ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 100, 2014-07-27 11:00

יואל רזבוזוב: אנחנו מתחילים כאן את הישיבה?

<פרנקו גונן: אנחנו כאן מתחילים בביקור באולפן ולאחר מכן אנחנו מגיעים לעירייה ובעירייה אנחנו מקבלים סקירה מלאה על פעילות אגף הקליטה שלנו, על כל המרכיבים שלו, על כל השותפויות ולאחר מכן יתקיים דיון פתוח שבו נישאל שאלות, תרצו לדעת עוד דברים, תשמעו מאיתנו מחשבות שלנו לגבי נושאי קליטה.

<רונית להב: אז קצת על האולפן שלנו.

<רונית להב: האולפן שלנו נקרא אולפן 'אחווה', יש לנו אתר של האולפן, שזה של משרד החינוך.

יואל רזבוזוב: כמה תלמידים לומדים באולפן?

<רונית להב: האולפן קיים 20 שנה ובשנה האחרונה בעצם הוא עבר שיפוץ ושדרוג מאוד מאוד יסודי והחדר הזה הוא אחד מהשדרוגים בשיפוץ של האולפן.

<פרנקו גונן: כמה הושקע כאן, למעלה ממיליון שקל?

<רחל לוין: 3 מיליון, המנכ"ל.

<רונית להב: שווה כל אגורה.

<רונית להב: האולפן קיים 20 שנה, אבל המבנה היה מאוד מאוד ישן והיה זקוק לשיפוץ מסיבי והנה הסכום שזה עלה.

<רונית להב: אנחנו מודים לעיריית ראשון לציון, לחברה העירונית, שרחל כאן מייצגת אותם, ובאמת הם שותפי עשייה שלנו, לטל, שהיא הרשות העירונית לקליטה ושילוב עולים, משרד הקליטה ומשרד החינוך כמובן.

<רונית להב: באולפן יש כרגע שבע כיתות בוקר ושתי כיתות ערב, כשמתוכן ארבע כיתות אולפן א', שתי כיתות בני 60 פלוס ועוד כיתה תעסוקתית, שזה במימון משרד הקליטה והעירייה גם.

<רונית להב: באולפן יש תשע מורות, המורות עובדות משרד החינוך, אבל כל התחזוקה של האולפן זה העירייה ומשרד הקליטה, הרשות העירונית.

<רונית להב: אלה שותפי העשייה שלנו ואנחנו מודים להם מאוד מאוד על כך.

יואל רזבוזוב: המורים בדרך כלל באולפנים הם עובדי משרד החינוך?

<רונית להב: כן.

<רונית להב: זה קצת לא אותה רשות.

<רונית להב: אז אנחנו מקבלות את המשכורת ממשרד החינוך, אבל את כל השירותים האחרים מהעירייה.

אברהם מיכאלי: זה לא רק אתם, יש הרבה גורמים שעושים את זה.

<רונית להב: ויש לנו מזל שאנחנו בעיריית ראשון, שאני מאוד מודה ומוקירה את העיר הזאת.

<רונית להב: אני חושבת שלא בכל עיר יש את התנאים האלה ואת האולפן בצורה הזאת, אז אני מאוד מאוד מודה.

<רונית להב: אלה הכיתות שיש לנו, התלמידים בסוף האולפן מגיעים לרמת ידע - - -

אברהם מיכאלי: את יכולה לפרט את אוכלוסיות הלומדים פה?

<רונית להב: אוכלוסיית הלומדים ברובה חבר העמים, 90% חבר העמים.

אברהם מיכאלי: למה?

<רונית להב: הם באים לראשון, זאת האוכלוסייה שמגיעה לראשון.

אברהם מיכאלי: העלייה מצרפת פחות הגיעה לכאן?

<פרנקו גונן: היו פה ושם בודדים.

<פרנקו גונן: אנחנו אפילו היינו בביקור, שלחנו משלחת לצרפת, היה שם יריד עלייה ומנהלת אגף הקליטה נסעה לשם יחד עם עוד מנהלת שלנו, שהיא דוברת צרפתית רהוטה, והן ניסו עם חומרים, טל ודאי תספר על זה, על רשמי הביקור שלה שם.

<פרנקו גונן: אנחנו רוצים לקבל עלייה גם ממקומות אחרים ואנחנו מוכנים לקלוט עולים חדשים.

אברהם מיכאלי: מה עם יהודי אתיופיה?

<פרנקו גונן: יש לנו פה למעלה מ-7,500.

אברהם מיכאלי: יש בעיר הרבה, אני יודע.

<רונית להב: יש בעיר, אבל הם לא מגיעים לאולפן.

<רחל לוין: קודם כל כבר חלקם דור שני.

<רונית להב: האולפן שלנו בדרך כלל בנוי על עולים שיודעים קרוא וכתוב בשפה שלהם, רוסית או צרפתית, ולא כאלה שלא יודעים קרוא וכתוב.

<רונית להב: בדרך כלל האנשים האלה - - -

<קריאה: מה עם אמהרית?

<רונית להב: כן, אבל הם לא יודעים לקרוא ולכתוב, לא בשפתם.

<רחל לוין: חלקם.

<רונית להב: מי שיודע, אז הוא מגיע לאולפן שלנו ויש לנו בודדים כאלה.

יואל רזבוזוב: את רוצה להגיד לי שהרוב לא יודעים קרוא וכתוב בשפה האמהרית?

<רונית להב: כן.

<רחל לוין: מהוותיקים, כבר יש דור שני.

<אנה ליטרובניק: גם אני רוצה להגיד שזה לא נכון.

<אנה ליטרובניק: קודם כל יוצאי אתיופיה מגיעים אלינו אחרי מרכזי קליטה, ואז חלק מהתפקיד של מרכז הקליטה זה לתת גם הכשרה שפתית, אז באים לכאן אנשים אחרי אולפן והרוב המכריע של האנשים הם אלה שבאו אחרי מרכזי הקליטה, בצפון או בדרום.

<אנה ליטרובניק: מבחינת התקצוב של המשרד, הזכאות כידוע עד 15 שנה ליוצאי אתיופיה, עד 10 שנים לכלל העולים, גם מבחינת למידה באולפן, אבל תמיד נפתחת האפשרות על תקציב שמקבל המוקד ליוצאי אתיופיה, כולל כוח אדם, לצורך העניין זה כ-400,000 נכון לעכשיו, יש אפשרות לתת עדיפות לתכניות כמו המשך של הכשרה והעמקה של השפה העברית.

<אנה ליטרובניק: זאת אומרת זה לא סגור, אבל לא ניתן לתת את זה מבחינה ממשלתית, כי זה מעל הזכאות שנקבעת אחרי המדינה.

<רחל לוין: אבל מוקד הקליטה ברמת אליהו פתח כמה וכמה פעמים כיתות לדוברי אמהרית.

<רחל לוין: היו כמה וכמה פעמים, אפילו הייתה מורה שלנו שם.

<אנה ליטרובניק: יש גם אפשרות לפתוח עברית תעסוקתית תמיד, כמו שכרגע יש פה כיתה שאפשר לראות, אפשר גם לפתוח ליוצאי אתיופיה, אבל מבחינת המשרד אלה חייבים אנשים שהם בזכאות, עד 15 שנה בארץ.

<רחל לוין: עוד משפט.

<רחל לוין: מכיוון שחלקם ילידי ישראל, יוצאי אתיופיה, הם דווקא מטופלים אצלנו בהשלמת השכלה.

<רחל לוין: במקום הזה גם פועל מוקד של השלמת השכלה ושם הם עושים השלמה של 11 ו-12 שנות לימוד.

<רחל לוין: יש לנו כל שנה שלוש-ארבע כיתות שלהם.

אברהם מיכאלי: אגב, אחת הבקשות שאני מקבל מהורים, ללמד את הילדים אמהרית.

אברהם מיכאלי: הנתק ביניהם הוא גדול, הם לא יודעים עברית והם לא יודעים אמהרית והילדים כבר לא מתקשרים עם ההורים.

אברהם מיכאלי: השאלה אם אולפנים כאלה, אפשר לשלב.

אברהם מיכאלי: נכון שזה אולפן לעברית, אבל במסגרת של ה - - -

<אנה ליטרובניק: שוב, זו החלטה של המוקד ואני מכירה מוקדים, למשל מוקד רחובות, שנים אנחנו הפעלנו בתקציב של משרד הקליטה קבוצות של למידת אמהרית.

<אנה ליטרובניק: כאן כנראה לא עלו על הצורך הזה.

יואל רזבוזוב: מה זה הלימודים של תעסוקה?

<אנה ליטרובניק: עברית תעסוקתית.

יואל רזבוזוב: אתם מכוונים לאיזה שהוא מקצוע מסוים?

<אנה ליטרובניק: לא, מבחינת המשרד זה פשוט עברית שהיא יותר עמוקה, רמה יותר גבוהה, וזה נקבע על פי הקבוצה, לפי רמת הקבוצה.

<אנה ליטרובניק: ככל שהקבוצה תהיה יותר מתקדמת כך הכיתה תהיה יותר מתקדמת.

<אנה ליטרובניק: פעם, כשהעלייה הייתה יותר גדולה, ולצערנו כרגע - - -

יואל רזבוזוב: ועכשיו מבחינת הכיתות, אמרתם שיש שבע בוקר - - -

<אנה ליטרובניק: לא, תעסוקתית יש רק אחת.

יואל רזבוזוב: מבחינת כל הכיתות, האם יש גידול, או שהיו פעם עשרים כיתות והיום זה רק הולך ויורד?

<רונית להב: נכון, בוודאי שהיו פעם עשרים כיתות והיו אנשים בהמתנה.

<רונית להב: כרגע המצב הוא, גם בהמתנה - - -

יואל רזבוזוב: יש עדיין המתנה.

יואל רזבוזוב: גם בתשע כיתות יש המתנה ואין מקום פה לפתוח עוד כיתות?

<רונית להב: לא, אנחנו בהמתנה.

<רונית להב: המתנה שלנו.

<פרנקו גונן: יש כיתות, יש מורים, אין עולים.

<רחל לוין: צוברים מועמדים, עד שיש - - -

יואל רזבוזוב: המורים בהמתנה.

<אנה ליטרובניק: יש גם תיירים באולפנים, שהם עוד מחליטים או בתהליך.

<אנה ליטרובניק: יש הרבה עכשיו יוצאי אוקראינה, שהם ממתינים והם עוברים את התהליך פה.

<אנה ליטרובניק: אתם כמובן יודעים את הסוגיה של התהליך מול משרד הפנים.

<אנה ליטרובניק: הם לפעמים מחליטים להיכנס כבר כתיירים לכיתה וללמוד.

<קריאה: הם זכאים?

<רחל לוין: לא, הם משלמים משהו.

<אנה ליטרובניק: הם יהיו זכאים רק כשהם יקבלו את המעמד.

<רחל לוין: יש גברים שהביאו נשים לפה והם רוצים שהנשים תלמדנה עברית.

<רחל לוין: עכשיו קלטנו בחורה כזו.

<רחל לוין: לא במעמד.

<קריאה: זה תיירים לכל דבר ועניין או תושבים ארעיים, אז הם יכולים בכסף ללמוד את העברית כדי לדעת את השפה.

<קריאה: הם היו במעמד עולים

<רונית להב: אנחנו אוספים 20-25 תלמידים כדי לפתוח כיתה, זה מבחינת החוק של משרד החינוך.

<רונית להב: אם יש לנו פחות אנחנו לא יכולים.

<רונית להב: אנחנו משתדלים לפתוח כל חודש כיתה, אבל לא תמיד זה מסתדר, אז לפעמים פותחים כל חודשיים כיתה.

יואל רזבוזוב: יש לכם, כמו בכל עיר גדולה, גנים רוסיים, גנים של דוברי רוסית.

יואל רזבוזוב: אנחנו נתקלנו בזה עכשיו ברמת גן, הילדים משם עולים ויש להם קצת קושי בהתחלה עם השפה, אז אולי באמת לקלוט אותם כאן שאם ישנה אפשרות או שרוצים לשלב אותם - - -

<מנחם יפת: < יש לנו תגבור של תלמידים, שהוא לא נעשה פה, הוא נעשה ב'בית העולה' אצלנו ואנחנו מתגברים תלמידים שמעוניינים לתגבר את העברית, מחדדים להם - - - ילדים לא בגילאי גן, זה עד גיל 10, 11, 12.

<מנחם יפת: >

<טל ליפובצקי-טשורני: במסגרת הרשות העירונית לקליטה אנחנו מאפשרים אולפן לילדים בשעות אחר הצהריים, גם ליסודי, כרגע פתחנו גם לכיתות העל יסודי.

<טל ליפובצקי-טשורני: זה ללא תשלום, זה ללא מגבלת זמן.

<טל ליפובצקי-טשורני: לומדים אצלנו בערך כ-40 תלמידים כרגע, שעלו בשנתיים האחרונות, והם משלמים על הפעילות הזאת יום למחרת שהם מגיעים לעיר.

<טל ליפובצקי-טשורני: פה במסגרת האולפן יש בעיה שלא ניתן לקבל ילדים מתחת לגיל 17, אבל במסגרת העירונית, כל מי שרוצה לקבל תגבורים נוספים הוא יכול.

<טל ליפובצקי-טשורני: מעבר לזה, אני אספר גם אחר כך, אגף הקליטה באמצעות תקציבים של משרד הקליטה גם מסבסד תגבור לימודי נוסף באותם בתי ספר שיש ריכוז גבוה של עולים.

יואל רזבוזוב: כי התלונה על משרד החינוך, שמשרד החינוך זה עד שנתיים ושנתיים לא תמיד זה מספיק לתלמידים.

<קריאה: בדיוק, אני רוצה להעלות את הבעיה הזאת בגנים, כי גם אני מפקחת על גני ילדים.

<קריאה: החברה הרוסית מאוד שומרת על הצביון ועל השפה ויש ילדים שמגיעים אלינו בגן חובה בלי שפה.

<קריאה: כאילו הם עולים חדשים, אבל אין לנו שום שעות לתת להם.

יואל רזבוזוב: בדיוק, רציתי אולי לשלב את העניין הזה של אולפן.

<פרנקו גונן: האולפן הזה לא יכול להכיל תלמידים, כי אסור.

<פרנקו גונן: משרד החינוך לא מאפשר מבוגרים וילדים באותה חצר, באותו מבנה.

<רחל לוין: אתה דיברת על ילדים שלא הולכים לגנים בארץ, שהולכים לגנים רוסיים, נכון?

<רחל לוין: ואז הם מגיעים לבית הספר היסודי ו - - -

יואל רזבוזוב: הם לומדים את השפה, בסוף, אבל - - -

<קריאה: אבל הם צוברים בהתחלה פערים.

יואל רזבוזוב: כן.

<פרנקו גונן: אבל אין ספק שזה פער שצריך להתייחס אליו.

<מנחם יפת: השאלה למה המסגרת הזאת לא נותנת מענה?

<פרנקו גונן: היא נותנת מענה.

יואל רזבוזוב: המסגרת שיש לכם, אבל זה על חשבון העירייה?

<רונית להב: זה על חשבון העירייה.

יואל רזבוזוב: זה מה שאני אומר.

יואל רזבוזוב: לא כל העיריות מסוגלות, אז אתם עירייה איתנה ואתם יכולים - - -

<פרנקו גונן: אנחנו פשוט מקדימים את הבעיה, אנחנו מנסים לפתור את הבעיה בטרם הגיעה לבית הספר, שאז הפער הוא כזה שהוא לא ניתן לגישור.

<פרנקו גונן: מתחילים ללמוד מקצועות, את השפה הם לא יודעים ואז יש להם קושי והקושי הזה נמשך לאורך כל שנות הלימוד.

<פרנקו גונן: אנחנו רוצים להדביק את הפער הזה בשלב שעוד אפשר להדביק אותו.

<טל ליפובצקי-טשורני: גם כאן עיריית ראשון לציון בגנים נותנת תגבור שפתי לילדים האלה.

<טל ליפובצקי-טשורני: אנחנו מאתרים אותם, ובנוסף יש את אותם ילדים שלא כולם במעמד עולה, שהם נמצאים ללא מעמד חוקי ואז אנחנו מקבלים פניות ממנהלי בתי הספר, לקלוט את אותם ילדים שלא זכאים לשעות לימוד עברית במסגרת הבית ספרית, וכאן זו נקודה שבאמת רצינו להעלות בשלב מאוחר יותר, אבל זה גם נושא שצריך - - -

אברהם מיכאלי: על איזה אוכלוסייה את מדברת?

<טל ליפובצקי-טשורני: אני מדברת על אותם ללא מעמד חוקי.

<רחל לוין: עובדים זרים בעיקר.

<רחל לוין: בואו נקרא לילד בשמו.

יואל רזבוזוב: אנחנו קיימנו על זה דיון בוועדה ואנחנו מטפלים בעניין הזה.

