיוביות.

<ירון תמיר: נשיא אוגנדה פגש את הסטודנטים שלנו שאמורים לצאת עכשיו יוצאים לישראל, זו מסורת שממשיכה.

<ירון תמיר: אני אעביר את זה בשמחה.

<ירון תמיר: אני רק רוצה להבהיר כמה דברים.

מיכל רוזין: אתה הולך לענות לנו על השאלות או שאתה הולך לתת לנו נאום כללי?

<ירון תמיר: אני מבטיח שאני הולך לענות על כל שאלות שיישאלו ואני מאמין שיש לי תשובות.

מיכל רוזין: אנחנו כבר שאלנו, לא קיבלנו תשובות.

<ירון תמיר: אתם צריכים להבין את הקונספט של התוכנית.

<ירון תמיר: הקונספט אומר שאנחנו לא מחליפים אוניברסיטה.

<ירון תמיר: אנחנו ערך מוסף לאוניברסיטה.

<ירון תמיר: באוניברסיטה האגרונומים לומדים שפה.

<ירון תמיר: אגב, לימודי החקלאות בישראל ושם הם די דומים.

<ירון תמיר: הקרקע היא אותה קרקע, המים הם אותם מים, הצמח הוא אותו צמח.

<ירון תמיר: לעומת זאת, כשאתה יורד פה לשטח כשאנחנו מדינה כמעט ללא קרקע וללא מים אתה רואה חקלאות מאוד מתקדמת ש-2% מהאוכלוסייה עושים, כשאתה מגיע לשם אתה רואה 80% מהאוכלוסייה עם הרבה קרקע ומים ולא קורה עם זה שום דבר.

<ירון תמיר: המטרה שלנו היא לקחת את הסטודנט ולשאוב אותו מהעולם שהוא נמצא בו, לשים אותו פה ולחשוף אותו לחקלאות מודרנית.

מיכל רוזין: אני חייבת להפסיק אותך.

מיכל רוזין: סליחה, די מספיק עם הקדמות.

מיכל רוזין: הבנו את חשיבות התוכנית, הבנו.

מיכל רוזין: רצית את זכות הדיבור כדי לענות על שאלות.

מיכל רוזין: להפסיק לתת לנו למה התוכנית חשובה.

מיכל רוזין: אנחנו ביססנו את העניין הזה.

מיכל רוזין: עם תחילת הישיבה נתתי פה לכל אחד לנאום את הנאום שלו, כולל עם נשיא אוגנדה שיש לי מה להגיד על נשיא אוגנדה ועל שמירתו על זכויות אדם.

מיכל רוזין: עזוב את אוגנדה, דבר איתי על ישראל וכיצד נשמרות זכויות העובדים שאינם עובדים פה ותענה על השאלות.

מיכל רוזין: אתה לא יכול, תכדרר למישהו אחר כי בינתיים כדררתם.

<ירון תמיר: ראשית, אני אומר קבל עם ועדה, החבר'ה האלה – חוק שעות עבודה ומנוחה, בכל אופן בתוכנית שלנו, מבוצע כהלכתו.

דב חנין: לא עובדים 12 שעות.

<ירון תמיר: ברשותך.

<ירון תמיר: יש לנו עשרים אנשי צוות שמטרתם היא אחת – לגשת לסטודנטים במשקים.

<ירון תמיר: מוגדר אצלנו שכל סטודנט פוגש איש צוות פעמיים בשבוע, פעם בקמפוס ופעם בשטח.

<ירון תמיר: איש צוות שלנו מגיע, יש שאלון שלם שהוא ממלא בכל פעם שהוא מגיע, כולל הרבה מאוד מרכיבים: מרכיבי שכר, מרכיבי מגורים, האם זה ראוי, לא ראוי, איך – כל דבר, מהדברים הקטנים ביותר ועד הדברים הגדולים ביותר.

<ירון תמיר: אגב, אנחנו מעסיקים מפקח לשעבר של התמ"ת שתפקידו של המפקח הזה לעשות לנו ביקורות חיצוניות.

מיכל רוזין: אתה שוב מדבר איתי על פיקוח ואכיפה.

<ירון תמיר: את שאלת.

מיכל רוזין: אני שאלתי קודם כל על הבסיס.

מיכל רוזין: אתם לא עונים לי.

מיכל רוזין: שאלתי שלוש שאלות נורא ברורות, ואולי אפנה לאבו והוא יענה לי: מדוע נלקח כסף מהחקלאים, כמה כסף נגבה מהחקלאים, מדוע הם משלמים על כך אם זה השתלמות שהם עושים לאותם סטודנטים?

<יעקב מוסקוביץ: אנחנו לא גובים כסף מהחקלאים.

<קריאה: אתה לא, אנחנו גובים.

מיכל רוזין: אבל אתם כן גובים.

מיכל רוזין: אז במקום לענות לי על זה אתה עונה לי על פיקוח ואכיפה.

<ירון תמיר: את שאלת גם על זה.

מיכל רוזין: שאלתי אותך שלוש מאוד ברורות.

מיכל רוזין: ענית על חוק שעות עבודה ומנוחה, עכשיו תענה לי בבקשה על הנושא של הגבייה מהחקלאים של הסכום ומדוע.

מיכל רוזין: כולכם יכולים להגיד איך עושים הכשרה לאותם חקלאים.

מיכל רוזין: איך עושים הכשרה לאותם חקלאים שהם אמורים להיות מנטורים?

מיכל רוזין: אני יודעת שכאשר יש לך באוניברסיטה מנטור או מנחה הוא נבחר בקפידה.

מיכל רוזין: לא כל אחד יכול להיות מנחה לעבודת גמר או לעבודת דוקטורט.

<ירון תמיר: אני מסכים איתך במאת האחוזים.

<ירון תמיר: נסיים בחוק שעות עבודה ומנוחה.

<ירון תמיר: אני רוצה לציין פה שהיו מקרים שגילינו שלא שילמו שכר מינימום ותבענו אותם לדין ואף ניצחנו בבית משפט.

<ירון תמיר: זאת אומרת, עם כל הכבוד לקו לעובד גם אנחנו יודעים לעשות את זה.

מיכל רוזין: זה האינטרס שלכם.

<ירון תמיר: נכון.

<ירון תמיר: אני יכול לגלות לך שלפני שבוע עזבו שני סטודנטים כשהחקלאי פשט רגל ואנחנו שילמנו את שכרם לפני שהם יצאו מהארץ.

<ירון תמיר: לדעתי, לא נקבל בכלל את הכסף הזה בחזרה.

