ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 410, 2014-08-03 14:15

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכספים.

גילה גמליאל: הצעה לסדר.

גילה גמליאל: מכיוון שיושבים כאן אנשים שהגיעו מכל הארץ לדבר לפני משה אשר, מן הראוי שהם גם ישמעו את התשובות כי אנחנו צריכים לקבל את המשוב על הדברים האלה.

גילה גמליאל: כלומר, אנחנו העלינו נושאים רבים ויש הרבה דברים בהם אנחנו מחכים לתשובה, אבל לא פחות חשוב זה שיש הרבה מאוד עסקים שיש להם כבר את הניסיון בפועל.

גילה גמליאל: יצאתי להפסקת צהרים, אני חוזרת ואני מבינה שהם לא מגיעים לרשות הדיבור.

ניסן סלומינסקי: כולם דיברו.

גילה גמליאל: זה שהם דיברו, זה יפה, אבל זה שמשה אשר לא השיב להם כשהם נוכחים, זאת בעיה.

גילה גמליאל: זה לא לדבר חד-צדדי.

ניסן סלומינסקי: שמענו את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אתם הרי רוצים לסיים את זה.

גילה גמליאל: משה אשר נתן לי תשובות אבל לא אני עם הידע ולא אני עברתי את זה הלכה למעשה בעמוד ענן אלא בעלי העסקים הם אלה שעברו את זה.

ניסן סלומינסקי: הם ישאלו והוא ייתן תשובות.

גילה גמליאל: אני חשבתי שבאותו הרכב בו משה היה משיב, אם היו הערות קונקרטיות ממוקדות על הדברים האלה היינו שומעים ואז אפשר היה לנהל כאן דיון נורמלי.

גילה גמליאל: עכשיו זה קצת בעייתי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו חברי הכנסת צריכים להתקדם.

גילה גמליאל: מה זה להתקדם?

גילה גמליאל: יש דברים קונקרטיים.

ניסן סלומינסקי: שמענו את שני הצדדים שמענו אותם ונשמע אותו.

גילה גמליאל: הם היו יכולים להאיר את תשומת לב הוועדה וזאת בדיוק הייתה מטרת הישיבה.

ניסן סלומינסקי: שמענו וחלק אפילו שמענו פעמיים.

גילה גמליאל: אבל הם לא שמעו את התגובות שלו ולא ישמעו.

ניסן סלומינסקי: נניח הם ישמעו ואחר כך הם ידברו וכולי.

ניסן סלומינסקי: נגיע לערב ולא נעשה כלום.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להתחיל להתקדם.

ניסן סלומינסקי: גילה מציעה הצעה לסדר לפיה צריך להחזיר את כולם.

גילה גמליאל: אמרתי שלא יעלה על הדעת שמיום חמישי מגיעים לכאן מכל אזור הדרום.

גילה גמליאל: הם דיברו, כמה נפלא, אבל משה אשר לא השיב על השאלות בפניהם.

גילה גמליאל: זאת אומרת, הם לא שמעו את התשובות של רשות המסים.

גילה גמליאל: מכיוון שלצערי הם לא נמצאים כאן כדי להאיר את תשומת לבנו לניואנסים הקטנים, שבעיני זה מחדל מלכתחילה- - -

יצחק כהן: מי לא נמצא כאן?

גילה גמליאל: כל בעלי העסקים מהדרום שחוו על בשרם גם את עמוד ענן.

גילה גמליאל: אני מנסה לומר שמי שמגיע, תנו לו להיכנס.

ניסן סלומינסקי: לא סגרתי שום דבר.

ניסן סלומינסקי: ביקשתי שייתנו לנו לשבת עם עצמנו כדי להתחיל לדון ולהתקדם.

גילה גמליאל: אנשים הבינו שזה סגור בפניהם ושהם לא יכולים להיכנס.

גילה גמליאל: מי שיכול, שייכנס ובהחלט יהיה ערני לגבי הדברים.

גילה גמליאל: היה כאן נציג של לשכת עורכי הדין שהבין שהישיבה סגורה.

ניסן סלומינסקי: נציג לשכת עורכי הדין קיבל את רשות הדיבור פעמיים.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לפתוח שוב את הדיון.

גילה גמליאל: לא לפתוח את הדיון.

גילה גמליאל: אמרתי שמי שנמצא, שתהיה לו דלת פתוחה להיכנס.

סתיו שפיר: תהיה היום הצבעה?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: לזה אני חותר.

סתיו שפיר: יש היום גם העברות תקציביות?

ניסן סלומינסקי: לא.

מיכל בירן: אני מדגישה את מה שאמרתי קודם לגבי המהירות לעומת גובה הפיצויים.

מיכל בירן: אני מרגישה שמכופפים את ידינו.