יואל רזבוזוב: יש פה עשרות אלפי ילדים חסרי מעמד שאין להם קופת חולים ואין להם כלום.

<פרנקו גונן: בארץ עשרות אלפים.

<טל ליפובצקי-טשורני: הם יושבים על תושב עולה, אין להם זכויות ופה בעצם אין שום סיבה שהפער הלימודי בגלל הסיבה הזאת יתחיל כבר בשלבים המוקדמים, אלה שכן יכולים לקבל את השעות.

<אנה ליטרובניק: השאלה היא, שוב, מי שהוא בדרך כן לקבל זכאות, אז שווה לבנות מעגל סגור עם משרד הפנים על מנת שיעשו את התהליכים קצת יותר מהר.

יואל רזבוזוב: דנה, תרשמי את הנקודה הזאת, איך אנחנו - - - הרי יש כאלה שהם בשלבי בדיקה, אז לפחות אי אפשר לדעת - - -

<אנה ליטרובניק: והם נוטים לכיוון לקבל מעמד עולה, זאת אומרת יודעים, לפי פרמטרים, שהם עולים.

<אנה ליטרובניק: יש לדרבן את זה, במיוחד עכשיו, לקראת ראשון בספטמבר, כי אנחנו באמת לא יכולים לטפל בהם כל עוד אין להם הכרה.

אברהם מיכאלי: יש ילדים ששנים כבר מטפלים בהם והסיבוך הוא כזה שלא פותרים את הסוגיה.

אברהם מיכאלי: יש בתי משפט ויש אפילו פסיקות שלא פותרות את העניין.

<פרנקו גונן: צריך אולי לעשות הפרדה בין התהליך שהם צריכים לעבור לבין הצורך שלהם ללמוד את השפה, כי בסופו של דבר הם הרי ילמדו בבתי הספר שלנו - - -

אברהם מיכאלי: צריך ללמד אותם.

אברהם מיכאלי: בעיריית תן אביב מצאו איזה שהוא פתרון, נותנים להם בכל מקרה להיכנס לאיזה שהיא מערכת - - -

<מנחם יפת: זה לא פתרון, זה כסף, מישהו צריך להגיד - - -

<אנה ליטרובניק: מישהו צריך לממן את זה.

אברהם מיכאלי: עיריית תל אביב מצאה איזה שהוא פתרון.

יואל רזבוזוב: אנחנו חוזרים תמיד לזה שלכל עירייה יש את המגבלות שלה.

יואל רזבוזוב: אני הייתי חבר מועצת העיר בנתניה, בנתניה היום קלטו 750 תלמידים מצרפת וראש העיר מרים פיירברג אומרת, 'אין לי כיתות, אני צריכה לבנות כיתות, אין לי כסף לשעות', 'אין לי, אני לא יכולה'.

יואל רזבוזוב: מבחינת העיר זה קריסה.

יואל רזבוזוב: או כשמחליטים החלטה על העדה האתיופית, לפזר אותם בעיר ושלא ילמדו בבית ספר אחד, מי משלם את ההסעות?

יואל רזבוזוב: בפתח תקוה ראש העיר, 2 מיליון ₪ הסעות, מי מממן את זה?

יואל רזבוזוב: העירייה.

<פרנקו גונן: אנחנו מממנים את זה.

<פרנקו גונן: כל התלמידים האתיופים, אין לנו גני ילדים על טהרת האתיופים ברמת אליהו, שזאת שכונה שהיא גרעין מאוד מאוד קשה של תושבים בני העדה.

<פרנקו גונן: אין שם גני ילדים לבני העדה, כל הילדים מגיל 3 יוצאים החוצה לגני הילדים בעיר.

<פרנקו גונן: אנחנו מסיעים אותם הלוך ומסיעים אותם חזור ו - - -

יואל רזבוזוב: מרגישים שהאינטגרציה עובדת?

<פרנקו גונן: בוודאי, זה שינוי מהותי לגביהם.

<פרנקו גונן: קודם כולם היו צבועים באותו צבע - - -

יואל רזבוזוב: ברגע שהם בגטו משלהם הם לא - - -

<פרנקו גונן: הם לא פרצו החוצה.

<פרנקו גונן: היום הם חלק מהקהילה, זה השינוי.

<פרנקו גונן: השינוי מתחיל מלמטה.

<טל ליפובצקי-טשורני: ובמסגרת הזאת הם גם מקבלים צהרון והסעות.

<פרנקו גונן: גם צהרון וגם הסעות.

<פרנקו גונן: כל זה על חשבון הרשות.

יואל רזבוזוב: יפה.

<פרנקו גונן: אבל כל זה מתוך מחשבה שאנחנו נפגוש את הילדים האלה בכיתות י', י"א, י"ב, לקראת בגרויות.

<פרנקו גונן: אנחנו בעניין הזה מאוד מאוד מקפידים, ראש העיר קבע שנושא החינוך הוא בעדיפות ראשונה בעיר הזאת, זה היעד הראשון והמטרה הראשונה ולכן אם לא נטפל בהם בגיל 3 אנחנו נפגוש אותם בכיתה י', כאלה שאי אפשר יהיה - - -

<רחל לוין: נושרי מערכת.

<פרנקו גונן: וחייבים לטפל בהם מהגיל הזה.

יואל רזבוזוב: אתם עושים נכון ובסופו של דבר אנחנו כחברה מרוויחים.

יואל רזבוזוב: העניין הוא באמת עניין כספי, אז אתם עוד יכולים איכשהו להרשות לעצמכם ואתם מתאמצים.

<פרנקו גונן: על חשבון דברים אחרים, אבל זה חשוב.

יואל רזבוזוב: כן, זו עוגה אחת.

יואל רזבוזוב: הבעיה היא במקומות ואותן הרשויות שלא יכולות להרשות לעצמן, ואז שמה הם נתקעים ואז בסופו של דבר ילדים נושרים בגיל מוקדם ממערכת החינוך - - -

<פרנקו גונן: אני חושב שגם האוכלוסייה יודעת לכוון את עצמה למקומות האלה שכן אפשר לגור בהם ולקבל את התנאים האלה.

<פרנקו גונן: אנחנו רואים את זה ברווחה, למשל.

<פרנקו גונן: אנחנו רואים לא מעט אוכלוסייה שמגיעה אלינו, של נצרכי רווחה, שהם יודעים ששירותי הרווחה שלנו כאן

<פרנקו גונן: מפותחים מאוד והם עוברים לגור כאן בשכירות ומקבלים כאן את השירותים.

<פרנקו גונן: כך גם לגבי עולים.

<פרנקו גונן: אנחנו רואים לא מעט עולים שעושים מעבר שני לכיוון ראשון לציון ואז אנחנו בעצם מעמיסים על עצמנו עוד ועוד.

<פרנקו גונן: בגלל שפיתחנו שירותים מגיעים אלינו יותר ואז המשאבים הכספיים מושקעים עוד ועוד באותה אוכלוסייה.

אברהם מיכאלי: לגבי תלמידים עולים, אני מבין, אנחנו מדברים פה בסוגיה של האולפן המקומי, תהיתי אבל אם זו סוגיה אחרת שלדעתי צריך לבחון עדיין כמה נזקקים יש בעיר, אפילו שיש לכם פה עולים ותיקים.

אברהם מיכאלי: כמה עולים ותיקים, יש הגדרות למשרד החינוך, אני יודע שנותנים תגבור, בזמנו דנו בזה והרחבנו את זה עם כל מיני קריטריונים כדי לא להקשות בסוף על אותו תלמיד שהיה לו חסר בעברית להגיע לבגרות.

אברהם מיכאלי: יש כאלה שלצערנו אחרי 10 שנים עדיין מתקשים לעשות מבחני בגרות כמו שצריך, אם הוא לא עבר את כל השלבים הנכונים בדרך של הלימודים.

אברהם מיכאלי: זו סוגיה קריטית, לדעתי צריך לדון בזה בנפרד.

אברהם מיכאלי: כמה בכלל הכמות של תלמידים אצלכם?

אברהם מיכאלי: אולפני עולים לתלמידים, אמרתם שיש איזה שהוא מוקד ששם אתם מלמדים את כולם ביחד, או שיש בכל בית ספר כיתה, או שאין מצב כזה?

<מנחם יפת: < זה לא את כל התלמידים בעיר, זה מי שרוצה, ובא ביוזמתו.

<מנחם יפת: >

יואל רזבוזוב: אחר הצהריים.

<טל ליפובצקי-טשורני: זה לא ב'בית העולה', זה אצלנו באגף.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש קבוצות שנשארות אחרי יום הלימודים בבתי הספר ויש ילדים שמגיעים אלינו.

<טל ליפובצקי-טשורני: הלימוד שם נעשה לפי רמות ולפי שכבות הגיל.

אברהם מיכאלי: זה בטח לפי עלייה חדשה - - - לא בדיוק עלייה, אני מבינה שעלייה חדשה אצלכם זה - - -

<מנחם יפת: יש בעיה כזאת?

<מנחם יפת: שילד נמצא פה 10 שנים מגיע לבגרות ולא יודע את השפה?

אברהם מיכאלי: בוודאי שיש.

<פרנקו גונן: יש.

<מנחם יפת: רק בגלל זה אני לא חושב שצריך לתת - - -

אברהם מיכאלי: אמהרית - - - ההורים לא יכולים לדבר עם הילדים כבר.

אברהם מיכאלי: ההורים לא מדברים עם הילדים.

<מנחם יפת: < אולי צריך להשקיע בלימוד ההורים עברית ולא ללמד את הילדים אמהרית.

<מנחם יפת: >

<רחל לוין: ודרך אגב, יש לנו פרויקט כזה שנקרא חומש, שזו בדיוק מטרתו.

<רחל לוין: פרויקט חומש, מטרתו הייתה להשכיל את ההורים, לתת להורים לסיים 11-12 שנות לימוד, כדי שהם יהיו מודלים לילדים שלהם.

<רחל לוין: פתחנו כמה וכמה כיתות כאלה.

<קריאה: והם הגיעו?

<רחל לוין: כן, האנשים האלה עשו תעודת סיום 12 שנות לימוד, חלקם רצו להשלים לבגרות, הלכו להשלים בגרות.

<אנה ליטרובניק: דרך אגב, בשיחות שלי עם יוצאי אתיופיה ולא פעם אני הופתעתי שהם מדברים עברית ולא מדברים אמהרית ושאלתי אותם, אז הם אמרו 'מבחינתנו שפת האם במלוא המובן זו עברית, כי לא היה לנו אמהרית קרוא וכתוב כמו שדיברנו בדיבור'.

<אנה ליטרובניק: במקרה הטוב דיבור.

<אנה ליטרובניק: כך שאני אישית פחות מכירה את הבעיה של השפה אצל בני העדה, אולי מקצועות אחרים כן, אבל שפה פחות.

<רחל לוין: ההבדל הוא בין שפה דבורה לבין שפה כתובה, שזה שתי רמות אחרות.

<רחל לוין: כנראה כאן הבעיה, כי אם אין בבית ספרים בעברית אז כאן יכולה להיווצר בעיה, אבל בשפה דבורה אני רואה חבורות של ילדים ממוצא אתיופי, הם מדברים בינם לבין עצמם עברית, ודווקא החבורות ממוצא רוסי מדברות בינם לבין עצמם רוסית.

<אנה ליטרובניק: מאותה סיבה, בדיוק שדיברנו.

יואל רזבוזוב: מה עם נעל"ה?

יואל רזבוזוב: יש לכם פה נעל"ה?

<רחל לוין: יש לנו.

<רונית להב: אבל זה לא קבוצתי, זה בודדים.

יואל רזבוזוב: בודדים תושבי העיר או שיש לכם - - -

<רונית להב: שהם היו נעל"ה?

<רונית להב: אין קבוצת נעל"ה.

<רחל לוין: הם יושבים בנחלת, לא?

<רחל לוין: לדעתי יש בנחלת קבוצה.

<קריאה: יש בודדים שמגיעים אלינו מערים אחרות, זה לא נעל"ה בעיר.

אברהם מיכאלי: אין להם פנימיות של נעל"ה.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש בוגרים שכן נותנים סיוע ותמיכה ב - - -

<אנה ליטרובניק: כן, אבל זה סיוע פרטני.

אברהם מיכאלי: מה קורה עם אנשים שלומדים פה בבוקר מבחינת פרנסה?

<רונית להב: חלקם עובדים בערב, עובדים במשמרות, משלבים, וחלקם מסתדרים איכשהו.

אברהם מיכאלי: הקורס הוא לכמה זמן?

<רונית להב: חמישה חודשים בבוקר ושישה חודשים בערב.

אברהם מיכאלי: אין להם פה מימון של משרד הקליטה.

<קריאה: סל קליטה.

אברהם מיכאלי: לאורך התקופה כולה?

<קריאה: חצי שנה.

<קריאה: חצי שנה הם לומדים.

<קריאה: זו התקופה, אבל זה קשה מאוד.

<קריאה: כשזה הם זה שני בני זוג, לצורך העניין?

<רונית להב: לפעמים שני בני זוג - - -

<רחל לוין: חלקם גם בעלי מעמד כלכלי.

<רחל לוין: חלקם מארצות רווחה והם מסודרים כלכלית.

<רחל לוין: אני ראיתי פה הרבה ילדות מצרפת, מארצות הברית.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, אנחנו באים למקום שהוא נחשב מקום טוב, גם ראשון וגם באזור המרכז, יותר קל מבחינת העבודה, גם מבחינת תנאי הקליטה שלהם, אני רואה, תנאי הקליטה שלהם טובים, אולפן שהושקעו בו 3 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: זה לא קורה שעירייה מוציאה - - -

<רונית להב: זה לא ברור מאליו.

יואל רזבוזוב: ויש מורים בהמתנה ללמד תלמידים, זה לא דבר שאנחנו רואים בכל מקום.

יואל רזבוזוב: העירייה גם משקיעה, נותנת מעבר למשרדים הממשלתיים, אני חושב שזה - - -

<רחל לוין: ואנחנו מחזיקים אותו כל חודש בהרבה מאוד כסף.

יואל רזבוזוב: זה מחזיר את עצמו.

יואל רזבוזוב: השאלה, באמת, לקחת את המודל, אני מבין שזה קצת מעמסה על העירייה, אבל בסופו של דבר אנחנו מדינת עלייה וקליטה, אז באמת לראות איך אתם מגיעים ובאמת מצליחים למשוך עולים, גם מצרפת, גם אוקראינה - - -

<פרנקו גונן: צרפת רוצים חוף ים ולנו יש חוף ים של 800 מטר.

<קריאה: זה מספיק להם.

<רחל לוין: אז הם הלכו לאשדוד.

<טל ליפובצקי-טשורני: היינו ביריד העלייה ואני חושבת, לגבי הקיץ הנוכחי, מאחר שגם התחלנו בשלבים יותר מאוחרים, אנחנו מכוונים יותר לכיוון קיץ של 2015 ואולי 2016.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני חושבת שראשון כן יכולה להיות אלטרנטיבה לקליטת עלייה מצרפת - - -

יואל רזבוזוב: ברור.

יואל רזבוזוב: אני מציע לכם לעשות דוכן בכיכר העצמאות בנתניה.

<קריאה: זה כבר לא נתניה.

<מנחם יפת: לדעתי הם כבר הולכים יותר לאשדוד.

<אנה ליטרובניק: הם הולכים גם לאשקלון.

<טל ליפובצקי-טשורני: אבל יש משפחות צעירות שלא רוצות דווקא לגור בתוך מוקדי הקהילה של העלייה הצרפתית וכן מחפשות אלטרנטיבה ואני חושבת שזה הכיוון שלנו, למשוך באמת את אותן המשפחות הצעירות להגיע לכאן.

אברהם מיכאלי: לשמחתנו פוטנציאל העלייה הוא גדול מאוד, הכמות גדלה, יש לכם הרבה אפשרויות להשתלב בזה.

אברהם מיכאלי: לדעתי חוף ים אכן חשוב להם, אבל יש לכם פה מספיק ערים סמוכות, שכל אחת תנדב לך חוף ים בשביל - - - אבל לדעתי אתם כן חייבים להתחבר ל - - -

יואל רזבוזוב: לא מספחים אתכם לתל אביב, נכון?

<פרנקו גונן: לא, את בת ים מספחים לתל אביב.

<פרנקו גונן: אנחנו רוצים לחלק את בת ים לשלושה חלקים, לחולון, לתל אביב ולראשון.

יואל רזבוזוב: אנחנו נעבור לעירייה עכשיו?

<פרנקו גונן: אנחנו נבקר בכיתה.

<רונית להב: האולפן הזה הוא אחד משלושה אולפנים המשודרגים בארץ.

יואל רזבוזוב: יש פה תלמידים?

<רונית להב: יש לנו חדר מחשבים, יש בו 20 עמדות נייחות ובחדר הזה יש אפשרות לעוד 10 מחשבים ניידים שיש לנו אותם פה.