<ירון תמיר: אבל לנו מאוד חשוב שהם יצאו מפה מרוצים.

<ירון תמיר: אפרופו לשאלתך לגבי משובים – הם עושים.

<ירון תמיר: כל סטודנט מקבל אצלנו מחשב נייד.

<ירון תמיר: עם נחיתתו המחשב הנייד הזה מתחבר למערכת הממוחשבת שלנו.

<ירון תמיר: יש לנו מודל.

<נועה שאואר: כמה הוא משלם על המחשב?

<ירון תמיר: הוא לא משלם בנוסף, זה כלול בשכר הלימוד.

<נועה שאואר: משלם מעל חמש מאות שקל.

<ירון תמיר: הוא לא משלם.

<ירון תמיר: אני מוכן לשלם כפול שש.

<ירון תמיר: יקירתי, הוא לא משלם.

<ירון תמיר: אני אומר את זה פה בוועדה בכנסת, הוא לא משלם.

שמעון סולומון: אני חייב להגיד משהו.

שמעון סולומון: נציגי קו לעובד, אני מבקש מכם להיות מחוברים בשטח.

שמעון סולומון: תבקרו שם ותראו.

מיכל רוזין: הם היו.

<קריאות: הם לא היו.

<נועה שאואר: אין לי שום בעיה להראות החזרי נסיעות על כמהין, על כפר ויתקין, על - - -

מיכל רוזין: הם באו עם עובדות, הם בדקו דברים.

מיכל רוזין: הן לא באות עם איזשהן השערות.

<ירון תמיר: לא.

<ירון תמיר: עם כל הכבוד, זה לא עובדות.

<ירון תמיר: - - - בחיים הם לא פנו אלינו.

<ירון תמיר: הם מקבלים מחשב נייד שחוזר איתם למדינתם, הוא שלהם.

<ירון תמיר: המטרה היא שאחר כך אם הם יורדים לשטח והם מוצאים בעיה שהם לא יודעים להתמודד איתה הם יהיו בקשר עם המרצה שלהם, עם המנטור שלהם בישראל על מנת לפתור.

משה מזרחי: לגבי המחשב – הבנו.

משה מזרחי: משוב, משוב.

<ירון תמיר: משוב – יש לנו מערכת מודל כמו לאוניברסיטת תל-אביב או כמו ל-MIT.

<ירון תמיר: במודל הזאת יש המון תכנים.

<ירון תמיר: אגב, כל סטודנט שמסיים את יום הלימודים שלו מגיע לביתו ושם נפתחות לו הרבה מאוד מטלות שהוא צריך לעשות.

<ירון תמיר: יש פה ממד אקדמי מאוד רחב.

<ירון תמיר: לא נתתם לזה התייחסות.

מיכל רוזין: מה ההכשרה שהחקלאים מקבלים להיות מנחים?

<ירון תמיר: יש לנו אגרונומים שעובדים אצלנו במשרה מלאה.

<ירון תמיר: אני חושב שאנחנו המעסיק הגדול ביותר במדינת ישראל של אגרונומים.

<ירון תמיר: לנו יש אגרונומים שהתפקיד שלהם הוא אחד - לרדת לשטח, ואני חושב שזה עונה הכי טוב לשאלתך, לפגוש את החקלאי בשטח, לשבת עם הסטודנטים בזמן השהייה במשק בשעות העבודה, מה שאתם קוראים.

<ירון תמיר: הם יושבים עם הסטודנט, עם החקלאי.

<ירון תמיר: מחברים את החומר התיאורטי שנלמד בכיתה למה שקורה בשטח.

<ירון תמיר: אני אומר, אגרונומים במשרה מלאה שחונכים גם את החקלאי.

מיכל רוזין: איך נבחרים החקלאים?

מיכל רוזין: זה קודם לזה שהם אחר כך מקבלים ליווי.

<ירון תמיר: אני עונה תשובה מאוד ברורה.

<ירון תמיר: אגב, רוב החבר'ה שלנו שעובדים הן אגרונומיות.

<ירון תמיר: אותם אגרונומים, אגרונומיות, באים ויושבים עם החקלאי, פורטים מא' ועד ת' את כל הפעולות שנעשות במשק.

<ירון תמיר: קרי, אם הוא מגדל אבוקדו הם יושבים ואומרים איך מתכננים את המטע החדש, איך פורסים את ההשקיה, איך נוטעים, את כל הפעולות מא' ועד ת'.

משה מזרחי: 11 חודשים הוא באבוקדו?

<ירון תמיר: זה תלוי, זה כבר נושא מורכב.

משה מזרחי: 11 חודשים הוא לומד אבוקדו?

<ירון תמיר: כן, לפעמים כן.

<ירון תמיר: יש הרבה מקרים שכן.

<ירון תמיר: אתן לכם דוגמה שזה טוב לשאלתו קודם של חבר הכנסת סולומון – חוף השנהב.

<ירון תמיר: אחרי שפנו אלינו מחוף השנהב והציגו בעיות מאוד קונקרטיות אנחנו גילינו שאבוקדו מאוד דומה לגידולי - - - קרקע, הוא הגידול המרכזי של חוף השנהב.

<ירון תמיר: אנחנו באנו ועשינו תוכנית מיוחדת לחבר'ה האלה.

<ירון תמיר: החבר'ה האלה חוזרים עכשיו.

<ירון תמיר: הם הולכים לעבוד במרס שהוא היצרן השוקולד השני בגודלו בעולם, להדריך חקלאים מקומיים איך להגדיל את תפוקת הקקאו שלהם בשדות.

מיכל רוזין: נחזור לשאלה הבסיסית, ואבו אולי אתה רוצה לעזור להם בעניין הזה כי אני לא קיבלתי תשובה איך החקלאים נבחרים ומדוע חלקם משלמים ומדוע חלקם לא, ולפי מה זה נקבע ולשם מה הם משלמים - שאלה נורא פשוטה.

מיכל רוזין: חיכיתי עשר דקות על השעון, לא נתת לי תשובות.

<ירון תמיר: אני עניתי לך על שלוש שאלות, אני מוכן ואני מבקש לענות גם על זה.

מיכל רוזין: אבל על זה משום מה התחמקת מלענות.

<ירון תמיר: לא התחמקתי, לא נתת לי.

מיכל רוזין: אני מחכה לתשובה הזו.

מיכל רוזין: שאלתי את השאלה הזו שלוש פעמים ואני חושבת שזה כבר עובר כל גבול.

<ירון תמיר: החקלאי משלם השתתפות חודשית של 490 שקל לחודש השתתפות בתוכנית.

<ירון תמיר: אנחנו משקיעים במבנים.

<ירון תמיר: המבנים הם מטורפים, אנחנו בונים.

<ירון תמיר: לכו תראו את כל הקמפוסים שלנו ואת כל התנאים הסביבתיים שאנחנו נותנים.

<ירון תמיר: אנחנו נותנים טיולים בארץ, אנחנו נותנים הרבה מאוד דברים מסביב.

<ירון תמיר: החקלאי משתתף היות ואי-אפשר להחיל הכול על הסטודנט.

<ירון תמיר: אני חייב לומר פה משהו כתפיסה שלנו.

מיכל רוזין: החקלאי משלם לו שכר מינימום.

מיכל רוזין: מדוע הוא צריך לשלם בנוסף ואיזה אינטרס יש לו לשלם למשתלם חוץ מציונות מדהימה מאשר לעובד זר שהוא יקבל, חוץ מאשר הגדלת המכסה?

מיכל רוזין: לכן, אני מנסה להגיע איתך לעומק הדברים.

מיכל רוזין: מדוע הוא צריך לשלם ולמה אצלו לא משלמים?

<ירון תמיר: אתן לך דוגמה מאוד טובה.

<ירון תמיר: כל החבר'ה שלנו בתוכנית, ללא יוצא מהכלל - - -

מיכל רוזין: כי אתם מרכז הארץ אז הסיכוי שהם יקבלו עובדים הוא פחות.

<ירון תמיר: כל החבר'ה שלנו הם אגרונומים נקודה, למעט סטודנטים - - -

מיכל רוזין: חבר'ה, אתם יכולים "למרוח" אותנו מהיום עד מחר.

מיכל רוזין: העובדות ידועות לנו, אנחנו עוסקים בנושא עובדים זרים בחקלאות כבר שנה וחצי.

מיכל רוזין: אין ספק שיש פה הגדלת מכסה ולכן אתה בא לחקלאים במרכז הארץ ואתה אומר להם: אתם רוצים עוד עובדים?

מיכל רוזין: הדרך שלכם זה לשלם על המשתלמים מאשר בערבה ששם יש להם מספיק מכסה והם לא צריכים לשלם גם על משתלמים – אולי.

מיכל רוזין: אבו סליחה, אני חושבת שאתה צריך להיות בעניין הזה בצד שלי.

מיכל רוזין: הרי החקלאי ממילא צריך לשלם משכורות אז למה הוא צריך לשלם גם על תוכנית?

מיכל רוזין: הוא גם משלם על עובד שעובד יום פחות בשבוע והוא גם צריך לשלם תוספת לתוכנית.

מיכל רוזין: בוא תגיד לי מדוע.

שמעון סולומון: גברתי היושבת-ראש, מחכה לי קבוצה ואני חייב לצאת.

שמעון סולומון: אני מבקש להגיד ממש בשנייה מה אני חושב כדי שאוכל לצאת.

מיכל רוזין: אנחנו ממש חמש דקות לסיום הדיון.

מיכל רוזין: אני רוצה שהוא יעמוד על התשובות האלה ואז נסכם, בסדר?

שמעון סולומון: אוקיי.

<ירון תמיר: התוכנית הזו מרכיבה הרבה מאוד נושאים.

<ירון תמיר: המטרה שלנו היא אחת – להשית כמה שפחות על הסטודנט.

<ירון תמיר: כמו שאתם אומרים, הסטודנט הוא זה שדרוש פה הגנה.

<ירון תמיר: לחקלאי יש בחירה.

<ירון תמיר: עם כל הכבוד, החקלאי בארצו נמצא, איש עסקים שיודע לקיים את הבחירות שלו.

<ירון תמיר: אנחנו משתדלים כמה שיותר דווקא להעביר לכיוונו של החקלאי ולא לסטודנט.

<ירון תמיר: אתם צריכים להבין, עם כל הכבוד, אתה לא יכול.

<ירון תמיר: אנחנו הרי לא גוף מתוקצב על-יד אף אחד.

<ירון תמיר: אתה לא יכול לקיים ב - - -

מיכל רוזין: אני מצטערת, אני לא מקבלת תשובה.

מיכל רוזין: אתה לא נותן תשובה.

אבשלום וילן: האם אפשר רשות דיבור?

מיכל רוזין: כן, בבקשה.

אבשלום וילן: כל העניין הזה מתנהל לא טוב.

אבשלום וילן: אני רוצה להתחבר למה שאמר חבר הכנסת דב חנין.

אבשלום וילן: במקום לשפר מחפשים פה כל הזמן דם רע.

אבשלום וילן: אני כמזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל מעדיף שיהיו פה 15,000 סטודנטים ו-13,000 עובדים זרים כי לסטודנטים יש ערך מוסף משמעותי מאוד שאין לעובדים הזרים.

אבשלום וילן: זה נכון, מה הפחד להגיד את זה?

אבשלום וילן: ממשלת ישראל החליטה להוריד את כמות העובדים הזרים.

אבשלום וילן: היתה תוכנית סטודנטים קודם, עכשיו הם עלו מ-1,500 ל-3,000.

אבשלום וילן: מיכל, בכל הכבוד, המספרים עדיין לא עוברים את ה-10%, 12%.

מיכל רוזין: 16%.

מיכל רוזין: ברגע זה עשו לי חישוב מדויק כי אתה ביקשת – 16% מתוך כל העובדים בחקלאות.

מיכל רוזין: זה אחוז גבוה מאוד.

מיכל רוזין: תיכף אגיד לך בדיוק את כל החישובים, אני יודעת ש- - -

אבשלום וילן: לדעתי, זה צריך להיות יותר מסיבה מאוד פשוטה – כי יש פה ערך מוסף.

אבשלום וילן: מדינת ישראל יודעת למכור נשק בעולם.

אבשלום וילן: בצדק הערת על אוגנדה בתחום זכויות אדם.

אבשלום וילן: אבל אני ישבתי עם המנכ"ל של סורוס שעבדו בשמונה מדינות באפריקה עם בעיות רעב נוראיות.

אבשלום וילן: שפכו ים של מיליארדים של דולרים ותוצאה – אפס.

אבשלום וילן: היחידים כמעט בעולם שמצליחים, וכל מה שאתם לא מבינים בכלל כי אתם עוסקים בראייה הצרה בלבד של העובדים הזרים זה את הערך המוסף לא למדינות עולם שני ושלישי.