<רונית להב: אנחנו מקווים שיהיו לנו כיתות כמה שיותר גדולות וכמה שיותר עולים.

<רונית להב: באולפן הזה יש לנו רכזת מחשבים, שהיא עובדת בחדר הזה.

<רונית להב: כל כיתה נכנסת לחדר הזה בערך פעמיים-שלוש בשבוע וחוץ מזה, יש למורות מחשבים ניידים, שהן עובדות עם המחשבים בכיתות.

אברהם מיכאלי: כל הכיתות לא לומדים עם מחשבים?

<רונית להב: לא, זה החדר היחיד.

<רונית להב: כל כיתה באה הנה.

אברהם מיכאלי: חשבתי שביטלתם את הספרים.

<רונית להב: עוד לא, יש לנו גם ספרים.

<רונית להב: באמת אנחנו משתדלים, אנחנו מקווים לראות תוצאות.

<רונית להב: זו רק השנה הראשונה שהתחלנו לעבוד בצורה הזאת.

<רונית להב: אנחנו עובדים לפי תכנית הלימודים של משרד החינוך כמובן ונקווה שיהיו תוצאות טובות.

<רחל לוין: בארבע כיתות נוספות יש מקרנים, כך שהמורות יכולות לעבוד עם המחשב האישי שלהן, דרך המקרן, גם בכיתה שלהן.

<רחל לוין: גם אם הן לא פה.

<קריאה: אגב, בתכניות חומש ואשת חיל, כשיש להם את החלק של האולפן, פה עושים את זה?

<רחל לוין: כן.

<רחל לוין: חומש לומדים פה.

<קריאה: ואשת חיל?

<רחל לוין: אני לא מכירה את התכנית.

<רונית להב: לכל כיתה יש פה אתר - - -

<חדוה יסטרוב: בקשר למחשבים, בקשר למה שאמרת שאנחנו בשאיפה לעבוד כמה שפחות עם הספרים ולחסוך בדפים וגם לשמור על הסביבה.

<חדוה יסטרוב: לכל כיתה יש אתר אישי שלה והמורה והתלמידים, יש להם סיסמה, הם יכולים להיכנס לפי הסיסמה שלהם והמורה, חוץ מזה שהיא נותנת שיעורי בית דרך האתר, זה חוסך לך את ה - - - כל אחד יכול לעשות את זה בזמנו מתי שהוא רוצה.

<חדוה יסטרוב: יש לזה תוצר לוואי, זה שהתלמידים כאן לומדים להקליד בעברית, שזה לא דבר של מה בכך, ואז זה משמש אותם גם אחר כך בעתיד.

<חדוה יסטרוב: בהתחלה הם כזה, 'מה? ומה אנחנו צריכים?' ואתה צריך לראות את הפנסיונרים, אני מזמינה אותך לבוא יום אחד כשיש את הפנסיונרים, הם כל כך מתלהבים לעבוד עם המחשב שזה פשוט מרחיב את הלב.

<חדוה יסטרוב: הם לומדים להגדיל ולהקטין את המסך ו - - - הם אוהבים לבוא לחדר הזה וזה כיף.

<חדוה יסטרוב: יש פה אווירה - - -

אברהם מיכאלי: אחת הסוגיות שהתמודדנו בוועדת מדע דווקא, איך לשלב את המבוגרים בהתקדמות.

אברהם מיכאלי: הקשיים לא פשוטים, הקשיים אמיתיים.

<חדוה יסטרוב: למשל הכיתה של פרידה, אז היא כותבת לנו, זה מחולק לפי שבועות, כל יום היא כותבת אם יש שיעורי בית.

<חדוה יסטרוב: כשנכנסים לכאן, היא גם כותבת להם - - - הם בעצם עובדים לפי הקצב שלהם, שזה היתרון, כי בכיתה אתה נותן להם תרגיל בספר, אז צריך לחכות שכולם יגמרו, וכאן כל אחד עובד בקצב שלו, ויש תלמידים יותר טובים, אז נותנים להם אקסטרה עבודה.

<קריאה: אפשר להיכנס למשהו?

<חדוה יסטרוב: כן.

<חדוה יסטרוב: יש לנו פה טקסט ואז יש עליו שאלות.

<חדוה יסטרוב: יש כאלה שאתה צריך להקליד, יש שאלות פתוחות, יש שאלות סגורות, שאפשר להקליד.

<חדוה יסטרוב: בקיצור היום המחשבים זה, אתם יודעים.

<קריאה: עולם מלא.

<חדוה יסטרוב: כן, בלי מחשב אתה לא יכול.

<חדוה יסטרוב: באמת כשאני מסבירה להם, אז לפעמים יש כאלה שמנסים ככה לעשות copy paste, כדי לא - - - הצעירים עושים copy paste, אבל כשהם מבינים שהם לומדים להקליד וזה בהחלט - - - כי בכל מקום שאתה הולך לחפש עבודה אתה צריך להקליד היום, אז זה ככה תוצר לוואי.

אברהם מיכאלי: כמה אולפנים היו בעיר לפני חמש שנים, נניח?

אברהם מיכאלי: קיים משבר של סגירת אולפנים, שאצלנו בארץ - - -

<פרנקו גונן: רחלי, את יודעת?

<פרנקו גונן: כי אני לא הייתי פה לפני חמש שנים.

<רחל לוין: אני גם לא הייתי לפני חמש שנים, אבל אני יודעת שלפני חמש שנים היו - - -

אברהם מיכאלי: אנחנו הופגזנו על ידי מורים באולפן, איך לא לסגור אולפנים, השאלה מה המצב בעיר.

<רחל לוין: הייתה תקופה, דווקא תקופה שהייתי בה בחינוך הרגיל, שהיו עשרות כיתות בראשון, בכמה וכמה מוקדים.

<רחל לוין: היה מוקד אחד במרכז, היה מוקד אחד במרכז קליטה.

<רחל לוין: לאט לאט כשהכיתות הצטמקו, סגרנו את כל המוקדים האחרים ובעצם עברנו לפה.

<רחל לוין: בשיא היו 70 כיתות.

אברהם מיכאלי: וכל זה הצטמצם אצלכם בגלל כמות העלייה?

<רחל לוין: כן.

<פרנקו גונן: אנחנו נעשה ביקור באחת הכיתות?

<רונית להב: יש לנו כיתה שלומדת כמה חודשים ויש עוד כיתה של בני 60 פלוס, שתראו מה זה.

<רונית להב: למטה יש עוד ארבע כיתות.

<רונית להב: ישיבה בעירייה (סבב נוכחות).

<פרנקו גונן: אנחנו הכנו לך מצגת קצרה שתתאר את תהליכי העבודה שלנו והטיפול שלנו בתחום הקליטה והעלייה בראשון לציון, קצת על העיר מבחינת עלייה.

<פרנקו גונן: נתונים כלליים.

<פרנקו גונן: משנת 90' 45,000 עולים, שהם כמעט18% מאוכלוסיית העיר.

<פרנקו גונן: כמובן שהגל הראשון היה בשנות ה-90 ולאחר מכן היו גלים נוספים.

יואל רזבוזוב: אתם מוגדרים כעיר קולטת עלייה או לא?

<פרנקו גונן: לא, זאת אחת הבעיות שאנחנו רוצים להעלות בדיון הזה.

<פרנקו גונן: כי יש משהו אנכרוניסטי בקביעה של ערים קולטות עלייה.

<פרנקו גונן: למשל רמת השרון - - -

יואל רזבוזוב: ישר איפה שאני מגיע הנושא של רמת השרון.

<פרנקו גונן: עם 1,400 עולים היא קולטת עלייה וראשון לציון לא קולטת עלייה.

<פרנקו גונן: זאת נקודה שרצינו להעלות בסוף, אבל אתה כבר מקדים את המאוחר.

<פרנקו גונן: כמעט 89% עלו מחבר העמים ו-5% יוצאי אתיופיה.

<פרנקו גונן: מחצית מאוכלוסיית העולים הגיעה לארץ בשנים הראשונות, כפי שאמרתי, בגל הראשון, 80% באים בקליטה ישירה, זה משמעותי מאוד, ו-20% עשו שיפור דיור, או שינוי דיור לכיוון ראשון לציון, אחרי שהם היו בעיר קודמת במקום אחר.

<פרנקו גונן: רוב העולים מתגוררים בשכונות הוותיקות, תיכף נראה מפה של העיר ואיפה העולים מרוכזים.

<פרנקו גונן: הגיל החציוני, זה סטטיסטיקה, הוא 45, אבל מה שחשוב יותר לראות זה שיש 5.6% ילדים, שזה שיעור נמוך.

<פרנקו גונן: אוכלוסיית הקשישים היא 16% ואנחנו חושבים שהוא גבוה יחסית לכלל העולים בארץ.

<פרנקו גונן: הפריסה של העולים, אנחנו רואים את מפת העיר על השכונות שלה, ממערב למזרח.

<פרנקו גונן: אנחנו מאפיינים את העולים, הצֶבֶר הגדול ביותר של העולים הוא בשכונת רמב"ם, שכונה ותיקה בעיר, שכונה במרכז העיר, ממש פה, כמעט 12,200 עולים.

<פרנקו גונן: השכונה השנייה והשלישית, הן פחות או יותר באותה כמות אוכלוסייה, זה שכונת אברמוביץ, שגם היא שכונה די מרכזית.

<פרנקו גונן: זו אוכלוסייה שהתחלפה באוכלוסייה ותיקה.

<פרנקו גונן: זה שיפור דיור של העולים החדשים שנכנסו למקומות שהיו בהם עולים ותיקים ששיפרו דיור.

<פרנקו גונן: זה אברמוביץ למעלה.

<פרנקו גונן: מתחת אתם רואים את שכונת רמז כצנלסון עם 5,300 עולים.

<פרנקו גונן: גם זו שכונה ותיקה בעיר, שהאוכלוסייה שלה התחלפה בחלקה בעולים חדשים.

<פרנקו גונן: אנחנו רואים 3,200 עולים ברמת אליהו, שזו שכונת המצוקה של העיר.

<פרנקו גונן: שם מרוכזים בעיקר עולים מבני העדה האתיופית, בסדר גודל משמעותי, כאשר חלק מהעולים מבני העדה הזאת, לא כל העולים מבני העדה האתיופית כאן, כבר התפזרו במקומות אחרים, בעיקר בשכונת רמב"ם.

<פרנקו גונן: המטרות שלנו בעיר.

<פרנקו גונן: כמובן שאנחנו לא מתאימים את עצמנו למטרות, אנחנו מבצעים את ההנחיות של משרד הקליטה בכל מה שקשור לתקציבים שאנחנו מקבלים ממשרד הקליטה, אנחנו עובדים בתיאום מלא עם משרד הקליטה בכל מה שקשור לתכניות העבודה שלנו, אבל הדגשנו כמה נקודות משמעותיות לדעתנו בכל מה שקשור לקליטת העלייה.

<פרנקו גונן: השילוב החברתי, התרבותי והתעסוקתי שלנו עם העולים החדשים בעיר מאוד חשוב לנו, חיזוק הזהות הישראלית ואנחנו מאפיינים את זה בביקורים שלהם באתרים היסטוריים של העיר וגם בסיורים וטיולים מודרכים שהם יוצאים מחוץ לעיר, למקומות אחרים.

<פרנקו גונן: העצמת תפיסת אוכלוסיית העולים בקרב אוכלוסיית הוותיקים וזה הניסיון ליצור את האינטגרציה בין הוותיקים לצעירים, לשמר כמובן את התרבות שלהם.

<פרנקו גונן: חיזוק התא המשפחתי הוא מאוד משמעותי בשני הרבדים, בשתי קבוצות העלייה, גם של חבר העמים, אם כי שם זה מאפיינים אחרים, וכמובן גם בבני העדה האתיופית, ששם יש בעיה של הסמכות ההורית שנפגעה בצורה משמעותית בתהליכי הקליטה.

<פרנקו גונן: הילדים יודעים קרוא וכתוב, יודעים עברית, ההורים פחות ויש משבר בכל מה שקשור למה שהם היו מורגלים אליו בארץ המוצא, ששם לאב הייתה סמכות משמעותית וכאן הסמכות הזאת הולכת ונשחקת.

<פרנקו גונן: וכמובן עידוד העלייה, את זה סיפרנו לך באולפן, אנחנו מנסים גם למשוך אלינו אוכלוסייה חזקה מאירופה.

<פרנקו גונן: אנחנו יודעים שיש שם לא מעט בעיות של אנטישמיות, בעיקר בצרפת ובארצות אחרות, ואנחנו עושים מאמץ גם בכיוון הזה.

<פרנקו גונן: יש כמה גופים שהם מאפיינים את הטיפול שלנו בתחום הקליטה.

<פרנקו גונן: באולפן ביקרת, השקעה של 3 מיליון שקל בשיפור משמעותי של המקום שבו לומדים העולים, מקום מקבל, מקום נוח, נעים לשהות בו והשקענו בזה לא מעט כי חשבנו ששם צריך להשקיע כשאנחנו מקבלים את העולים החדשים לעיר שלנו.

<פרנקו גונן: יש לנו שני מקבצי דיור במרכז העיר, ברחוב פריימן והרצוג, והוסטל בשכונת רמת אליהו.

<פרנקו גונן: אנחנו עכשיו בתהליך של הקמה של מקבץ דיור שלישי.

<פרנקו גונן: מקבצי הדיור הוכיחו את עצמם כמקום שהאוכלוסייה, בעיקר המבוגרת - - -

יואל רזבוזוב: היה מכרז של משרד הקליטה?

<דב צור: המכרז הקודם, זה כבר בגמר שלד, ואנחנו עכשיו מגישים בקשה נוספת במכרז החדש.

<פרנקו גונן: הקרקע היא קרקע עירונית וההסכם הוא עם משרד הקליטה ואנחנו חושבים שהמקבץ הזה עשה טוב לעולים החדשים שהגיעו.

<פרנקו גונן: הם קודם כל נמצאים באיזה שהיא חממה, הם גם מטופלים, הם גם בדירות שלהם וגם עצמאים, יש להם את העצמאות שלהם למרות שהם בתוך מקבץ דיור.

יואל רזבוזוב: אוכלוסייה יותר קשישה?

<דב צור: רק קשישה.

<פרנקו גונן: וכמובן הרשות העירונית לקליטה ושילוב עולים עושה את כל הפעולה המתכללת של כל גורמי העירייה ואתה רואה פה סביב השולחן, כבר שמעת, יש פה גורמי עירייה נוספים שמתחברים לתהליכים האלה, כי אנחנו לא מאמינים בגורם אחד שמוביל בלי שותפויות של גורמים אחרים, כמו נוער, כמו חינוך מיוחד, כמו רווחה, כמו היחידה המיוחדת שיש לנו לטיפול בתחום המלחמה בסמים ואלכוהול, שגם היא מחוברת וכולם עובדים פה - - -

יואל רזבוזוב: 'עיר ללא אלימות' לא נכנס לפה?

<פרנקו גונן: גם 'עיר ללא אלימות' נמצאת פה, אבל היא במקרה בחופשת לידה אז אתה לא רואה אותה, אבל היא גם חלק מתוך הקבוצה הזאת.

<פרנקו גונן: זו קבוצה שעובדת באינטגרציה כדי לתת טיפול מלא לעולים בכל תחומי התוכן.

<פרנקו גונן: יש לנו 'בית עולה' שהוא בית יפה, גם הוא בית נעים להיות בו, גם בו השקענו לא מעט כדי לשפץ אותו, הוא משודרג.

<פרנקו גונן: ומועדוני עולים ברחבי העיר, לפי תחומי העניין שלהם, נכי מלחמה, קשישים עולים, דוברי אנגלית, סופרים עולים, קבוצות שמתחברים אחד לשני.

<פרנקו גונן: ומוקד הקליטה.

<פרנקו גונן: תחומי הפעילות.

<פרנקו גונן: אני מציע שאנחנו נשמע כרגע את הגורמים המקצועיים שיספרו בקצרה על תחומי הפעילות ולאחר מכן כמובן נפתח את הנושא לדיון, כפי שביקשתם.

<דב צור: אני אגיד מילה.

<דב צור: אל"ף, אני מוכרח להגיד שבשנים האחרונות חלק משמעותי מזה שאנחנו עוסקים בו זה דווקא הקליטה של יוצאי אתיופיה.

<דב צור: הקליטה של עולי ברית המועצות לשעבר היא כבר פחות עניין של קליטה, יותר עניין של שילוב, למרות שעדיין יש לא מעט בעיות, אבל אלה כבר בעיות מסוג אחר.

<דב צור: כמו שאמר פרנקו, הוא הציג את אלה שעולים, אבל אנחנו מטפלים בגל השני של העלייה הזאת, שזה הילדים של וכן הלאה.