אבשלום וילן: באוסטרליה פעם אמרו:

אבשלום וילן: אנחנו מוכרחים את הידע החקלאי של החקלאים הישראליים כי באות כל חברות ההשקיה שלכם שמוכרות את ציוד ההשקיה המתקדם בכל העולם, אבל החקלאים שלנו לא יודעים אחרי זה להפעיל את זה ואנחנו רוצים, תסדר לנו מהערבה.

<קריאה: אז למה אין סטודנטים אוסטרלים?

<איריס מעיין: גם עובד זר שחוזר מישראל לארצו אחרי שהוא עבד כאן חמש שנים יודע איך עובדים עם הצנרת של ישראל ועם הצנרת של הערבה ועם החממות.

אבשלום וילן: תסלחי לי, בכל הכבוד הראוי, את טועה.

אבשלום וילן: התוכנית הזאת – כאשר באים אנשים ולומדים אגרונומיה והם עובדים פה 11 חודש, יש פה זהות אינטרסים.

אבשלום וילן: זה טוב לחקלאים וזה טוב לסטודנטים.

מיכל רוזין: השאלה היא למה יש חקלאים שמשלמים ויש חקלאים שלא משלמים מבחינת שוויון בין החקלאים?

אבשלום וילן: מיכל, תבדילי בין שני דברים.

אבשלום וילן: תבדלי לאורך כל הדרך, לא חמישה ועשרה פרטים מעניינים אותי.

אבשלום וילן: אם התוכנית לא עובדת בסדר, נא לשבת עם מתכנני התוכנית שיפקחו.

אבשלום וילן: ראשית, החקלאים צריכים לשלם.

אבשלום וילן: שנית, הם לא צריכים לשלם את המס ואני לא רוצה לפתוח את זה, ולא במקרה, משום שאני חתמתי על התוכנית ואמרתי: אני הולך להורדת מספר העובדים, לא חשוב הסטודנטים, בואו תוריד את המס במקביל כי זה הרי מס שלילי, זה מס גולגולת שלילי.

מיכל רוזין: אנחנו פועלים בעניין הזה להוריד את מס המעסיקים.

אבשלום וילן: יש שרי אוצר לדורותיהם שאומרים: תסבירו לי למה שנוותר על 140 מיליון שקל - לא רוצים.

אבשלום וילן: זה התשובות שקיבלתי משרי אוצר אחד אחרי השני – לא אינטליגנטים שהם לא מבינים.

אבשלום וילן: לא רוצים לוותר.

אבשלום וילן: עזבי, נסגור את הסוגריים.

אבשלום וילן: זה לא הדיון.

אבשלום וילן: הדיון היום הוא האם בסופו של דבר תוכנית הסטודנטים תורמת לסטודנטים.

אבשלום וילן: אני חושב שחד-משמעית כן.

אבשלום וילן: זו תרומה, אחת היחידות שאני מכיר, שמדינת ישראל עושה גם משהו אוניברסלי מעבר לעצמה.

אבשלום וילן: תאמיני לי, לא מעניין אותי ה-benefit הפוליטי.

אבשלום וילן: אני לא מדבר עכשיו כאיש משרד חוץ, מעניין אותי ה- benefitהאנושי.

אבשלום וילן: אני חושב שיש לנו פה באמת יתרונות מאוד גדולות במדבור, במים, ובידע המעשי הזה, כמו שאמר חבר הכנסת סולומון.

אבשלום וילן: ככל שהידע יופץ בעולם במשבר מזון עולמי שיש, הוא טוב על-פי כל קנה מידה.

אבשלום וילן: כל הבעיות הספציפיות חייבות טיפול נקודתי.

אבשלום וילן: לקו עובד יש מקרים?

אבשלום וילן: תיגשו לסיורים, תראו, תציגו.

אבשלום וילן: אין פה מה להסתיר שום דבר.

אבשלום וילן: טפלו בדברים האלה.

אבשלום וילן: אני לא רואה פה.

אבשלום וילן: ההתנגשות הזאת מיותרת.

אבשלום וילן: כהתאחדות חקלאי ישראל יש לי אינטרס שכל מי שלא מקבל שכר מינימום, שניצלו אותו, אני לא יודע, פה אומרים שבעה ימי עבודה בשבוע, כולל לימודים וזה – נראה לי קצת מוגזם.

אבשלום וילן: אני קצת מסתובב בשטח, אני רואה.

אבשלום וילן: אין דבר כזה, עבירה על החוק.

אבשלום וילן: מי שאין לו יום מנוחה שבועית אז זה עבירה על החוק, צריך לטפל בזה.

אבשלום וילן: אחרי חמישה מקרים העסק משתנה.

אבשלום וילן: אני חושב שפה נער הייתי וגם זקנתי, אני יודע מה זה.

מיכל רוזין: אבו, אל תגיד כאלה משפטים.

מיכל רוזין: זה לא טוב.

מיכל רוזין: אתה מזדקן, גם אני.

<קריאה: הוא משתבח, הוא לא מזדקן.

אבשלום וילן: אבל את יודעת, כתבה בעיתון.

אבשלום וילן: יש כתבות בעיתון, זורקים כמה דברים ואחרי זה לך תבדוק.

אבשלום וילן: אני באמת חושב שכל מקרה צריך להיבדק וזה לא מסובך.

אבשלום וילן: אנשים צריכים לדעת שאת הדברים האלה מקיימים.

אבשלום וילן: מי שבצורה צינית לא משלם ומנסה לנצל - שיחטוף על הראש, חד וחלק.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: הבטחתי לאילן פלוס, יש לי חוב אליו מתחילת הישיבה.

מיכל רוזין: אחר כך בקצרה קו לעובד כי הם באמת הושמצו פה.

<אילן פלוס: אני אהיה מאוד קצר ולא אחזור על דברים.

<אילן פלוס: קודם כל, אני מברך על הדיון ואני מסכים איתך.

<אילן פלוס: יש מקום תמיד לשפר וזה מצוין.

<אילן פלוס: אבל השיפור צריך להיעשות בצורה של שיתוף ושל פתיחות כדי להתקדם קדימה – זה ספציפית לדיון.

<אילן פלוס: שנית, אנחנו מדברים פה על סטודנטים שמגיעים ממדינות מתפתחות ולא מאוסטרליה.

<אילן פלוס: לאוסטרלים יש כסף והם יכולים לעשות מה שהם רוצים.

<אילן פלוס: אני ביקרתי עם יעקב בקולג' חקלאי בבורקינה-פאסו.

<אילן פלוס: אף אחד מאיתנו לא היה רוצה לא לגור שם ולא ללמוד שם.

<אילן פלוס: הרמה של הלימודים, הרמה של העשייה, מה שלומדים פה, זה עולם אחר.

<אילן פלוס: ללא עבודה מעשית, מה שהדגיש חבר הכנסת שמעון סולומון, מהניסיון שלנו מאוד קשה לשנות הרגלי עבודה.

<אילן פלוס: כן, העבודה המעשית פה, ההתנסות, זה learning by doing.

<אילן פלוס: רק ההתנסות הארוכה משנה הרגלי עבודה ותפיסה במדינות המתפתחות.

<אילן פלוס: אנחנו רואים באלמנט הזה אלמנט משלים לפעילות המש"בים הנרחבת באפריקה שמתמקדת בבניית יכולות לאנשי מקצוע יותר בכירים מקבלי החלטות שעובדים עבור מנגנונים מסודרים.

<אילן פלוס: הם ללא כוח עבודה בשטח, ללא יזמים חקלאים, ללא אנשים ברמות העובדות, לא יכולים לשנות את המציאות.

<אילן פלוס: לכן, למעשה זה קומפוננט משלים שאין לנו כמש"ב את המשאבים משום שמדובר פה על הרבה מאוד כסף.

<אילן פלוס: את הכסף הזה אין לממשלת ישראל.

<אילן פלוס: אני מסכים איתך מאוד שאנחנו צריכים להגדיל את המשאבים כדי לעשות יותר סיוע חוץ על כל השלכותיו, לא רק ההסברתיות, המדיניות והכלכליות, אלא על הרלוונטיות שלנו למדינות האלה שמתמודדות עם משבר הרעב – חד משמעית.

<אילן פלוס: חזרנו מביקורים גם בקמרון, גם בבורקינה-פאסו.

<אילן פלוס: נושא החונכויות עלה בפגישות.

<אילן פלוס: אני רוצה לציין גם שילוב של אנשים שחוזרים לתוך הפרויקטים שלנו.

אבשלום וילן: אגב, זה מה שמנכ"ל קרן סורוס אמר לי.

אבשלום וילן: למרות הכספים האדירים הם לא הצליחו לשנות את הרגלי העבודה.

אבשלום וילן: זה לב הבעיה.

<אילן פלוס: בדיוק.

<אילן פלוס: 130 מיליארד דולר כל שנה.

מיכל רוזין: זאת אומרת שמי שחוזר לא משנה שם את הרגלי העבודה.

<אילן פלוס: לא.

<אילן פלוס: החברות שמשקיעות בפרויקטים חקלאיים, בפרויקטים למיניהם, במדינות המתפתחות, את תראי המון פרויקטים כושלים של כל המדינות.

<אילן פלוס: מאוד קשה לשנות.

<אילן פלוס: זה שינוי תפיסה, שינוי תרבות, וזה מאוד קשה.

<אילן פלוס: שינוי של ישיבה פה בארץ של 11 חודשים יכול לגרום לשינוי אמיתי משום שהם עושים את זה בידיים ולא יום או יומיים אלא במשך חודשים.

<אילן פלוס: אני יכול להגיד לך שהייתי מעורב בפרויקט בדרום אפריקה שנכשל בדיוק מהסיבה הזו של קהילות שלא הצליחו לשנות הרגלי עבודה למרות שקיבלו את כל הנתונים כדי לשנות.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אור הרפז נציג התאחדות הסטודנטים.

<אור הרפז: לא כל כך הכרנו את הסיפור לפני.

<אור הרפז: ישבתי לפני כמה חודשים עם קו לעובד ושמעתי את הנתונים מצד אחד.

<אור הרפז: זו פעם ראשונה שאני באמת שומע את כל התמונה.

<אור הרפז: רוב הדיון פה נסוב סביב הסיפור אם הם סטודנטים או עובדים.

<אור הרפז: אני יכול לדבר לפחות מהצד של הסטודנטים.

<אור הרפז: כשיש סטודנטים שמגיעים לפה האם המוסדות שהם לומדים הם מוכרים על-ידי המועצה להשכלה גבוהה או על-ידי משרד הכלכלה?

<אור הרפז: זאת אומרת, אלו שתי האפשרויות שאני מכיר לסטודנטים.

<אור הרפז: יש את חוק הסטודנט משנת 2007 שמפורטים בו הזכויות של סטודנטים.

<אור הרפז: החבר'ה שבאים לפה אם הם מוגדרים כסטודנטים הם אמורים להיות זכאים לדברים האלה.

<אור הרפז: לדוגמה, וזה כתוב פה במסמך, תעודת סטודנט.

<אור הרפז: זה אחד שמפורטים בחוק.

<עמוס ארבל: הם משתלמים, הם לא סטודנטים.

<עמוס ארבל: הם סטודנטים בהגדרה הפורמלית שלהם במדינת המוצא.

<עמוס ארבל: כשהם באים לארץ הם משתלמים.

מיכל רוזין: יש להם תעודת סטודנט בין-לאומית?

מיכל רוזין: אם יש להם תעודת סטודנט בין-לאומית זה תופס בארץ.

מיכל רוזין: הם אמורים לבוא לפה עם תעודת סטודנט בין-לאומית.

<יעקב מוסקוביץ: הם לא עולים למטוס אם הם לא סטודנטים.

<יעקב מוסקוביץ: השגרירה בווייטנאם לא נותנת להם לעלות למטוס אם הם לא סטודנטים ממש.

<יעקב מוסקוביץ: זה נבדק שם.

דב חנין: אבל הבעיה היא שכשמדובר בזכויות הם לא עובדים וכשמדובר בזכויות הם גם לא סטודנטים.

דב חנין: הם סטודנטים באיזושהי רמה עיונית שהיא לא קשורה לזכויות שלהם.

<אור הרפז: אין לנו בעיה לעבוד איתכם ביחד ולנסות למצוא פתרונות.

<אור הרפז: אני מנסה למצוא פתרונות איך לשפר את החיים של הסטודנטים פה.

<אור הרפז: אם הם מוגדרים באמת כסטודנטים, אם אחד הדברים זה היכולת להנפיק תעודות סטודנט שאנחנו יכולים לעשות בשיתוף עם המוסדות, באמת להיכנס לשיח, לראות איפה הבעיות, איפה אפשר לשפר.

<ירון תמיר: אנחנו מרימים את הכפפה ואנחנו מאוד נשמח לשיתוף.

<אור הרפז: אני לא מדבר על השדה של העובדים שזה זכויות שהם צריכים לקבל.