<דב צור: יש בראשון סך הכול כאלה שאנחנו מגדירים אותם בתחום הקהילה כ-9,000, אם אני זוכר נכון את המספרים, כ-4,000 מתוכם ברמת אליהו, ששם נוצרה, בגלל ההיסטוריה של השכונה, מצוקה גדולה.

<דב צור: אנחנו חושבים שאנחנו על סף מציאת פתרון, כי אנחנו מאמינים שבפיזור העיר יודעת לקבל אותם ולהכיל אותם בצורה מלאה, וגם אז הפתרון להם יותר טוב.

<דב צור: זה התחיל מאיזה מהלך שדווקא עשינו בתחום של החינוך, שבמסגרתו פיזרנו בהסעות ברחבי מערב ראשון לציון את ילדי הגנים יוצאי אתיופיה.

<דב צור: זה מהלך שהתחלנו אותו לפני ארבע שנים ואנחנו כבר עכשיו רואים ברכה, זאת אומרת אין יותר גנים של יוצאי אתיופיה ברמת אליהו.

יואל רזבוזוב: וכל זה על חשבון העירייה, נכון?

<דב צור: בעיקר ההסעות, שזה סכום שמגיע ללמעלה ממיליון שקל.

יואל רזבוזוב: בפתח תקוה הוא אמר לי גם, 2 מיליון ₪.

<דב צור: בפתח תקוה עוד יותר, אבל אצלנו מיליון.

<דב צור: כולל הניסיון לאפשר להם להיכנס למערכת לא רק של הממלכתי דתי, כי הם חשבו כולם שאם הם לא יילכו לממלכתי דתי אז הם יאבדו את יהדותם, מה שלא נכון.

<דב צור: והמהלך השני שאנחנו עושים אותו בעקבות זאת, וזה משהו שקורה, ממש עובדים עליו עכשיו, אנחנו עושים פינוי בינוי לכל שכונת רמת אליהו, ל-3,000 יחידות דיור.

<דב צור: זה מהלך שאנחנו עושים אותו יחד עם המדינה, המדינה ויתרה על הכנסות מקרקע בשכונה אחרת בראשון, בנחלת, גם בצריפין קצת ובמקומות אחרים, גם העיר נכנסה לזה עם קרקעות בבעלותה, ועל ידי זה בעצם אנחנו ניצור מצב שכל האוכלוסייה הזאת שהתרכזה במקום אחד וכתוצאה מהריכוז יצרה בעיות גם לעצמה, וגם בעיות קשות למדינה ולעיר, ולהתמודד איתם, תתפזר בכל רחבי ראשון לציון בשכונות איתנות, כשהם לא מהווים 50%, אלא שיעורים יותר קטנים, ואז יכולת הקליטה ויכולת השילוב הן יותר טובות.

אברהם מיכאלי: איך אתה יכול לפזר בבינוי פינוי?

<דב צור: אני אסביר מה עשינו.

<דב צור: אנחנו אפשרנו הפשרה של עוד קרקע חקלאית שלא הייתה מתוכננת אצלנו להפשרה, המדינה ויתרה על ההכנסות מהקרקע, ובמקום שהיא תקבל כסף עבור הקרקע, הקבלן בונה דירה ליוצא רמת אליהו.

<דב צור: מהרגע ששכנענו את המדינה בבינוי פינוי.

<דב צור: לא פינוי בינוי, קודם כל הבינוי, ברגע ששכנענו את המדינה לעשות את זה, אז אמרתי להם, 'למה רק בנחלת?

<דב צור: ' אז בואו ניקח את כמות היחידות ונשים חלק בצריפין, חלק במתחם ה - - - ואז הם לא מרוכזים, אני מפזר אותם בכל - - - מהרגע שהמדינה הסכימה לוותר על ההכנסות, למעשה נפתרה הבעיה ורק חילקנו את זה - - -

אברהם מיכאלי: ומה אתה מתכנן ברמת אליהו?

<דב צור: ברמת אליהו, פינוי בינוי של כל מה שיישאר שם.

אברהם מיכאלי: ואז מה אתה בונה שם?

<דב צור: דירות חדשות.

<דב צור: חלק מהם יישארו שם.

אברהם מיכאלי: אבל חלק יישארו שם.

<דב צור: ברור.

אברהם מיכאלי: תבוא אוכלוסייה חזקה?

<דב צור: זו שכונה אחרת, זה בעצם מגרש.

<דב צור: אתה מדבר על מגרש ריק.

יואל רזבוזוב: אבל כשאתה מגיע למקום חדש, יותר יפה - - -

<דב צור: אני צריך לברוח.

<דב צור: חבריה, שוב סליחה, אני מתנצל.

יואל רזבוזוב: אז במילה, תודה לך על האירוח.

יואל רזבוזוב: מה שאמרתי, לפי מה שראיתי, זה לא טריוויאלי שמשקיעים 3 מיליון שקלים באולפן, כל העניין, גם של ההסעות וגם הקליטה, באמת רואים שעושים פה עבודה טובה.

יואל רזבוזוב: אתם עיר איתנה, אתם יכולים להרשות את זה לעצמכם ואתם עושים את זה.

יואל רזבוזוב: אמרתי, הייתי רוצה לראות שהעולים מגיעים לכאן, לעודד את העלייה.

יואל רזבוזוב: הבנתי שהייתם ביריד בצרפת, עדיין, כמו שאמרתם, הם רוצים קצת חוף.

יואל רזבוזוב: זה חשוב שדווקא ערים כמוכם יקלטו אותם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: ד"ש לרובי, לכבוד הנשיא.

<דב צור: תודה לכם.

יואל רזבוזוב: אני רק עכשיו סיפרתי לראש עכשיו, שאני בתור ספורטאי, לפני הקריירה הציבורית שלי בכנסת, הייתי ספורטאי אולימפי, אז הייתי מגיע לכנסת עם כל המשלחת האולימפית ורובי היה יושב ראש הכנסת והוא היה בשבילנו דמות והוא היה נכנס עם כל המאבטחים וזה, ואז פתאום אני מוצא את עצמי בדיון של הוועדה הראשונה ואני בן 32 ואני יושב ראש הוועדה, ופתאום רובי פונה אליי 'כבוד היושב ראש', אמרתי, 'רובי, לא נעים לי, אל תקרא לי ככה'.

יואל רזבוזוב: אתם רואים לאן מתקדמים מהוועדה, מיכאלי?

<פרנקו גונן: ברשותכם, נמשיך.

<טל ליפובצקי-טשורני: אז אנחנו נמשיך לסרוק את תחומי הפעילות שלנו, שאני מציעה באמת שכל - - -

אברהם מיכאלי: תסבירי קצת מה זה רשות.

אברהם מיכאלי: זה משהו חדש שאני שומע.

<טל ליפובצקי-טשורני: זה משהו היסטורי ש - - -

<פרנקו גונן: משהו היסטורי, אנחנו קוראים לזה גם אגף.

<טל ליפובצקי-טשורני: אז באמת כל אחד בתחומו כאן, שאחראי על פעילות, מוזמן להגיד כמה מילים, ברפרוף.

<טל ליפובצקי-טשורני: סיוע בקליטה ראשונית.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש לנו כאן שתי פרויקטוריות כרגע, הן דוברות השפה הרוסית, שבעצם נותנות מענה לקהל העולים החדש שמגיע לארץ בכל מה שקשור לרישום למוסדות חינוך, לביטוח לאומי.

<טל ליפובצקי-טשורני: הן מלוות אפשר להגיד 24 שעות ביום, לא רק עולים חדשים, אלא ככל שהעולה נזקק ולא מוגבל בזמן.

יואל רזבוזוב: איפה הן יושבות?

<טל ליפובצקי-טשורני: הן יושבות באגף הקליטה.

<פרנקו גונן: המשרות שלהן ממומנות על ידי משרד הקליטה.

<טל ליפובצקי-טשורני: כרגע ממומנות שתיים בחצי משרה.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש מהלך של העירייה לגייס רכז שהוא דובר השפה הצרפתית, מתוך אותה מטרה, לעודד עלייה מצרפת, כמו שדיברנו קודם.

<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של לימוד עברית, היינו באולפן.

<טל ליפובצקי-טשורני: גם כאן מתקיימים אצלנו לימודי המשך בעברית מתקדמת, גם למבוגרים, גם לפנסיונרים ולכאלה שלא תמיד זכאים לפי הקריטריונים של משרד הקליטה.

<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של סיוע והכוון במציאת תעסוקה וקיום הכשרות מקצועיות.

<טל ליפובצקי-טשורני: אצלנו באגף יש שירות של ניסוח ותרגום קורות חיים והפניה למעסיקים פוטנציאליים, סדנאות הכנה לחיפוש עבודה, אנחנו עושים ביקורי מעסיקים ויש קורסים ליזמות עסקית, גם במגוון של הכשרות מקצועיות ליוצאי אתיופיה.

<טל ליפובצקי-טשורני: זיוה, אם את רוצה להגיד כאן מילה על ההכשרות שמתקיימות במוקד הקליטה.

<זיוה דסה: יש שני קורסים משנת 2013 שהסתיימו, קורס של מנעולנות, שהייתה הצלחה של השתתפות צעירים בגילאי 20, אחרי שירות צבאי, והנושא של מחסן ממוחשב, חבר'ה שיוצאים ומשתלבים במקומות עבודה, או מחפשים מקומות עבודה חדשים וסדנאות אחרות - - -

יואל רזבוזוב: ואחרי הקורס הם השתלבו?

יואל רזבוזוב: יש השמה?

<זיוה דסה: זו שאלה לא פשוטה, כי אנחנו מאוד מעודדים הכשרות שהם גם יכשירו וגם יסיימו בפתיחת דלתות, לא תמיד זה מצליח.

<זיוה דסה: מאידך היה לנו קורס משותף עם לשכת התעסוקה, עם המוסד לביטוח לאומי ומרכז גוונים, נעמי, אם את זוכרת, שהוכשרו ונקלטו 99% בנושא של בנייה ואינסטלציה.

<זיוה דסה: בשאר הקורסים זה קצת קשה, אבל - - -

אברהם מיכאלי: איך הגעתם, לדוגמה, למנעולנות?

אברהם מיכאלי: למה החלטתם?

אברהם מיכאלי: בגלל הפרסומת שיש ברדיו היום, שהם כל הזמן מפרסמים?

<זיוה דסה: לא.

<זיוה דסה: קודם כל יש לנו אוכלוסייה מאוד צעירה של יוצאי אתיופיה, אנחנו רוצים שיעבדו במקומות עם פחות שעות, אבל גם עם עצמאות.

<זיוה דסה: התרבות האתיופית היא תרבות שהיא גם מעצימה אבל עצמאית, הם לא יהיו שכירים.

<זיוה דסה: מנעולנות יכול לתת להם מקום שהם יכולים להיות גם עצמאים ולהתפרנס.

<זיוה דסה: הבעיה, לשאלה של כבודו, שבעצם מבחינת מקומות עבודה זה מאוד קשה, אבל אנחנו מתאימים הרבה לשטח, לצרכים של האוכלוסייה, שמבקשים הכשרות שיש להן דרישה בשוק העבודה.

<טל ליפובצקי-טשורני: בנושא הזה יש גם תרומה של חומש שיקום שכונות, של מלגות להכשרות מקצועיות לבני העדה.

<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של חיזוק הזהות הישראלית.

<טל ליפובצקי-טשורני: פה במסגרת שיתוף הפעולה עם משרד הקליטה, מגוון רחב מאוד של פעולות, של טיולים להכרת הארץ, כמו שהמנכ"ל הזכיר קודם, הכרת המורשת, ציון חגים, סיורים לימודיים, כשאנחנו מנסים כן לשים את הדגש, בעיקר על שילוב האוכלוסיות.

<טל ליפובצקי-טשורני: כלומר פעולות שמשתפות גם אוכלוסיית עולים וגם אוכלוסיית ותיקים.

<טל ליפובצקי-טשורני: תגבור לימודי והעשרה לילדים ונוער עולה.

<טל ליפובצקי-טשורני: אז ציינו את האולפן ללימוד עברית שמתקיים באגף הקליטה בשעות אחר הצהריים, יש שעות תגבור עברית שניתנות בבתי הספר, סבסוד קייטנות ופעילויות קיץ שאנחנו נותנים לעולים עד 10 שנים בארץ ולתושבים חוזרים עד שנתיים.

<פרנקו גונן: שזה משמעותי מאוד.

<פרנקו גונן: מרביתם נמצאים אצלנו בקייטנות כתוצאה מזה.

אברהם מיכאלי: אגב, המימון של לימודי העשרה לילדים בבתי הספר, חלק זה משרד החינוך, אני מבין.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש מה שנעשה על ידי מינהל החינוך, אבל יש גם במספר בתי ספר פה בעיר, חמישה בתי ספר, ששם יש ריכוז גבוה של עולים.

<פרנקו גונן: התגבורים שלנו, של העירייה.

<טל ליפובצקי-טשורני: כן וגם של משרד הקליטה.

אברהם מיכאלי: כן, קליטה, חינוך, תקציב ממשלתי.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש תכנית תבל שמיושמת כאן בעיר ליוצאי אתיופיה בעל יסודי.

<פרנקו גונן: תכנית שהיא מאוד מוצלחת, אנחנו היינו בביקור במקיף ב'.

<פרנקו גונן: מקיף ב' הוא התיכון הדתי שלנו, בהתחלה זה היה מסורתי, כפי שאמר ראש העיר, שהם היו עוברים מיסודי לתיכון והיו הולכים למערכת החינוך הדתי, ונוצרה שכבה לא מבוטלת של אוכלוסיית תלמידים שהיה קושי איתם בכל מה שקשור לקדם אותה לקראת בגרויות.

<פרנקו גונן: תכנית תבל עשתה פלאים בדברים האלה והיא באמת שיפרה משמעותית את ההישגים שלהם, אבל אנחנו במקביל, כדי שבקצה של המנהרה לא ייכנסו עוד לשם, מפזרים כבר את התלמידים בתיכונים אחרים ואז בעצם ככל שיש לך פחות תלמידים בשכבה שהם נצרכים לשיעורי עזר והשלמות, יותר קל לבית הספר להתמודד עם הסוגיה הזאת.

<פרנקו גונן: אז בצד אחד אנחנו המעטנו בכניסת תלמידים לממלכתי דתי, מצד שני הטיפול של תכנית תבל עזרה מאוד בעניין הזה.

<טל ליפובצקי-טשורני: זו בעצם תכנית של משרד החינוך, הג'וינט ומכון ברנקו וייס.

<טל ליפובצקי-טשורני: יום חינוך ארוך ברמת אליהו.

<טל ליפובצקי-טשורני: זה למעשה אותו נושא של פיזור הילדים יוצאי העדה האתיופית בגנים, דיברנו על זה.

<טל ליפובצקי-טשורני: ותכניות חומש ואתגר לגיל הרך, נסים, אתה רוצה?

<נסים כהן: במסגרת החומש אנחנו פיתחנו תכנית לגיל הרך, מלידה עד 6, תכנית שהיא רב מקצועית והיא ברצף חינוכי, תכנית שהתחילה מטיפת חלב, דרך תכניות מיוחדות שם, דרך מעונות היום, דרך גני הילדים בשכונה, אחר כך זה הגיע לתכנית האתגר לגיל הרך, שהיא בעצם כוללת בתוכה גם הכנה לכיתה א', מוכנות לכיתה א'.

<נסים כהן: התכנית הזאת בעצם שמה את הדגש על הכשרת הורים כיצד לסייע לילדים שלהם.

<נסים כהן: אם מותר לי להגיד רק משהו כללי על החומש, למרות שהיא כבר בתהליכי - - -

אברהם מיכאלי: אתה מדבר על חומש שהוא לא קיים.

<נסים כהן: בדיוק.

<נסים כהן: זה מה שעשינו.

<נסים כהן: עכשיו מדברים על הדרך החדשה, אני מקווה - - -

אברהם מיכאלי: חבר'ה, זה כבר לא קיים כמה שנים.

<נסים כהן: אנחנו נכנסנו מאוחר ועשינו.

אברהם מיכאלי: אוויר שמכרו לנו בזמנו וקנינו אותו.

<נסים כהן: אני בדיוק רוצה להתייחס לעניין הזה - - -

<נעמי אחימור: ברווחה זה עדיין פועל בשנת 2014.

<נסים כהן: במסגרת הדרך החדשה שמדברים עליה, אני מקווה שלא יחזרו על הטעויות של החומש, שכל משרד הופיע עם האג'נדה ביום אחר ולא הייתה שום - - -

יואל רזבוזוב: כולל בני העדה.

<נסים כהן: כן, לא הייתה שום אינטגרציה ממשית של התכניות.

<פרנקו גונן: זה בדיוק המקום לומר שלפעמים תכניות שמונחתות מבלי שנעשית עבודת תיאום עם השטח, יוצרות מצב, פעם אחת של אנטגוניזם, של זה שצריך לבצע את התכנית והוא לא כל כך משלים איתה, אבל נותנים לך כסף ואתה חייב גם לבצע, ואז אתה מבצע בהתאם למה שמוכתב לך ולא כפי שאתה חושב שזה צריך להיות, בהיותך קרוב לשטח וההבנה שלך לגבי הצרכים היא הרבה יותר משמעותית מההבנה של - - - אנחנו לא מזלזלים באלה שנמצאים מעלינו, אבל אנחנו חושבים שצריכה להיות עבודה משותפת בעניין הזה.

<פרנקו גונן: והתוצאה היא שגם תכנית כזאת מפסיקה ואז אתה נמצא בשוקת שבורה, שגם משאבים שקיבלת ועשית עם זה משהו, שגם הבנת, אולי הבנת בדיוק או בערך מה דרשו ממך אבל הוספת משלך, אתה היום במצב שגם אין לך את המשאבים האלה להמשיך.

<פרנקו גונן: לכן זאת בעיה שצריך לחשוב עליה כשמדברים על תכניות - - -

אברהם מיכאלי: אדוני המנכ"ל, כל מי שבא מרוסיה, יש לנו את הזיכרון של השלטון הקודם, שאצלם היו כל הזמן תכניות חומש.

אברהם מיכאלי: היו עושים הרבה אספות, אחר כך אצלם לא עקבו, כי לאף אחד לא אכפת, פה אנחנו עוקבים וכבר לפני שנה-שנתיים גילינו שזו תכנית לא - - -

יואל רזבוזוב: דנה, תרשמו איפה זה עומד, כל העניין של החומש, השולחנות העגולים.

יואל רזבוזוב: לקבל איזה משהו, קריאת ביניים של מה שהם עשו.

<פרנקו גונן: אני יכול לומר לך שיש דבר שלפחות אותי עודד, שהגיע אלינו משרד הקליטה וישב איתנו בשולחן, עם כל אנשי המקצוע בתחום של עלייה, כפי שאתה רואה כאן, כדי לשמוע מה דעתנו ומה אנחנו חושבים שצריכים להיות התהליכים הנכונים לקליטת עלייה.

<פרנקו גונן: זו כבר בשורה טובה.

<פרנקו גונן: אני חושב שזה השינוי שצריך לקרות לשלטון המרכזי אל מול הרשות המקומית כדי להגיע לתכניות שהן באמת מתאימות לאוכלוסייה.

אברהם מיכאלי: ראשון היא יחסית רשות חדשה בקליטת עלייה.

אברהם מיכאלי: רשויות שהתחילו בשנות ה-70 לקלוט כמויות עברו את זה בצורה אחרת.

אברהם מיכאלי: ראשון זכתה לקלוט בכמויות רק בשנות ה-90.

אברהם מיכאלי: רשויות שליוו את העלייה - - -

<נסים כהן: זה לא מדויק.

<נסים כהן: מטה הקליטה הוקם בשנות ה-70.

אברהם מיכאלי: אני מלווה את ראשון מהיום הראשון שאני חי בארץ והגעתי בשנת 70'.

אברהם מיכאלי: אתם התחלתם בשנות ה-90 לקלוט קליטה ישירה, כמו שאומרים, גם מברית המועצות וגם אחר כך מאתיופיה.

<פרנקו גונן: עם פיתוח מערב העיר, נכון.

<טל ליפובצקי-טשורני: התחום של נוער עולה בסיכון.

<טל ליפובצקי-טשורני: מופעלות כאן בעיר שתי תכניות.

<טל ליפובצקי-טשורני: תכנית מחוברים, בתקציבים של משרד הקליטה.

<טל ליפובצקי-טשורני: מי שמפעיל את התכנית כאן זו הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, ומתבגרים בעלייה, שאותה התחיל האגף לקידום נוער בסיכון.

<טל ליפובצקי-טשורני: המטרה היא באמת לתת פעילות אלטרנטיבית לנוער מתבגר בגילאי 12-19.

<טל ליפובצקי-טשורני: אנחנו רואים איך הגיל שלהם מבחינת חשיפה למצבי סיכון יורד עם השנים וכאן, דוד, אולי תרצה להגיד משהו על מחוברים?

<דוד בן שושן: כן.

<דוד בן שושן: קודם כל מחוברים, יש לה מאטצ'ינג של העירייה, בנוסף למימון של המשרד לקליטת עלייה.

<דוד בן שושן: זאת השנה השלישית שאנחנו מפעילים את זה.

<דוד בן שושן: למענה כבר יש מענה כמעט ל-200 בני נוער - - -

אברהם מיכאלי: באיזה גילאים?

<דוד בן שושן: 12-18, 17, אפשר להגיד אפילו.

<דוד בן שושן: אנחנו מדברים על נוער יוצא אתיופיה ונוער יוצא חבר העמים, כשלמעשה, לא רשום פה, אבל גם הרשות המקומית נותנת דגש מאוד חזק בנושא של התנהגויות סיכוניות בקרב בני נוער עולה ויש לנו גם רכזים של יוצאי אתיופיה, גם של חבר העמים, שהם נותנים פעילות לכל האוכלוסייה, החל מגיל גן וכלה - - -

יואל רזבוזוב: מה זה פעילות?

<דוד בן שושן: אם אנחנו מדברים על החינוך הפורמלי עצמו אז אנחנו נמצאים בבתי ספר שיש בהם ניקוד של העולה ואנחנו נותנים קצת יותר דגש בנושא של התרבות והחיבור שלהם לתרבות הישראלית ומניעת התנהגויות סיכוניות.

<דוד בן שושן: ידוע שאותם בני נוער חשופים יותר להתנהגויות סיכון.

<דוד בן שושן: מעבר לכך אנחנו נותנים יותר בחינוך הבלתי פורמלי, אנחנו מפעילים מועדוני נוער, יש לנו מדריכים שמאתרים את הנוער ונותנים לו סדנאות, חוגים של ספורט עם מגוון שלם של חוגים, החל מאמנויות לחימה וכלה בחוגי צילום ו - - -

יואל רזבוזוב: אתם נותנים חוגים, על חשבונכם?

<דוד בן שושן: כן.

<פרנקו גונן: במסגרת פרויקט 'עיר ללא אלימות' הכנסנו קבוצה לא מבוטלת של מדריכי רחוב שהיו לנו בכמות מצומצמת מאוד לפני פרויקט 'עיר ללא אלימות'.

<פרנקו גונן: היום, אם קודם היו לנו שניים-שלושה מדריכי רחוב, היום יש לנו סדר גודל של 15 מדריכי חבורות רחוב.

<פרנקו גונן: הם משפיעים בצורה דרמטית על הפעילות, כי אתה לא מצליח להביא את הנוער הזה לתוך מרכזים, אתה צריך לפגוש אותו ברחוב.

<פרנקו גונן: אתה פוגש אותו ברחוב ולאט לאט מחבר אותו אליך ולמרכזים שלך.

<פרנקו גונן: התהליך הזה הוא התהליך שלדעתי עשה שינוי אצלנו בטיפול בנוער בצורה מיטבית.

יואל רזבוזוב: אתם מצליחים להביא אותם למרכזים?

יואל רזבוזוב: נגיד יצאתם לרחוב, מצליחים להביא אותם למרכזים?

יואל רזבוזוב: מה הסוכרייה שאתם נותנים?

<דוד בן שושן: הסוכרייה זה אותם חוגים וסדנאות שאמרתי לך.

יואל רזבוזוב: סדנה, אני לא רואה בן נוער, בחור צעיר בן 15 שמישהו ברחוב אומר לו סדנה, הוא לא יבוא לסדנה.

יואל רזבוזוב: איזה שהוא חוג, אתה צריך למשוך אותו עם חליפת ג'ודו או עם כדור, שיקבל בגדים לזה.

<דוד בן שושן: יש לנו ספורט, יש לנו את הג'ודו, כמו שאתה אומר, יש לנו כדורגל, חוגי צילום.

<דוד בן שושן: דברים שהוא לא יקבל אותם במקום אחר בצורה כזאת חופשית, לצורך העניין.

<דוד בן שושן: מעבר לזה יש את הפעילות שאנחנו נותנים להורים עצמם, לקהילה.

<דוד בן שושן: גם לקהילה אנחנו נותנים כלים להתמודדות עם המצבים היומיומיים מול בני הנוער, ובכלל מול התרבות הישראלית.

<פרנקו גונן: אתה תראה גם בפרויקט 'עיר ללא אלימות' אנחנו אפילו הצלחנו לגייס את ההורים של בני העדה האתיופית כסיירת הורים.

<פרנקו גונן: סיירת הורים בלילות שמסתובבת ונפגשת עם בני הנוער בשעות הלילה.

<פרנקו גונן: יש גם של חבר העמים וגם של בני העדה האתיופית, שתי סיירות הורים, אחת כזו ואחת כזו, חוץ מסיירות הורים אחרות.

אברהם מיכאלי: איך השילוב ביחד?

אברהם מיכאלי: הם עובדים ביחד, או שאתם עושים מועדון לאלה ומועדון לאלה?

<דפנה כרמי שקורי: בוא אני אדבר רגע על הסקט פארק זו דוגמה טובה.

<דפנה כרמי שקורי: אם אתה רוצה לדבר על חבר'ה.

<דפנה כרמי שקורי: האוכלוסייה של חבר העמים, רבים מהם אוהבים מאוד להתעסק בתחום הסקטים למיניהם.

<דפנה כרמי שקורי: אנחנו הבאנו אותם, זה התחיל מחבורה של דוד, שעבדה בהיכל התרבות, היום בראשון פתחו סקט פארק - - -

<פרנקו גונן: הרסו לנו את היכל התרבות עם הסקטים שלהם.

<פרנקו גונן: הקמנו סקט פארק, מאז היכל התרבות נראה יפה מאוד, אחרי שיפוץ, ויש לנו סקט פארק שוקק חיים.

<דפנה כרמי שקורי: כשאתה שואל על שילוב, כשאתה מגיע לשם אתה רואה יוצאי חבר העמים, יוצאי אתיופיה, צברים.

<דפנה כרמי שקורי: אני שואלת אותם 'הכול טוב?' הם אומרים לי 'פה רק הסקט מדבר'.

<דפנה כרמי שקורי: אתה מגיע מספורט, הספורט איכשהו עושה בסוף שיחה לכולם ביחד, זה מוקד שהוא מוקד משולב.

<דוד בן שושן: יש דברים שמחברים אותם.

<דוד בן שושן: אם אתה מדבר על מועדון לנוער, במועדון לנוער אתה תראה ממש חבר העמים זה חבר העמים ויוצאי אתיופיה זה יוצאי אתיופיה.

<דוד בן שושן: אם אתה מדבר על פעילויות ספורט, כמו שדפנה אמרה, כן, הם יהיו ביחד.

<דוד בן שושן: בכדורגל הם ביחד.

<מנחם יפת: זו הדוגמה שמעידה על היוצא מן הכלל.

<מנחם יפת: אין מה לעשות.

אברהם מיכאלי: לכן שאלתי את זה, לא שאלתי את זה סתם.

<מנחם יפת: השאלה הזו הרי אומרת משהו ואתה צודק.

<מנחם יפת: אני חדש יחסית בתפקיד הזה ואני רואה טיפול לאלה וטיפול לאלה, ותנועת נוער לאלה ותנועת נוער לאלה, וזה פשוט לא נכון.

<מנחם יפת: אני לא בטוח שזה ככה צריך להיות, אבל בסופו של דבר זה מגיע ממשרד הקליטה בזה שיש מוקד קליטה, אז מכתיבים משם תקציבים בנפרד ומנהל תקציבים בנפרד וזה כבר מכתיב פעילות נפרדת לאוכלוסיות האלה.

<מנחם יפת: מה זה לקלוט בסוף?

<מנחם יפת: לקלוט זה לשלב, ובצורה הזו שאנחנו מטפלים באלה בנפרד ובאלה בנפרד, זה אנטי שילוב.

<דפנה כרמי שקורי: זה לא יוצא מן הכלל, יש לנו - - -

<מנחם יפת: בוא נגיד שזה המקרה החריג, אבל אני לא - - -

<פרנקו גונן: אני אומר עוד מילה אחת לגבי תהליכי העבודה שלנו מול משרדי הממשלה.

<פרנקו גונן: אנחנו נתקלים בקושי לא מבוטל, כי אנחנו עובדים עם תכניות עבודה שמתכננים אותם בסוף שנה לקראת השנה שאחריה ועוברים תהליכים מאוד מאוד מפורטים, אצלנו יש תכניות עבודה מאושרות תקציב, ואז אנחנו נתקלים בסוגיה שהתשובות שאנחנו צריכים לקבל, לגבי מחוברים למשל, מגיעות רק בפברואר-מרץ.

<פרנקו גונן: אני כבר לא יכול לעשות שינויים אצלי, כי אני כבר תכננתי את התקציב שלי עד רמת השקל.

<פרנקו גונן: עירייה של מיליארד וחצי שקל, עד רמת השקל מתוכנן התקציב.

<פרנקו גונן: כשמגיע אליי פרויקט כזה של מחוברים אני מתקשה אפילו לקחת את המאטצ'ינג ולעשות עבודה משותפת בעניין הזה.

<פרנקו גונן: חייבים במשרדי הממשלה להבין שאם רוצים אותנו כשותפים הם צריכים להתאים את עצמם ללוחות הזמנים שיאפשרו לנו לבצע את המטלות שאנחנו מקבלים.

יואל רזבוזוב: שזה ספטמבר, כן?

יואל רזבוזוב: בדצמבר אתם מעבירים - - -

<פרנקו גונן: בספטמבר-אוקטובר הם חייבים להגיד מה הם נותנים לי לשנה הבאה.

<פרנקו גונן: אני כבר אסתדר, אני אעשה את כל מה שצריך לעשות מבחינת העבודה.

יואל רזבוזוב: צריך לרשום את זה.

יואל רזבוזוב: זו נקודה מעניינת.

יואל רזבוזוב: בכלל כל המשרדים הממשלתיים, ברגע שהם עובדים במאטצ'ינג עם עירייה, אז הם צריכים לפחות לדעת בהתראה מספטמבר, כשהעירייה בונה תקציב.

<פרנקו גונן: על תכנית החומש, באוקטובר עוד לא יודעים - - -

<קריאה: אין תקציב ספציפית לקליטה וחינוך.

יואל רזבוזוב: לא משנה, זה גם ברווחה.

<פרנקו גונן: אין סיבה שזה לא יהיה, כי תקציב המדינה, גם הוא בנוי שנתי.

יואל רזבוזוב: כן, צריך להתכונן.

<פרנקו גונן: הרי תקציב המדינה בנוי שנתי, אם תקציב המדינה בנוי שנתי, איזה סיבה יש לתת לי תשובות רק בפברואר-מרץ על פרויקט?

<נסים כהן: במקרה הטוב.

<פרנקו גונן: במקרה הטוב.

יואל רזבוזוב: דנה, תרשמי את זה, זו נקודה חשובה.

<קריאה: זה לא החלטה של משרד הקליטה ספציפית.

<קריאה: זו החלטה מלמעלה.

<פרנקו גונן: אני חושב שזאת הזדמנות, שאנחנו מעלים את זה בפני חברי הכנסת, שהם יושבים בוועדת הכספים.

<פרנקו גונן: הם צריכים, לדעתי, להטיל את כובד משקלם בעניין הזה, שנהיה מסוגלים לבצע את המטלות שמוטלות עלינו.

אברהם מיכאלי: ההערה שלך נכונה.

אברהם מיכאלי: הפקידות הממשלתית מתנהלת לפי סטנדרטים שהם כבר לפעמים 30 שנה עובדים כך.

אברהם מיכאלי: יש התפתחויות, צריך לשנות אותם, אין מה לעשות.

<מנחם יפת: אני חושב שתקציבי הרשויות, נדמה לי שצריך להעביר אותם עד אוגוסט?

<פרנקו גונן: לא, אתה מדבר על משהו אחר.

<פרנקו גונן: מה שאתה מדבר, זה על צו הארנונה.

<פרנקו גונן: צו הארנונה זה עד יוני.

<מנחם יפת: לא צו ארנונה, אני מדבר על התקציב.

<מנחם יפת: אנחנו מחויבים - - -

<פרנקו גונן: אני מחויב עד 31 בדצמבר לאשר תקציב עירייה.

יואל רזבוזוב: ב-20 בדצמבר אתה מעביר את התקציב.

<פרנקו גונן: כן.

<פרנקו גונן: אבל אם אני מקבל ממשרד ממשלתי באוקטובר מה הוא מתכנן להשקיע אצלי מבחינת משאבים, אני יודע לתכנן את המאטצ'ינג ולעשות את תכנית העבודה.

<פרנקו גונן: כאן אני לא יודע.

<פרנקו גונן: ואז מגיע אליי מנהל רשות ואומר לי 'תשמע, יש 200,000 שקל מהמדינה, בוא נראה - - -', מאיפה נוציא עכשיו כסף?