מיכל רוזין: זו היתה תרומה חשובה.

מיכל רוזין: בבקשה בקצרה.

מיכל רוזין: הבטחתי לסיים ואנחנו כבר באיחור.

<חנן גודר: אני גם אקצר ואשתדל לא לחזור על הדברים כי באמת חזרנו.

<חנן גודר: אני חנן גודר, עד לפני חודשיים שגריר ישראל בנפאל.

<חנן גודר: בימים אלה אני נכנס לתפקיד בתור שגריר ישראל בדרום סודן וזה בהחלט אתגרים לא פשוטים - מדינות של עולם שלישי.

<חנן גודר: קודם כל, רציתי לפנות לחברים, חברות מקו לעובד ולברך אתכם כי מה שאתם עושים הוא חשובף כי חשוב שיהיו העיניים הפקוחות האלה על פעילות בכל מקום, גם במשרדי ממשלה, גם בחקלאות, וגם בכל מקום אחר.

<חנן גודר: אין ויכוח על זה.

מיכל רוזין: כולנו מצטרפים.

<חנן גודר: ואם היתה פה איזושהי עליה לטונים, אנחנו בהחלט מברכים ורואים חשיבות.

<חנן גודר: באמת, אני מסיר את הכובע כלפי כל פעילות שלכם שאתם עושים כי בחברה דמוקרטית הנושא הזה הוא חשוב.

<חנן גודר: דווקא כלפי אותם סטודנטים שמגיעים, חלקם ממדינות כאלה וחלקם ממדינות אחרות, חשוב שאתם גם כן תהיו בתוך הלופ הזה.

<חנן גודר: יחד עם זה, וצריך להבין, וגם כן כבר נאמר, שאנחנו שפכנו את התינוק עם האמבטיה וכו' וכו'.

<חנן גודר: עושים את העבודה ועושים את הביקורת ועושים את הפיקוח, וחשוב לעשות את זה בצורה טובה ונכונה.

<חנן גודר: התחושה של מי שישב בנפאל היא, ואני ראיתי את זה גם בתחומים אחרים של פעילויות של NGO כאלה ואחרים שלא בודקים את הדברים עד מלוא ירידה לפרטים.

<חנן גודר: לא יכול להיות שלא קיים הדיאלוג בינכם לבין משרד החוץ לבין רשות ההגירה לבין המרכזים.

מיכל רוזין: ומשרד הכלכלה.

<חנן גודר: אני חיכיתי שעה והקשבתי לכל הדברים, רגע.

<חנן גודר: הנזקים האלה קרו לנו בתחומים אחרים של פעולות של ארגונים בנושא של עובדים זרים, אני לא מדבר על התחום הזה.

<חנן גודר: הבוץ נשפך ויש לי פה את התמליל של מה שנאמר פה בדיון בוועדה הזו כלפי המדינה שאני ישבתי בה.

<חנן גודר: תהיו זהירים ותהיו רגישים.

<חנן גודר: את יודעת מה?

<חנן גודר: אני באמת מסיר את הכובע כי אתם עושים את הדברים שלכם מתוך אידיאולוגיה, מתוך אמונה, לא רק בגלל שאתם עובדים במקום שבו אתם נמצאים, וגם אנחנו כולנו, כל הדיפלומטים, עובדי המדינה בכל המוסדות שיושבים שם.

<חנן גודר: אחד הדברים היפים בשירות החוץ זה שאני מקבל תפקיד ואני מקבל סמכות וזה מה שאני עושה.

<חנן גודר: אכפת לי לקדם את הדברים עם אותן מדינות שאיתן יושב.

<חנן גודר: למה אתם לא בדיאלוג איתנו?

<חנן גודר: תבואו, תשבו, תשתו מים, קפה, תקבלו אפילו עוגיות.

<קריאה: שלחנו לכם.

<חנן גודר: שלחתם.

<חנן גודר: ניסיתי לפנות ועידית ליבוביץ' לא חזרה אליי וניסיתי וניסיתי.

<חנן גודר: אז בבקשה, בואו - - -

מיכל רוזין: חנן, נתתי לומר לך את הדברים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהנזיפה לא היתה במקומה, אבל זה בסדר.

<חנן גודר: גם לי אכפת.

מיכל רוזין: ברור.

מיכל רוזין: אבל אם חשובה לך ההידברות ואתה הנציג בנפאל אז זה דו-סטרי.

מיכל רוזין: גם אתה יכול לפנות לארגונים ולדבר איתם.

<חנן גודר: וניסיתי.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שקו לעובד הם כל כך חסומים לציבור.

מיכל רוזין: אני חייבת לסיים את הישיבה.

מיכל רוזין: עמוס, רק אם יש משהו שלא נאמר – משפט בקצרה.

<עמוס ארבל: גברתי יושבת-ראש הוועדה, אני מברך על הדיון.

<עמוס ארבל: אני מציע, אם ממשיכים בדיונים בסדרה כזו או אחרת, לנתק את הדיון של המשתלמים בחקלאות מהעשייה של העובדים הזרים.

<עמוס ארבל: זה קלאסי, זה סקסי לחבר בין שניהם.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על המשתלמים בחקלאות.

<עמוס ארבל: תוך כדי אנחנו מתגלגלים מכאן לשם.

<עמוס ארבל: יש להישאר בתוכניות של המשתלמים בחקלאות.

<עמוס ארבל: לדון בה, לחפור בה, לשאול את כל השאלות המשפטיות, החוקתיות.

<עמוס ארבל: אני מזמין את קו לעובד, כל ארגון אחר, לדיון של הוועדה, לפתוח, לשאול, לענות, לחפור בכל נושא שאת רוצה, בדיון ישיר איתנו ביחד.

מיכל רוזין: מצוין.

מיכל רוזין: אני מציעה שתתקיים ישיבה שבה הם יביעו את טענותיהם.

<עמוס ארבל: אין שום בעיה.

<עמוס ארבל: הכול על השולחן, הכול פתוח.

מיכל רוזין: יופי, מצוין.

מיכל רוזין: בבקשה, תגובה מצדכם.

מיכל רוזין: חטפתם הרבה התקפות וישבתם בנימוס.

<חני בן ישראל: לא, בסדר.

<חני בן ישראל: אם לא היינו חשופים לביקורת זה היה סימן לא טוב.

<חני בן ישראל: אבל אני רוצה לזקק נקודה אחת שהיא באמת בנפשנו מבחינת כל הסיפור הזה.