<נעמי אחימור: ואז בא פרנקו ואומר, 'תיקחי מהסעיפים האחרים שלך.

<נעמי אחימור: תסתדרי'.

<פרנקו גונן: או תצמצמי פעילות אחרת, וזה מקשה עלינו.

יואל רזבוזוב: אני צריך לבדוק את זה.

<טל ליפובצקי-טשורני: דפנה, אולי כבר תמשיכי לנושא של הכנה לצה"ל.

<דפנה כרמי שקורי: אני רק נורא רוצה להגיד משהו על השילוב קודם, אני יכולה?

<פרנקו גונן: כן, ודאי.

אברהם מיכאלי: איפה שכואב, גם צריך לחדד את זה.

אברהם מיכאלי: אני מכיר כבר את ראשון מספיק שנים, סיירתי גם במוקדים כמה פעמים ואני יודע שהשילוב הזה לא קיים, לצערי.

אברהם מיכאלי: זה שתביאי לי דוגמה אחת לעודד אותי, אני לא מתעודד מזה.

<דפנה כרמי שקורי: אני לא רוצה לעודד אותך, זה לא תפקידי.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לטפל בבעיה, לא לדחות אותה, איך אומרים?

אברהם מיכאלי: לטאטא אותה.

יואל רזבוזוב: השילוב של הביחד?

אברהם מיכאלי: בוודאי, הם לא ביחד.

יואל רזבוזוב: אבל זה קשה.

אברהם מיכאלי: אגב, זה לא רק בראשון, יש את זה גם בערים אחרות, לכן אני לא מתנחם גם מזה.

<דפנה כרמי שקורי: אבל אני לא מנסה לנחם, אני מנסה - - -

<מנחם יפת: זו נקודה שאנחנו העלינו במסגרת השולחן העגול.

<מנחם יפת: אני מקווה שזה ישתנה.

<דפנה כרמי שקורי: כשהתיישבתי כאן דיברנו על איזה שהיא פעולה משולבת שאנחנו עושים ומנחם אמר לי 'זה אנחנו', זה המבוגרים שלא מאפשרים את השילוב ואני רוצה רגע להגיד משהו, גם על תקציבים וגם על מקומות שראשון עושה אחרת עם התקציב שלה.

<דפנה כרמי שקורי: במקומות שהיה קודם תקציב צבוע, הייתה לנו תכנית 'סבבה של קיץ' לנוער אתיופי.

<דפנה כרמי שקורי: בשיחות עם מנכ"ל העירייה ההחלטה שלנו הייתה שהתכנית הזאת אמנם צבועה לנוער אתיופי, אבל אנחנו בראשון מאפשרים כניסה גם של נוער אחר, כי המטרה שלנו היא שילוב.

<דפנה כרמי שקורי: השנה, כשאני עושה, השנה אין, לצערי, כי אין כמעט נסיעות, אבל בשנה שעברה כבר היה לנו כמעט 300 חבר'ה אתיופים, אבל גם עוד 200 חבר'ה מאותה שכונה, לא מהקהילה האתיופית, שעשו את כל התכנית בשילוב ומאוד מאוד נהנו ממנה, כי העיר ידעה להגיד 'אני משלבת'.

<דפנה כרמי שקורי: יש לנו מרכז נוער בשיכון המזרח, אתה תראה שם אתיופים ולא אתיופים, ורכז הנוער שם, שהוא אתיופי, אחד מהם, הוא אומר לי 'אני רכז נוער כללי', אל תקראי לי 'רכז נוער אתיופי.

<דפנה כרמי שקורי: בדיוק כמו שיש לך אחרים, אני מטפל בכולם'.

<דפנה כרמי שקורי: אבל זה בתקציבים עירוניים, כשיש תקציב עירוני מאוד פשוט לעשות שיחה עירונית ולהגיד שהמטרה שלנו היא שילוב.

<דפנה כרמי שקורי: בתקציבים שהם לא עירוניים, כשאני צריכה לרשום את השמות אחד לאחד ולהגיד מי הוא ולא מרשים לי לפעמים להכניס אפילו חבר'ה שהם לא עולים - - -

<פרנקו גונן: מכאן מתחילה הבעיה, מלמעלה.

<פרנקו גונן: מקציבים לך תקציבים צבועים.

<דפנה כרמי שקורי: נכון.

<דפנה כרמי שקורי: יש תכנית של עתיד בטוח, שהיא לצעירים.

<דפנה כרמי שקורי: היא מופנית לאוכלוסייה כללית, זו תכנית מצוינת, דרך אגב, להכשרה של מבוגרים להיי טק.

<דפנה כרמי שקורי: באותו קורס יש לי 12 חבר'ה מהקהילה האתיופית ו-12 חבר'ה לא, זה יצא במקרה במספרים כאלה, לא כיוונו לשם, שעובדת מצוין והם עושים את השילוב טוב.

<דפנה כרמי שקורי: שם המדיניות לא אמרה 'רק אלה'.

<דפנה כרמי שקורי: לדעתי, אם רוצים לעשות שינוי, כמו שהוא אמר קודם, מלמעלה, תשחררו לנו את האפשרות לעשות שילוב ואנחנו יודעים לעשות אותו.

יואל רזבוזוב: צריך לראות איך עושים את זה.

יואל רזבוזוב: אלה תכניות שהן ייעודיות, אם אתה פותח אותן - - -

אברהם מיכאלי: כל הכוונות שלנו תמיד לעודד את קליטת יהודי אתיופיה, כי אנחנו טוענים שאלה צריכים לקבל העדפה מתקנת, ואז אותו תקציב, אין לנו למישהו אחר, רק ליהודי אתיופיה נותנים.

<דפנה כרמי שקורי: אז צריך לחשוב איך עושים את זה.

<דפנה כרמי שקורי: אם אני בסוף רוצה אותם באותה קבוצה, אני רוצה שהם יישבו באותה קבוצה, ואם אני לא יכולה כי רק אלה קיבלו את התקציב, הקבוצה השנייה אוטומטית לא נכנסת, אז - - - אני חושבת שבאמת - - -

יואל רזבוזוב: זה כבר עניין מורכב.

<טל ליפובצקי-טשורני: בעניין הזה גם צריך לפתוח את כל הנחות היסוד השגורות ולא להתייחס לקהילה - - -

<דפנה כרמי שקורי: כי אתה אמרת קודם, ואתה צודק, אבל כשאנחנו עושים פעולה משותפת הם באים ביחד והם יודעים לעשות את זה.

<פרנקו גונן: דפנה, הכנה לצה"ל.

<דפנה כרמי שקורי: הכנה לצה"ל.

<דפנה כרמי שקורי: כל מה שאני צריכה להגיד פה זה זינוק בעלייה.

<דפנה כרמי שקורי: ראשון לציון, למרות היא לא קיבלה תקציב של עובדת לנושא הזה, יש לנו עובדת שלנו, שמתעסקת בזינוק בעלייה, 100% משרה עירונית, כרגע בשעה הזאת היא יצאה לג'וערה עם חניכים מהקהילה האתיופית, שלא עשו את זה במהלך השנה והחלטנו לאפשר.

<דפנה כרמי שקורי: עשינו גם גדנ"ע להורים כדי שיכירו את ה - - -

<פרנקו גונן: הורים לבשו מדים והיו בג'וערה, נכון?

<דפנה כרמי שקורי: כן, היו בג'וערה יומיים.

<פרנקו גונן: הורים מבני העדה.

<דפנה כרמי שקורי: הגיעו עם המילה פזצט"א חזרה לעיר, זה היה מקסים.

<דפנה כרמי שקורי: יש לנו קשר הדוק מאוד עם הצבא לגבי הגיוס - - -

יואל רזבוזוב: אני מאמין שבעניין הזה צריך להביא מודלים לחיקוי, חבר'ה שהם קצינים, בני העדה, הם צריכים להיכנס לכיתות, לשבת עם אנשים ברחוב - - -

<דפנה כרמי שקורי: בדיוק פרנקו - - -

<פרנקו גונן: אני הנחיתי להביא קצינים מבני העדה, שיבואו בפני בני ה-16-17 לפני תהליכי הגיוס וישוחחו איתם, יספרו להם מה זה עשה להם, מה עשה להם הגיוס, מה עשתה להם העובדה שהם קצינים, מה זה יכול לעשות להם בעתיד מבחינת היכולת שלהם להתפתח בתוך החברה.

<פרנקו גונן: זה חלחל וזה עובד אצלנו.

אברהם מיכאלי: יש בתוכם חבר'ה מצוינים, שהגיעו גם לדרגות מאוד בכירות.

<פרנקו גונן: הם מגיעים.

אברהם מיכאלי: הם באמת מהווים דוגמה לחיקוי.

אברהם מיכאלי: השאלה אם אתם עוקבים אחרי קבוצה כזאת שמתגייסת בצבא, מה הם עושים.

אברהם מיכאלי: יש לנו תלונות קשות מאוד על חלק גדול מהם שנכנסים לבתי סוהר, הם לא נקלטים בצבא ויש לנו - - -

<פרנקו גונן: יש נשירה.

אברהם מיכאלי: יש לנו דאגה גדולה מהסוגיה הזאת.

<דפנה כרמי שקורי: 21% בראשון יש לנו נשירה.

<דפנה כרמי שקורי: אנחנו התחלנו עם 'זינוק בעלייה' לפני שנה וחצי.

<דפנה כרמי שקורי: החבר'ה שאנחנו מלווים אותם, שמית אנחנו יודעים להגיד כבר שכשהם מתגייסים שהם יחזרו אלינו.

<דפנה כרמי שקורי: יש לנו קשר גם עם אגף הביקורת בצבא, שאומר לנו אם חבר'ה הם עריקים, יש לנו קשר עם מדור שי"א (שילוב יוצאי אתיופיה) שם, אם מישהו לא מרוצה מהשיבוץ שלו.

<דפנה כרמי שקורי: במיטב יש היום פונקציה ספציפית שמתעסקת ב - - -

<פרנקו גונן: היה אצלנו ביקור של סגן שר הביטחון לפני שהוא פוטר, ואני העליתי בפניו את הבעיה שאנחנו עושים מאמץ אדיר כדי להביא את בני העדה להתגייס, אבל אנחנו חושבים שהמפקדים בצבא, המג"דים, מפקדי היחידות, לא עושים מאמץ משמעותי כדי לשמר אותם ולהשאיר אותם בצבא.

<פרנקו גונן: אז הנשירה היא הרבה יותר הרסנית מאשר התהליך.

<פרנקו גונן: אם הוא לא התגייס בכלל, אז הוא לא יודע מה זה, אבל אם הוא גם נשר ונפל מהצבא, הוא כבר עם חותמת של כישלון לכל החיים.

<פרנקו גונן: לכן אנחנו חושבים שפה יש מקום למדינה לכפות על הצבא, כמו שעשה רפול בזמנו עם נערי רפול, לא לאפשר להם להנשיר חיילים כאלה, לעשות הכול, אבל הכול, כדי להשאיר אותם בצבא.

יואל רזבוזוב: היו על זה כמה דיונים בכנסת, גם בוועדה שלנו, גם אחרי זה הקימו, חבר כנסת מהעדה, שמעון סולומון, שהוא בעצמו היה רב סרן, שדולה ולשדולה הגיעו באמת הקצינים הכי בכירים של צה"ל ודיברו על זה, בגלל זה הורדתי גז מהעניין הזה, כי ראיתי אנשים וועדת חוץ וביטחון קיימו - - -

אברהם מיכאלי: יש ועדת משנה בוועדת חוץ וביטחון שעוקבים אחרי כל חייל, יודעים בדיוק מה ה - - -

<פרנקו גונן: והנשירה עדיין גבוהה.

יואל רזבוזוב: ועדיין.

אברהם מיכאלי: לכן שאלתי האם בהכנה עושים מספיק כדי שהם ייקלטו שם.

<דפנה כרמי שקורי: הם צריכים להיות איתנו בקשר אחרי, כי אם הם מספרים לי כשהוא כבר עריק זה מאוחר.

<דפנה כרמי שקורי: כשמתחיל להיות קושי הם צריכים להכניס אותנו ל - - -

<פרנקו גונן: נכון.

<פרנקו גונן: כשמתחיל להימצא הקושי צריכים לקשור אותנו.

<פרנקו גונן: מיד לחבר אותנו כדי שאנחנו נעזור להם.

<פרנקו גונן: הם לא מתחברים אלינו וזאת הבעיה.

<פרנקו גונן: המפקדים בצבא לא משקיעים מספיק בכל מה שקשור לשימור הילדים האלה, או הבוגרים האלה, בתהליך של הצבא.

<פרנקו גונן: הצבא, כמי שסיים שירות צבאי של שלוש שנים, מבחינתנו זה אפילו תעודת הכשר לחברה.

יואל רזבוזוב: ברור.

<פרנקו גונן: וזה הקושי הגדול ואנחנו באמת מבקשים שלבד מהמאמץ שאנחנו משקיעים, שהם יתגייסו לצבא, חייב להיות מאמץ ש - - -

יואל רזבוזוב: נעשה דיון משותף עם ועדת המשנה בחוץ וביטחון.

אברהם מיכאלי: כן, נכון.

<זיוה דסה: אני מבקשת להשלים ולחזק את הדברים של המנכ"ל.

<זיוה דסה: בשנת 94' בצבא היה מדור של יוצאי אתיופיה.

<זיוה דסה: הייתה עלייה מאוד מאוד טובה במסיימי שירות צבאי.

<זיוה דסה: אחר כך הוחלט שבעצם סיימנו עם הנושא של קליטת עלייה,סוגרים את המדור.

<זיוה דסה: היום כל מה שציינת בנושא של עריקות, שהם נמצאים בכלא, משרד הקליטה לקח את היוזמה, הוא העביר לנו את כל הרשימה.

<זיוה דסה: אנחנו, מוקדי הקליטה ברשויות, צריכים להתעסק בזה ולדעתי מי שצריך להתעסק עם זה זה הצבא.

אברהם מיכאלי: את צודקת, את לא יכולה להתעסק עם זה.

<פרנקו גונן: זה המפקדים שלהם.

אברהם מיכאלי: את לא יכולה להתעסק עם זה, כי באמת הסוגיה היא צבאית והסוגיה היא רגישות בצבא.

אברהם מיכאלי: יואל, אתה צודק, אנחנו צריכים שוב להיכנס לעניין.

אברהם מיכאלי: יש לנו בוועדת המשנה בחור מאוד רציני, עמר בר לב, שהוא איש מאוד מנוסה מהצבא, אבל הוא הרבה פעמים אמר לנו, בדיונים של השדולה, השתתפתי שם כמה פעמים, שהסוגיות הן שמשהו קורה בקשר בין המפקדים הזוטרים או הבכירים לבין החבר'ה שמגיעים, ואלה חבר'ה מצוינים, שמגיעים לשם עם פוטנציאל להיות מוצלחים ובדרך נופלים.

אברהם מיכאלי: זה משהו לא בסדר.

יואל רזבוזוב: ניכנס לזה.

אברהם מיכאלי: אבל זה טוב מאוד שאתם עוסקים בפרויקט.

אברהם מיכאלי: על הפרויקט אנחנו מברכים.

<פרנקו גונן: אנחנו עוסקים בפרויקט, אבל אחרי זה התסכול הוא מזה שאתה מגייס כבר מישהו והוא עף החוצה מהצבא.

<פרנקו גונן: זה הרבה יותר קשה מאשר לא גייסת אותו בכלל.

<נירית פרגר: אני רוצה לקחת דוגמה מהתחום של הרווחה, שבו אנחנו שמנו לב שכל שדרת הפיקוד, במרכאות, מעובדים בשטח, מרכזים למניעת אלימות, מפקחים, לא היה להם מספיק מודעות לנושא של סובלנות לתרבות שונה, רגישות תרבותית, ואנחנו התחלנו עם המרכזים למניעת אלימות, עכשיו אפילו המפקחים בעצמם עוברים ואנחנו מנסים שזה באמת יעבור את כל השדרה.

<נירית פרגר: אני חושבת שאם לדוגמה בפו"ם היו מכניסים או בכל שדרת הפיקוד בצבא היו מכניסים ולו במינימום קורס אחד עם סובלנות ורגישות - - -

יואל רזבוזוב: לא, ביקשנו, אמרו שישנו דבר כזה, אבל לדעתי זה פשוט לא משהו ש - - -

<פרנקו גונן: זה עניין של מודעות מפקדים.

יואל רזבוזוב: דיברנו על זה, שאצל מפקדים בקורס קצינים חייב להיות פרק של רגישות תרבותית.

<נירית פרגר: שזה יירד למטה בשדרה, כי החייל נמצא מול המפקד הזוטר.

יואל רזבוזוב: ברור, בקורס קצינים.

יואל רזבוזוב: קצין הכי זוטר שעושה קורס, הוא צריך לעבור את ההכשרה הזאת.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני אעבור יותר מהר על הנושאים.

<טל ליפובצקי-טשורני: אז באמת הנושא של העצמת אוכלוסיות מיוחדות, כמו נשים עולות ואמהות חד הוריות, שזו בעיה בפני עצמה.

<פרנקו גונן: אמנות עצמאיות, קוראים לזה היום.

<טל ליפובצקי-טשורני: אז באמת יש לנו רשת חברתית תומכת לנשים עולות, יש לנו תכנית של עולות שמשתתפות בתכנית יוזמה , יוזמה עירונית, בתמיכה של משרד הקליטה.

<טל ליפובצקי-טשורני: זה כבר מחזור שלישי שמתקיים בעצם בקידום התעסוקתי של נשים.

<טל ליפובצקי-טשורני: יש לנו כבר כ-30 בוגרות ועוד 15 שכרגע נמצאות בתכנית והם מקבלים גם כלים תיאורטיים ופרקטיים לפתיחת עסק וגם נושאים של העצמה.

<טל ליפובצקי-טשורני: ייעוץ וליווי משפטי שאנחנו נותנים במסגרת המרכז לזכויות נשים עירוני, ייעוץ ללא תשלום.

<טל ליפובצקי-טשורני: אנחנו נותנים שם עורכות דין דוברות רוסית ודוברות אמהרית, שנותנות מענה במספר תחומים כמו דיני משפחה ודיני עבודה וכו' וכו'.

<פרנקו גונן: זה מרכז קיים שהוספנו לו עורכות דין - - -

אברהם מיכאלי: יש קליניקות באוניברסיטאות שבאות לעזור לכם.

אברהם מיכאלי: יש את המכללה למינהל שלכם.

<טל ליפובצקי-טשורני: בדיוק, הן משתפות פעולה עם המכללה למינהל, יש פה שיתוף פעולה די רציני עם המכללה למינהל בנושא הזה, כולל אפילו סדנאות משולבות שעשינו בנושא של זכויות נשים, שכאן באמת הייתה קבוצה משולבת של יוצאות העדה האתיופית עם יוצאות חבר העמים, קבוצה של כ-35 נשים שעברו ביחד סדנה, שהתקיימה במספר מוקדים במקביל, גם באגף הקליטה, גם במוקד קליטה וגם במכללה למינהל.

<טל ליפובצקי-טשורני: ייעוץ והדרכה להורים עולים, שאנחנו נותנים גם במסגרת פרטנית אצלנו על ידי גורם מוסמך.

<טל ליפובצקי-טשורני: שוב, גם ללא תשלום.

<טל ליפובצקי-טשורני: כל נושא של רווחת עולים, זה בנושא של האוכלוסייה הוותיקה.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני אגיע מהר לנושא של פרויקט עצמאות, וכאן מנחם יספר על הנושא.

<מנחם סנבטו: בעצם זאת תכנית שקיימת כבר מיוני 2002.

<מנחם סנבטו: התכנית היא משותפת לרשות המקומית ולפדרציית מטרו ווסט במדינת ניו ג'רזי וג'וינט ישראל.

<מנחם סנבטו: הייחודיות של התכנית היא ייחודיות מאוד מערכתית, שאנחנו מגייסים משפחות שהן בבינוני, לא המטופלות ולא הכי חזקות.

<מנחם סנבטו: אנחנו מגייסים אותם על פי קריטריונים, כאשר הגיל המרבי שלנו הוא גיל 50 ולכל 33 משפחות יש רכז משפחה, מלווה משפחה, שעיקר העבודה שלו זה להגיע לבית המשפחה, מפגש בתוך הבית, יושב עם המשפחה ומשקף לה את הכוחות החיוביים ומשם הוא מתחיל להדריך לאן המשפחה רוצה להגיע.

<מנחם סנבטו: זאת אומרת כל הנושא הוא למקד את המשפחה בקבלת אחריות ובהעצמת יכולת הבחירה של המשפחה.

<מנחם סנבטו: זאת אומרת זה שאתה נמצא בסביבה חדשה, לא להתבלבל, אתה עדיין יכול להיות עצמאי ולהמשיך הלאה.

<מנחם סנבטו: הצירים המרכזיים של הפעולות שלנו, אחד זה הניהול, ההדרכה, הליווי הפרטני של המשפחה על ידי אותו רכז והפעלה של סדנאות מתוך הקידוד שהרכז עושה בביקור במשפחה, הדבר השני הוא השמה בעולם התעסוקה.

<מנחם סנבטו: היום יש לנו 183 אבות ואמהות בעולם התעסוקה, פרט ל-6 אנשים כולם בעולם התעסוקה.

<מנחם סנבטו: התחום השלישי הוא הנושא של קידום הישגים לימודיים של ילדי יסודי על ידי הפעלה של שני מרכזי למידה.

<מנחם סנבטו: זה בקטע של החינוך הבלתי פורמלי.

<מנחם סנבטו: כל משפחה כזו שמגיעה לתכנית נמצאת אצלנו במשך שלוש שנים, כי צריך להבין, השינוי שייווצר במשפחה זה תהליך.

<מנחם סנבטו: קודם דיברנו על אם יש יחידה בצבא שמתעסקת, אני חושב שזה רב מערכתי.

<מנחם סנבטו: יש פה עניין של לקחת את המשפחה, המשפחה צריכה להבין איפה הילד נמצא בצבא, איפה הילד נמצא בתוך המסגרת הבית ספרית, זה משהו שצריך לעבוד איתו במקביל.

<מנחם סנבטו: קודם אני וזיוה דיברנו, אנחנו עלינו ב-84', אני זוכר את המוטיבציה שהייתה אצלנו ועם איזה יחידות בגרות יצאנו, לאיזה אוניברסיטאות הגענו, באיזה יחידות שירתנו.

<מנחם סנבטו: מה קרה ב-10-15 השנים האחרונות, מה הנפילה הזאת?

<מנחם סנבטו: אז יש מה שקודם המנכ"ל אמר, יש פה שבירה של סמכות.

<מנחם סנבטו: הילדים שנולדו פה, הילדים שעלו בגיל מאוד מאוד קטן, הסמכות ההורית, עוד באולפן, במחנה, שם התערער, שם משהו נשבר, ועיקר העיסוק שלנו זה באמת לתת מיומנויות ולשפר את הכלים של המשפחות בלקחת אחריות על הילדים.

<פרנקו גונן: זה פרויקט מאוד מוצלח, הוא מטפל במשפחה כמכלול, על כל המרכיבים שלה, האב, האם, הילדים, האינטראקציה ביניהם, ההישגים של הילדים, אבל כל אחד מקבל טיפול וביחד המשפחה מקבלת טיפול.

<פרנקו גונן: אם היינו עושים את זה בהיקפים יותר גדולים, אני מאמין - - -

אברהם מיכאלי: זאת השאלה.

אברהם מיכאלי: מה מפריע?

אברהם מיכאלי: תקציב שוב?

<מנחם סנבטו: אל"ף, התקציב.

<מנחם סנבטו: אני יכול לתת לכם נתונים.

<מנחם סנבטו: עד היום התכנית נתנה מענה ל-1,833 נפש, היום יש לנו 511 אנשים שאנחנו נותנים מענה ומה שבאמת מעכב זה הנושא של התקציב קודם כל, כי זה כסף.

<מנחם סנבטו: כי בניגוד לשאר הפעולות, ההגעה של הרכז לתוך ה - - -

אברהם מיכאלי: מי מממן את זה?

<מנחם סנבטו: חלקו זה הרשות המקומית, חלקו זה חברת מטרו ווסט, זו קהילה שמאוד מחויבת לרשות המקומית.

יואל רזבוזוב: משרד הרווחה, אני מכיר, גם עושים - - -

<מנחם סנבטו: הם לא שותפים.

יואל רזבוזוב: לא בזה, אבל אפשר לעשות כל מיני - - -

<מנחם סנבטו: אני רוצה להתייחס למה שהאדון דיבר פה, המודל של חומש.

<מנחם סנבטו: ברווחה בראשון לציון ידענו לשתף פעולה ולשכת הרווחה ידעו לקחת את הניסיון שלנו.

<מנחם סנבטו: הרעיון הוא לא להפוך את המשפחות האלה לעוד עבודה של עובד סוציאלי, לא, צריך לבוא מהמקום הלא קונבנציונלי, מהמקום האחר, כדי לקחת את המשפחות כלפי מעלה.

<מנחם סנבטו: כי אחרת הוא מתעסק ברווחה וזה משהו אחר.

יואל רזבוזוב: מסכים.

<פרנקו גונן: אנחנו לקראת סיום?

<טל ליפובצקי-טשורני: כן.

יואל רזבוזוב: הרבה דברים אתם עושים פה.

אברהם מיכאלי: טוב מאוד, טוב מאוד.

<טל ליפובצקי-טשורני: פעולות ההנצחה, של מורשת הווטרנים הרוסים וכו' וכו'.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני לא ארחיב על זה.

יואל רזבוזוב: כן, מכירים.

<טל ליפובצקי-טשורני: שיקום שכונות.

<טל ליפובצקי-טשורני: יושבים כאן נציגים של משרד השיכון והבינוי, עד היום שודרגו כ-5 בניינים בשכונת רמת אליהו וגם הם מפנים תקציבים לתחום החברתי הקהילתי וכמו שהזכרתי מלגות - - -

אברהם מיכאלי: אבל זה שיקום פיזי, לא שיקום חברתי.

<טל ליפובצקי-טשורני: שיקום פיזי וגם תקציבים ל - - -

<נעמי אחימור: וגם חברתי.

יואל רזבוזוב: גינות קהילתיות יש לכם פה?

<טל ליפובצקי-טשורני: יש גינה קהילתית.

יואל רזבוזוב: אנחנו העלינו את התקציב במיליון ₪.

<פרנקו גונן: יש לנו שתי גינות לבני העדה, אחת היא ליד מוקד הקליטה, ועוד אחת שעשינו להם, וזה דבר מדהים, אתה רואה את המבוגרים באים עם הזרעים שהביאו מאתיופיה והם זורעים אותם פה והצמחים שהם היו רגילים לאכול, הירקות שהם היו רגילים לאכול ו - - -

יואל רזבוזוב: אבל משנה שעברה לשנה הכפלנו את התקציב.

יואל רזבוזוב: בוועדה ראינו שזה חשוב, הכפלנו את התקציב שהמדינה נותנת לזה במאטצ'ינג עם העירייה, אז אני מבקש שתזמינו אותם לפגישה, הג'וינט.

יואל רזבוזוב: אנחנו עשינו את זה דרך משרד הרווחה.

<מנחם סנבטו: יש הרחבה של הגינה הקהילתית.

יואל רזבוזוב: תקצבנו את זה ומגיע לכם, אז תיגשו ותיכנסו לעניין הזה ותקבלו כסף מהמדינה.

<פרנקו גונן: טוב, נרשום את זה.

<פרנקו גונן: על עידוד עלייה סיפרנו לכם.

<נעמי אחימור: פרנקו, לא הזכרת את שני בתי הכנסת, שני המרכזים הרוחניים לקהילה, מרכז תעסוקה לעולים ממדינות חבר העמים, קשישים ומבוגרים.

<נעמי אחימור: יש תכניות ממש ספציפיות ל - - -

אברהם מיכאלי: אם תרשי לי, אחת הבעיות שאני גיליתי בראשון, בביקורים הקודמים שלי, במשברים שנוצרו בתוך הבית, בין בני הזוג אפילו, במאבקים שאחר כך התפתחו וחלילה הגיעו למצב של אלימות והיו פה כמה מקרים חמורים שקרו, אחד הדברים שביקשו מאיתנו לעודד זה את מעורבות הקייסים.

אברהם מיכאלי: השאלה אם השתפר פה משהו בעניין הזה.

<זיוה דסה: אצלנו הקייסים מעורבים מאוד.

<מנחם סנבטו: צריך להסתכל על זה בכמה היבטים.

<מנחם סנבטו: מצד אחד מה שזיוה אומרת זה נכון, בקבוצה של מה שנקרא בתא אפרים, באמת המעורבות והעשייה, ויש לנו קייס פה מאוד פעיל ומאוד עושה, הרבה פעמים גם מיוזמתו, אבל יש זרע ישראל, מה שנקרא הפלשמורה, שם יש קושי, יש בעיה לקבל את הקייס מהסיבות שנמצאות למעלה.

<פרנקו גונן: יש גם מאבקים פוליטיים ביניהם.

<מנחם סנבטו: כן.

<מנחם סנבטו: אז יש פה - - -

אברהם מיכאלי: יש מאבקים בתוך הקהילה, זה לא רק למעלה.

אברהם מיכאלי: אגב, קבוצת פלשמורה, קיבלתם כבר קליטה חדשה פה?

<פרנקו גונן: בטח.

<זיוה דסה: רמת אליהו זה מעל 80%.

אברהם מיכאלי: אני מדבר על החדשים שהבאנו אותם, לפני שנה, שנתיים, שלוש.

<פרנקו גונן: כן, יש לנו.

<נעמי אחימור: הם באים לשיכון יותר, לא לרמת אליהו.

<נעמי אחימור: הכניסה לרמת אליהו נחסמה והם באים לשיכון המזרח.

<פרנקו גונן: העלינו כמה נקודות לדיון, אנחנו דנו בזה תוך כדי - - -

יואל רזבוזוב: לגבי ערים קולטות עלייה, בקצרה.

יואל רזבוזוב: קיימנו על זה כמה דיונים, משרד האוצר התגייס, ישבתי עם הרפרנטים, בנינו סימולציות איך אנחנו משנים את זה, בסוף זה עוד פעם עבר למשרד הפנים, החליטו להעביר את זה למשרד הפנים, עכשיו זה עוד פעם איפשהו תקוע.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים פה על הרבה, כמה מאות מיליונים, אנחנו מוציאים עיר אחת, מכניסים עיר אחרת ויקומו לנו פה ערים ויש פה ברדק, ואני מסכים שיש פה אי שוויון, לא יכול להיות - - -

<פרנקו גונן: יש ערים שלא קולטות עלייה.

יואל רזבוזוב: בדיוק.

יואל רזבוזוב: רמת שרון זו הדוגמה שכולם אוהבים, אז אני אשתמש גם בדוגמה של רמת שרון.

יואל רזבוזוב: מצד שני היא עיר שקולטת עלייה והיום היא צריכה לבנות גנים ולתקצב שעות ולתקצב הסעות, היא חייבת את הכסף הזה והוא לא מגיע לה.

יואל רזבוזוב: אז אנחנו עם יד על הדופק, אבל זה הולך קצת קשה.

יואל רזבוזוב: זה היה אוצר, עכשיו זה חזר עוד פעם למשרד הפנים וזה קצת - - -

<פרנקו גונן: כששאלו את ביילסקי, כשהוא היה ראש עיריית רעננה, לפני שהוא חבר כנסת, 'תגיד, יש לך תושבים אתיופים?' הוא אמר, 'כן, ראיתי אוטובוס שעובר ל - - -

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: זהו, צריך להבדיל גם, יש ערים קולטות עלייה, כמו רעננה, שקולטת אנגלוסקסים שהם בסך הכול אוכלוסייה אמידה שמגיעה וחזקה ויש ערים אחרות.

אברהם מיכאלי: תלוי מתי שאלתם את ביילסקי, לפני שהוא היה חבר כנסת או אחרי?

<פרנקו גונן: לפני.

אברהם מיכאלי: תשאל אותו כראש עיר אז הוא יגיד לך שהוא צריך גם - - -

<טל ליפובצקי-טשורני: אבל באמת זה נושא שהוא כבר במשך שנים ופה באמת צריך לפתוח מחדש את הקריטריונים - - -

יואל רזבוזוב: מכירים ומנסים להעביר את זה.

<טל ליפובצקי-טשורני: וגם את ההטבות שעיר קולטת עולים יכולה לזכות להן, גם נושא של עידוד עלייה.

יואל רזבוזוב: אחד הקריטריונים היה, כשדיברנו, מעל 20% ואצלכם זה 18%, אמרתי שאני לא יכול לא לתת לראשון, כי יש להם כ-40,000 עולים, בסך הכול הם מתמודדים.

<פרנקו גונן: נכון, צריך לראות גם את המספר, לא רק את האחוז.

יואל רזבוזוב: אז דאגנו לכם, אבל שום דבר לא יצא מזה בינתיים.

<טל ליפובצקי-טשורני: נושא של משפחות חד הוריות, הנושא של האמהות.

<טל ליפובצקי-טשורני: גם כאן האחוז של אמהות חד הוריות בקרב משפחות העולים לא נופל מהממוצע הארצי שנושק לכיוון ה-20%.