<חני בן ישראל: אנחנו כארגון עמלנו באמת קשות מול משרדי ממשלה, מאבק ציבורי, מאבק משפטי, על ההסכמים הבילטרליים.

<חני בן ישראל: זה מבחינתנו אחד המהלכים ההיסטוריים החשובים בתחום הגירת העבודה לישראל.

<חני בן ישראל: נשאלה פה השאלה למה שלא יהיו יותר סטודנטים לעומת עובדים זרים, וזה משום העובדה שההגעה פה של הסטודנטים היא לא תחת הסכם בילטרלי שמפקח, בין היתר, על דמי התיווך.

<חני בן ישראל: אם הפרויקט הזה הוא כל כך חשוב ואם רוצים להגדיל אותו הוא צריך להיכנס למסגרת של הסכם שמפקח על התשלומים שנגבים מהסטודנטים כדי לוודא שמה שמוגדר כשכר לימוד הוא לא דמי תיווך, כדי לוודא שאנשים לא משעבדים את עתידם הכלכלי כדי להגיע לפה במסגרת אותן תוכניות שאמורות כן לאפשר להם הזדמנויות כלכליות במדינת המוצא, וכדי לוודא שתחת באמת מטרה שהיא מטרה טובה, ואנחנו מברכים עליה, אנחנו רק שואלים האם היישום בפועל הוא נאמן למטרה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.

אבשלום וילן: אגב, גם בהסכם בילטרלי הם משלמים כסף.

מיכל רוזין: קטן מאוד.

מיכל רוזין: אבל בואו לא נפתח את הדיון הזה.

אבשלום וילן: אני רוצה להבין.

אבשלום וילן: משרד החוץ, אתם לא מפקחים - - -?

<קריאה: לא.

מיכל רוזין: אבו, אנחנו אומנם חברים.

מיכל רוזין: לא לנצל את מעמדך.

מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי.

משה מזרחי: אני דווקא רוצה להתחיל מהסוף.

משה מזרחי: נכון שאתה צודק שצריך לעשות הפרדה, אבל זה בדיוק מטרת הדיון כי המוח היהודי מומחה לייצר כל מיני פטנטים.

משה מזרחי: אני רוצה להגיד לכם שכל הסיפור הזה הוא מאוד יצירתי.

משה מזרחי: פה זה נועד להבחין אם זה לא ענף נסתר של להביא מישהו שבסופו של דבר מביא תועלת גם כעובד.

משה מזרחי: בשורה התחתונה זה מה שהיה צריך לחדד פה.

משה מזרחי: אנחנו מבינים את התכלית, את הדבר הנוסף, את הערכיות שמאחורי זה.

משה מזרחי: אבל עברנו דרך ארוכה.

משה מזרחי: מתחילת המדינה כשהיינו מעטים ודלים אנחנו באמת ייצאנו ידע למדינות נחשלות בהמונינו, ידע חקלאי וידע שקשור לבינוי וכו'.

משה מזרחי: אני מדבר בשנים הראשונות לקום המדינה עד שהפכנו להיות ליצואנים של אמל"ח לאזורים מסוכסכים, ואני אומר את זה בעדינות.

משה מזרחי: אז באמת העניין הזה של שגרירים במדינות מתפתחות היה באמת ציר מרכזי גם של עבודת החוץ שלנו וגם הפנים.

משה מזרחי: מאוד חשוב היה ל- - -.

משה מזרחי: תסלחו לי, היום זה נראה כמו איזה עסק.

משה מזרחי: לכן, העניין הזה של המשוב – זה לא חוכמה כי האנשים האלה מוכנים לבוא.

משה מזרחי: אני אומר לכם את זה ואתם צריכים לדעת את זה.

משה מזרחי: מהמדינות האלה הם מוכנים לבוא גם במה שלנו נראה מעט מאוד.

משה מזרחי: הם מוכנים לבוא בשביל המעט מאוד שיש לנו, שאנחנו נותנים להם פה, כי גם את זה אין להם שם.

משה מזרחי: לכן, הם נקלעים לסיטואציות האלה עליהן אנחנו רוצים להשגיח.

משה מזרחי: אני מסתכל על הנתונים פה ואתה רואה איפה זה פורח ומשגשג - מאוד יצירתי.

משה מזרחי: זה נורא נוח.

משה מזרחי: קודם הערתי לדב חנין שהוא אמר מצד אחד, הוא לא עובד, ומצד שני, הוא גם לא סטודנט, והוא בין הכיסאות.

משה מזרחי: אני לא אומר שזה לא עושה שירות טוב למדינת ישראל, זה עושה שירות עצום.

משה מזרחי: אני מבקש מכם.

משה מזרחי: זה אחד הדברים שאני פה מסכים איתם, שתמיד מגיעים לדיון בוועדה ומדברים בבעיות גלובליות.

משה מזרחי: יש לכם רשימה קונקרטית שהוא טוען שהוא לא קיבל אותה, אני מבקש לקבל את התצהיר המפורט הזה.

<קריאה: נעביר.

משה מזרחי: אנחנו רוצים לתבוע ממש אחד לאחד ותשובות ולראות.

משה מזרחי: על הכול עניתם, על המשוב לא קיבלתי תשובה.

משה מזרחי: המשוב הוא חשוב כי אלו סטודנטים שבסופו של דבר אולי באים באמת גם כן להכשרה, ושבאמת באים ללמוד חקלאות, ושהתנאים שבהם הם לומדים - - -

<ירון תמיר: נעשה משוב מאוד מסודר.

משה מזרחי: סלח לי, העניין הזה עם האבוקדו לימד אותי בדיוק מה זה, אז תניח.

משה מזרחי: 11 חודשים הוא לומד אבוקדו.

משה מזרחי: הלכת איתי לפולי קפה.

משה מזרחי: 11 חודשים הוא אצל החקלאי שמגדל אבקודו, זה ההכשרה שלו.

משה מזרחי: אני מניח לזה, לא רוצה לחטט בזה.

משה מזרחי: בסופו של דבר, יש לזה גם ערך מוסף, בייחוד באזורים האלה שאנחנו מדברים עליהם ובחקלאות.

משה מזרחי: אז אני מבין את זה ואני אפילו תומך בזה שכולם יהיו סטודנטים.

<יעקב פולג: מבחינה מקצועית יש לזה ערך אמיתי.

משה מזרחי: המשוב זה באמת לקבל.

משה מזרחי: נפנפת באיזה כתבה ואחרי זה אני אראה אותה.

משה מזרחי: זה באמת חשוב לראות ולשמוע מה הם לוקחים איתם בפועל.