<טל ליפובצקי-טשורני: מצוקה כלכלית מאוד קשה, אמהות שנאלצות לשהות רוב שעות היום מחוץ לבית, לעבוד, בנוסף גם משלמות ללימודים, להכשרות מקצועיות, במטרה להתקדם, ויש פה ילדים שנשארים שעות מרובות בבית ללא השגחה וללא טיפול, ואנחנו יכולים לראות אותם בעצם מתחילים מגיל קטן ועוד כמה שנים הם ישוטטו ברחוב ומשם ההידרדרות היא די מהירה.

<טל ליפובצקי-טשורני: לכן פה צריך לתת איזה שהוא מענה.

יואל רזבוזוב: חושבים על מענה גדול לכולם.

יואל רזבוזוב: בינתיים אני לא אחשוף, כי זה בתהליכי עבודה.

<טל ליפובצקי-טשורני: מענה גדול, מענה מקיף, שמצד אחד יאפשר להם להתפרנס בכבוד, אבל מצד שני גם יאפשר להם לפנות זמן, להשקיע בילדים, לפקח עליהם ובעיקר לתת להם גם תמיכה רגשית שהם צריכים.

אברהם מיכאלי: יש פה מועדוניות רווחה בתוך בתי הספר?

<נעמי אחימור: יש המון מועדוניות רווחה, שהן פתוחות גם לעולים, אבל בכל מועדונית אתה יכול לקלוט רק 15 ילדים והמצוקות של האוכלוסייה הוותיקה היא לפעמים לא פחות מאוכלוסיית העולים.

<נעמי אחימור: בוא נגיד ככה, כשיושבים בוועדות קבלה למועדוניות ו/או לצהרונים שעיריית ראשון לציון הקצתה כאן הרבה ממשאביה, דרך אגב, לא כל המועדוניות הן במימון משרד הרווחה, יש גם צהרונים על חשבון העירייה וגם מועדוניות על חשבון העירייה, יושבים נניח על שלושה מקומות שמתפנים כל שנה איזה 50-60 ילדים.

<נעמי אחימור: אז זה לחתוך כל הזמן בבשר החי, את מי להכניס ואת מי להשאיר בחוץ.

<נעמי אחימור: זו בעיה.

<נסים כהן: בהקשר הזה אני רוצה להגיד משהו כללי.

<נסים כהן: יש המון תכניות שמופעלות בעיר שהן לא מסומנות עולים, אבל הייצוג של העולים, גם בני הקהילה האתיופית וגם של דוברי הרוסית, הוא גבוה מאוד.

<נסים כהן: תכנית כמו מחשב לכל ילד הצרכנים הדומיננטיים שם הם העולים, פר"ח, דומיננטיות גדולה מאוד, ומועדוניות, עם כל הקושי, הייצוג של הקהילות, האתיופיות בעיקר וגם של דוברי הרוסית, הוא גבוה מאוד.

<נעמי אחימור: ועדיין, תקציב הקייטנה, שדרך אגב כולו על חשבון העירייה, ללא מאטצ'ינג מאף משרד ממשלתי, אני מדברת בהיבט שלי, לא בקהילה, אני לא יודעת כמה אצלם יש, משרד הקליטה הרי קיצץ את הנושא הזה של קייטנות השנה, היה רק איזה שהוא תקציב מסוים, אבל לעירייה זה 400,000 שקלים לילדי קייטנות, לסבסד את הילדים בקייטנות.

<פרנקו גונן: אי אפשר להשאיר אותם בחוץ.

<פרנקו גונן: אתה לא יכול להשאיר את ילדי העולים בחוץ כי אין להם כסף להיכנס לקייטנה, אי אפשר לעשות את זה.

<נעמי אחימור: זה הופסק ממשרד הקליטה, הנושא של הקייטנות.

יואל רזבוזוב: צריך לבדוק למה זה הופסק.

<אנה ליטרובניק: זה לא הופסק, זה פשוט הוגש כקול קורא נפרד לנושא יוצאי אתיופיה, למי שענה לקריטריונים.

<אנה ליטרובניק: זה הכול.

<אנה ליטרובניק: אנחנו סך הכול משרד הקליטה ונאלצים ללכת על פי פרמטרים של הממשלה, אז אין אפשרות לתקצב.

<אנה ליטרובניק: לכן הפעם דווקא זה נפתח, זאת אומרת משרד הקליטה נתן תקציב - - -

יואל רזבוזוב: אז ראשון לא ניגשו.

<אנה ליטרובניק: הם כן הגישו.

<פרנקו גונן: אנחנו לא מפספסים שום דבר.

<טל ליפובצקי-טשורני: הסבסוד של קייטנות קיץ כבר לא קיים במתכונת הישנה שלו, יש מתכונת חדשה של מימון פעילות קיץ קצת אחרת ואנחנו כן ניגשנו וכן יש תכנית כזו, אבל - - -

יואל רזבוזוב: זאת אומרת הייתי משנה את זה עוד פעם למתכונת הישנה, שהילדים היו בקייטנה מסודרת ולא פעילויות.

<אנה ליטרובניק: כשהייתה המתכונת הקודמת כל הרשויות הקימו צעקה שזה ממש לא טוב, כי אנחנו קובעים לעירייה כמה כסף לגבות, כי אנחנו היינו מוגבלים.

<אנה ליטרובניק: אז גם פיקחנו על התקציב.

<אנה ליטרובניק: עכשיו פתחנו את זה, אמרנו, אוקיי, אנחנו שמים סכום מסוים, תשימו אתם מאטצ'ינג ובואו - - -

<פרנקו גונן: אבל אל תכתיבו לנו את הפעילות.

<אנה ליטרובניק: אנחנו לא מכתיבים.

<פרנקו גונן: אנחנו מעדיפים את זה במסגרת הכללית של הקייטנות, יחד עם כולם.

<פרנקו גונן: לא לעשות - - -

יואל רזבוזוב: טוב, אנחנו ניכנס לזה.

<פרנקו גונן: זה השילוב.

<פרנקו גונן: אנחנו מדברים כל הזמן על שילוב, זה גם סוג של שילוב.

<טל ליפובצקי-טשורני: קהילת יוצאי אתיופיה, התייחסנו.

<פרנקו גונן: כן, התייחסנו לא מעט על ההשתלבות של קהילת יוצאי אתיופיה, חסרי מעמד ומשפחות העולים.

אברהם מיכאלי: כמה כאלה רשומים אצלך?

<טל ליפובצקי-טשורני: חסרי מעמד, אין לי כרגע נתון.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני מוכנה לבדוק - - -

יואל רזבוזוב: יש כמה עשרות אלפים בארץ.

אברהם מיכאלי: בארץ יש, אני רוצה לדעת, כי זו סוגיה מאוד רגישה ואנחנו כבר מטפלים בזה שנים.

<טל ליפובצקי-טשורני: אני לא יודעת, אלה גם לא נתונים שמופיעים משרד הקליטה ובדקנו את הנושא הזה.

יואל רזבוזוב: נשלח למשרד הפנים, נראה מה יהיו התשובות שלו.

<טל ליפובצקי-טשורני: אבל באמת אני לא רואה שום סיבה שהם לא ייהנו מאותן זכויות, לפחות במסגרת החינוך הבית ספרי - - -

<פרנקו גונן: עד שיהיה להם מעמד.

<פרנקו גונן: הם לא יכולים לא להיות באיזה שהיא מסגרת, הם חייבים להיכנס למסגרות, גם בחינוך הפורמלי וגם בלא-פורמלי, ועד שיהיה להם מעמד צריך את התנאים האלה.

יואל רזבוזוב: כן, קופת חולים וזה, כן, צריך לתת להם.

<טל ליפובצקי-טשורני: זהו.

<טל ליפובצקי-טשורני: עידוד עלייה, גם, שוב, לתמוך ברשויות שמוכנות לעודד ולקלוט עלייה, גם במסגרת הנושא של הגדרה מתוקנת לערים קולטות עלייה.

<פרנקו גונן: הייתה אלינו פנייה לא מזמן לקבל רוקחים, בחיבור עם בית חולים אסף הרופא ולתת להם כאן דירת מעבר.

<פרנקו גונן: היינו מוכנים לשכור שלוש דירות מעבר עבור הרוקחים האלה, אבל לא הגיעו אלינו הרוקחים.

<פרנקו גונן: לא באו.

<אנה ליטרובניק: הייתה שם בעיה, הם קיבלו הרבה רוקחים מירדן ואז המדינה לא הייתה יכולה לאפשר את הפתיחה לעולים חדשים.

אברהם מיכאלי: איך זה קשור לעלייה?

אברהם מיכאלי: לא הבנתי.

<אנה ליטרובניק: אנחנו ניסינו לעשות עידוד עלייה.

<אנה ליטרובניק: אנחנו בכלל מפתחים בשיתוף עם הסוכנות היהודית כל מיני פרויקטים לעידוד עלייה - - -

אברהם מיכאלי: לא, איך קשור ירדן?

אברהם מיכאלי: לא הבנתי.

<אנה ליטרובניק: לא קשור לירדן, אבל הם תפסו את התקנים.

<אנה ליטרובניק: זאת אומרת אנחנו רצינו לצאת לחו"ל ולקלוט קבוצה של רוקחים, לבנות להם מסלול כאן בארץ, בנינו תכנית יחד עם סופר פארם, ניסינו למצוא כל מיני גורמים.

<אנה ליטרובניק: מה לעשות, אלה דברים שרצים.

<אנה ליטרובניק: אבל דירות קלט זה דבר שרצוי שיהיה ביישוב, כי זה פותח אפשרות לקליטת עולים לא - - -

<פרנקו גונן: כן, אבל אני לא אשכור דירות אם אין לי פרויקט, זה בכל זאת עולה לי כסף.

<אנה ליטרובניק: יש לך פרויקט, כי אתה מקבל את הפרויקטורים, אז בעצם בצורת הפרויקטורים בתקציב הזה משרד הקליטה נתן את החסינות לקליטת עולים בעיר ראשון.

<טל ליפובצקי-טשורני: בעבר גם הייתה תמיכה של הסוכנות היהודית, השתתפות בתקציבים בנושא של דירות קלט.

<טל ליפובצקי-טשורני: שוב, אני לא יודעת איפה הנושא הזה עומד היום.

אברהם מיכאלי: יש לנו רעיונות להביא גם כל מיני בעלי מקצוע רפואיים כאלה או אחרים.

אברהם מיכאלי: זה לא רק משרד הקליטה, זה גם משרד הבריאות, כולם צריכים לשלב ידיים אחד עם השני.

אברהם מיכאלי: בקטע הזה אתה כל כך גיאוגרפית ממוקם במקום טוב, אתה יכול לסייע בכמה בתי חולים פה באזור.

אברהם מיכאלי: אבל אחת השאלות שרציתי לשאול אתכם, לגבי עידוד עלייה.

אברהם מיכאלי: לגבי אלה מאוקראינה, אתם ממוקדים?

<טל ליפובצקי-טשורני: ממוקדים, הרוב שמגיע לכאן, מתוך ה-90% הרוב הגדול מגיע מאוקראינה.

אברהם מיכאלי: הגיעו אליכם לאחרונה?

אברהם מיכאלי: בגל האחרון האחרון, של החודש-חודשיים האחרונים גם?

<טל ליפובצקי-טשורני: כן, הם מגיעים כל הזמן.

<אנה ליטרובניק: אבל הקושי שאני רוצה לציין, שוב פעם, זה עולים פוטנציאליים שהם בהמתנה לקבל כאן את האזרחות, משום שהם ברחו משם והם עדיין לא הוכרו כפליטים.

<אנה ליטרובניק: התהליך לוקח זמן.

אברהם מיכאלי: בסדר, כי מעורבים בזה גורמים - - -

<טל ליפובצקי-טשורני: לחלקם יש תור לעוד חודשיים, משהו כזה.

יואל רזבוזוב: בנושא הזה, שאתם רואים פה, אנחנו מציעים לכם את הפלטפורמה של הוועדה שלנו.

יואל רזבוזוב: יש לכם מקרים נקודתיים, שאתם יודעים על אנשים שמחכים, בירוקרטיה, תעבירו אלינו את זה, אנחנו נקדם את זה מול משרד הפנים, נקדם את זה מהר.

אברהם מיכאלי: זה לא משרד הפנים, זה גם נתיב, נתיב חוקרים דברים שהיו אמורים לחקור שם.

<קריאה: הם משתדלים לקדם את זה.

אברהם מיכאלי: גם לגבי עררים.

אברהם מיכאלי: אם יש לכם מקרים של עררים, תעבירו לנו, נטפל בזה.

אברהם מיכאלי: הם פונים אליי במסדרון כל הזמן.

אברהם מיכאלי: תעבירו לנו שמות של מקרים שצריך להגיש ערר, נסייע לכם להגיש ערר ולטפל בזה.

<פרנקו גונן: איך להעביר את זה?

יואל רזבוזוב: דרך דנה, מנהלת הוועדה.

<זיוה דסה: אני מבקשת להתייחס בנושא של יוצאי אתיופיה.

<זיוה דסה: אנחנו הגשנו לפני פחות שנה, כשהשרה לקליטת עלייה ביקרה בראשון, העלינו את הנושא ואכן רוב העולים ברמת אליהו הגישו ערר על המשפחות שנשארו להם.

<זיוה דסה: הם קיבלו מכתבים 'הנושא בטיפול' ואנחנו לא יודעים מה קורה.

<זיוה דסה: יש בנושא הזה המון סוגיות ואנחנו מאוד נשמח - - -

אברהם מיכאלי: כמי שביקר שם, הייתי שם, בגונדר, וראיתי איך הם בוחנים.

אברהם מיכאלי: הפקידים שיושבים שם הם אנשים מאוד רגישים, יחד עם זאת אנחנו אומרים שגם פקידים יכולים לטעות, ולכן כל העררים האלה.

אברהם מיכאלי: פתחנו את זה עוד בקדנציה הקודמת, יחד עם השופט שמגר, ישבנו וטיפלנו בזה, אבל אני יודע שכל מקרה הוא עולם ומלואו.

יואל רזבוזוב: כל מקרה זה באמת מקרה של בני אדם בסופו של דבר.

אברהם מיכאלי: אנחנו עומדים לרשותכם.

אברהם מיכאלי: כל מקרה שאתם תקועים איתו והמשפחות סובלות, תעבירו לנו, אנחנו נלחץ איפה שצריך ללחוץ.

<פרנקו גונן: אלה דברינו.

יואל רזבוזוב: בסדר גמור.

יואל רזבוזוב: חברים, באמת אנחנו קודם כל שמחנו להיות כאן, אני חושב שבסופו של דבר מבחינת התוכן והפעילות ונפח הפעילות שאתם עושים אנחנו יכולים רק להחמיא ולתת לרשויות מקומיות אחרות ללמוד איך אתם עושים זאת.

יואל רזבוזוב: רק באמת העניין, כמו כל דבר, זה העניין התקציבי, וכל עוד יש לכם את האפשרות הזאת אז כן הייתי רוצה שתקלטו אוכלוסייה שמגיעה לכאן ורשויות אחרות כן נתקלות בבעיות וקשיים ולא יכולות לקלוט אותם כמו שהיינו מצפים, כי דווקא היינו מצפים שהעולים ייקלטו ממש כמו שהם נקלטים כאן, כי אנחנו קצת מכירים את העיר, בסופו של דבר עושים פה הרבה פרויקטים טובים.

יואל רזבוזוב: אנחנו נצטרך לבדוק מבחינת העברה של הכספים, המאטצ'ינג של המשרדים הממשלתיים עם הרשות המקומית, כדי שתכנון הפרויקטים יהיה נכון יותר.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד להתייחס.

יואל רזבוזוב: כל שאר הדברים אנחנו גם עכשיו נלמד, אבל בסופו של דבר, כמו שאני אומר, אתם עושים עבודה טובה, תמשיכו כך ואנחנו איתכם.

יואל רזבוזוב: אנחנו נותנים לכם את כל הפלטפורמה שלנו, של הוועדה, מה שתצטרכו, אל תהססו לפנות.

אברהם מיכאלי: יש לי כמה רעיונות בשבילם לעשות קליטה ממוקדת של עוד כמה קהילות, שיש פניות.

אברהם מיכאלי: אתם עיר אמידה ונוכל להפנות את זה אליכם.

יואל רזבוזוב: כן, יש אוכלוסיות שישמחו לבוא לכאן.

<פרנקו גונן: אנחנו סוציו אקונומי 6, אני רוצה לומר לך.

יואל רזבוזוב: האוכלוסיות האמידות זה קל, כולם רוצים אותם, אנחנו צריכים גם אוכלוסיות קצת קשות יותר ופה צריך את האומץ, שעיר תבוא ותיקח ותעשה את זה.

יואל רזבוזוב: למרות שהרבה ראשי עיר מתלוננים 'זה מוריד לנו את הרמה', 'את הממוצע של הבגרויות' ו'זה פוגע בעיר', אבל בסוף אנחנו מדינת עלייה ובאמת אתם צריכים לנצל את המשאבים שיש לכם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

<פרנקו גונן: תודה לכם.