משה מזרחי: המעט שהם לוקחים פה גם מבחינת הפיננסים שלהם, תסלחו לי, זה לא אומר שהם רוקדים הורה כשהם יוצאים מפה.

משה מזרחי: אנחנו מנקודת המבט שלנו צריכים להבחין, להסתכל על זה קצת אחרת.

משה מזרחי: אני מציע לוועדה – אנחנו חייבים לבוא.

משה מזרחי: אין כמו מראית עין.

משה מזרחי: אני אגיד לכם את האמת, לא קיבלנו תשובות.

משה מזרחי: המנגנון הזה שהופך להיות ממונף עכשיו בהמוניו – אחלה יצירה.

משה מזרחי: זה הופך להיות ער.

משה מזרחי: אבל אני מאוד ממליץ ליושבת-ראש הוועדה, אנחנו צריכים לבקר את מרכזי ההכשרה ולבקר אותם בעבודתם ולשמוע במו אוזנינו ובפינו את הסטודנטים האלה ולראות את המשוב הזה שלא הסברת לנו מהו בעין.

משה מזרחי: לראות מה הם אומרים, לא מה אתה אומר.

<קריאה: Welcome.

מיכל רוזין: תודה, חבר הכנסת מזרחי.

מיכל רוזין: אני רוצה לסכם.

מיכל רוזין: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה לאורך הישיבה.

מיכל רוזין: אני חושבת שאין חולק פה סביב השולחן שהתוכנית היא חשובה באופן כללי, שחשוב גם לתרום לארצות אחרות את הידע הישראלי וגם כמובן שזה יתרום לישראל ביחסים הבין-לאומיים.

מיכל רוזין: אבו, שאלת אותי ואני רוצה להגיד במפורש שהמכסה לעובדים זרים זה אכן 25,000 בחקלאות.

מיכל רוזין: בפועל בישראל היום יש כ-21,300 עובדים נכון לסוף יוני.

מיכל רוזין: בהינתן הדיווח שקיבלנו כאן

מיכל רוזין: שעומדים להיות 3,500 סטודנטים מדובר על חישוב של כ-16% בפועל מסך העובדים הזרים או מסך מי שעובד ואינו ישראלי בחקלאות.

מיכל רוזין: אני חושבת שסיכם זאת יפה חבר הכנסת מזרחי שאנחנו חוששים שהנושא של המשתלמים – אין מה לעשות, הוא משולב בהוויה הישראלית, הוא לא מנותק לחלוטין.

מיכל רוזין: לכן, כאשר יש מכסות, ואנחנו מדברים על זה בישיבות אחרות האם נכון לבטל מכסות, האם נכון שיהיו מכסות, האם נכון שייקחו מס מעסיקים או לא מהחקלאים, אבל אנחנו לא רוצים שהתוכנית הזאת של משתלמים תהווה סוג של תוכנית עוקפת את המכסות לחקלאים, ולכן הקשתי על השאלות.

מיכל רוזין: לצערי, לא על כולן קיבלתי תשובות.

מיכל רוזין: אני חושבת שראוי לבדוק, וכאן משרד הכלכלה – אתם צריכים להיכנס לתמונה יחד עם רשות ההגירה לגבי יישום של חוק עובדים זרים על המשתלמים, על סטודנטים העובדים כמו שאמר חבר הכנסת חנין לגבי הגדרת הזכויות והחובות שלהם כעובדים, האם הם עובדים וכיצד, על-פי קביעות בתי המשפט בישראל.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש לבדוק את ההחרגה של הסטודנטים המשתלמים מההסכם הבילטרלי, להבין מהי בדיוק ההחרגה הזאת ולראות באמת האם זה עומד על-פי החוק.

מיכל רוזין: שוב, זה שמדינות בעולם מסכימות לחתום איתנו על הסכמים בכל מיני תנאים זה לא תמיד מעיד על מה שקורה כאן.

מיכל רוזין: יש לנו הרבה פעמים, במיוחד מול מדינות כאלה, סטנדרטים הרבה יותר גבוהים והרבה יותר נוקשים.

מיכל רוזין: בסוגריים אזכיר את הקושי שלנו לחתום, למשל, עם סין על הסכם בילטרלי בנושא עובדי בניין למרות שחשוב מאוד שיגיעו לכאן עובדים בבניין.

מיכל רוזין: יש קשיים מול המדינות האלה.

מיכל רוזין: לכן, אנחנו צריכים להקפיד קלה כחמורה וזה התפקיד שלנו מול עצמנו עוד לפני מול העולם גם כשעובדים מוכנים לבוא לפה בכל תנאי והמדינות שלהם מוכנות לשלוח אותם בכל תנאי.

מיכל רוזין: אני מצטרפת להצעות שעלו פה לגבי מפגש ישיר בין קו לעובד לוועדה.

מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב להקדיש לכך ישיבה שבה יעלו הטענות עם העובדות, עם השמות, בחדר סגור, ואכן המידע יפורט לוועדה על מנת שהיא תכיר את הדברים.

מיכל רוזין: אני מצטרפת להצעה ולרעיון של דב חנין שאנחנו מדברים עליו כבר שנה וחצי לגבי נושא מבקשי המקלט.

מיכל רוזין: אבשלום וילן דיבר על זה שוב ושוב שהחקלאים מוכנים לקחת אליהם להתנסות קבוצות של מבקשי מקלט לעבודה בחקלאות.

מיכל רוזין: .

אבשלום וילן: מוסקוביץ לקח עד שהמדינה אסרה עליו.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: גם בערבה, במיוחד אצלכם שאתם ליד חולות.

מיכל רוזין: זה בכלל היה חכם כמו שאמר השר לביטחון הפנים אהרונוביץ, אבל שר הפנים התנגד, לצערי, שצריך להעסיק אותם ולא שהם יישבו שם.

מיכל רוזין: אז באמת לחשוב על תוכנית הכשרה כזו שאנחנו נמשיך ונקדם אותה.

מיכל רוזין: מכללת רופין כבר הכינה תוכנית כזו להשתלמות של מבקשי מקלט בחקלאות.

מיכל רוזין: אם אפשר לעשות את זה עם השתלמות של באמת השכלה גבוהה, אני חושבת שזה יכול להיות חשוב.

<יעקב מוסקוביץ: אנחנו נשמח לשתף פעולה בנושא הזה.

מיכל רוזין: מצוין.

מיכל רוזין: תודה רבה לכם.

מיכל רוזין: אנחנו כמובן נמשיך לעקוב.