מיכל בירן: זאת אומרת, כדי לשחרר את המקדמות, כאילו חיברו את זה לתקנות וזה אומר שאם אנחנו כולנו לא נשתוק על ארבעים הקילומטרים, לא ייתנו.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: אין מצב.

גילה גמליאל: אפשר להגיש תקנה בשתי שורות שמיועדת רק למקדמות.

מיכל בירן: הם לא עושים את זה.

גילה גמליאל: לשם כך מתקיימת הישיבה.

מיכל בירן: לדעתי יש לנו כאן

מיכל בירן: קונצנזוס של אופוזיציה וקואליציה לגבי זה שאת המקדמות צריך לשחרר.

גילה גמליאל: את המקדמות צריך לשחרר.

ניסן סלומינסקי: אם במקום לדבר, ייתנו לי לדבר, נוכל להתחיל.

חמד עמאר: למה אנחנו שוב מדברים?

חמד עמאר: בואו נתחיל להתקדם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו פותחים את הדיון.

יצחק כהן: אנחנו בערב ט' באב.

יצחק כהן: אנחנו גומרים את זה היום.

יצחק כהן: כן?

ניסן סלומינסקי: אם נצליח.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שנצטרך לקבל תשובות שהוא לא יוכל לתת לך.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: הוא יכול.

יצחק כהן: כל תשובה שאתה רוצה, הוא ייתן לך.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מחדשים את הישיבה.

אילן גילאון: אין היום הצבעה?

ניסן סלומינסקי: יש.

ניסן סלומינסקי: כל אחד שואל משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תפסיקו עם זה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, אנחנו מתכוונים לעשות את זה אבל לכל אחד יש הצעה אחרת וכל אחד רוצה משהו אחר כך שאם נלך בדרך הזאת, לעולם לא נגיע להצבעה.

ניסן סלומינסקי: הישיבה לא נעולה.

ניסן סלומינסקי: ביקשתי רק שייתנו לנו לשבת.

סתיו שפיר: אנשים הבינו שהישיבה נעולה.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה, שיבוא.

גילה גמליאל: כולם הבינו שהישיבה נעולה בפניהם.

גילה גמליאל: אני מסבירה לכם שאנשים פנו אלי בנושא הזה.

גילה גמליאל: התקשרתי אליך אלא שאתה לא עונה לטלפונים.

גילה גמליאל: אמרת חברי כנסת בלבד ואנשים הבינו שהישיבה נעולה.

יצחק כהן: כל ההסכמים שעשו עם הארגונים ועם ההסתדרות, הכול מתפורר.

יצחק כהן: אתה לא מבין?

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים להתקדם או שאתם רוצים להביא את כל האנשים?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: רוצים להתקדם.

יצחק כהן: רוצים לגמור את הנושא.

יצחק כהן: אנשים סובלים.

יצחק כהן: מחר ט' באב.

ניסן סלומינסקי: אני לא סוגר את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: ביקשתי שייתנו לנו להמשיך.

גילה גמליאל: אנשים חשבו שהישיבה סגורה.

ניסן סלומינסקי: אז מה לעשות עכשיו.

ניסן סלומינסקי: לעצור?

גילה גמליאל: זאת בעיה.

יצחק כהן: גילה, בואו נתחיל לדון.

גילה גמליאל: אבל יש בעיה כי אנשים באו לכאן והם חושבים שהישיבה סגורה.

ניסן סלומינסקי: אני רואה שיש כאן אנשים.

גילה גמליאל: חלק מהם נמצאים כאן ואני שמחה לראות.

ניסן סלומינסקי: לא סגרתי את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: הצעתי שייתנו לנו לשבת.

גילה גמליאל: ליועץ המשפטי יש משהו לסייע בזה?

ניסן סלומינסקי: מה לעשות?

<אייל לב ארי: צריך לעשות כאן הבחנה בין מצב שבו חברי הכנסת מעוניינים להתייעץ בינם לבין עצמם, לכל היותר לשבת עם נציגי הממשלה, ואז לא נדרשת באמת השתתפות של המוזמנים השונים שהוזמנו לישיבת הוועדה, לבין אפשרות שהוועדה כן תתחיל לקרוא את התקנות ולדון בהן, ואז כן נדרשת לדעתנו השתתפות המוזמנים השונים שהשתתפו בחלק הראשון של הדיון הזה, כיוון שההערות שהם יעלו נראות לנו מהותיות והכרחיות.

בועז טופורובסקי: לפי מה שאתה אומר, אי אפשר יהיה להצביע על זה היום.

<אייל לב ארי: אני לא אומר את זה.

<אייל לב ארי: אני אומר שאם יתחילו להקריא, כן חשוב ונכון שהמוזמנים שהיו בחלק הראשון של הישיבה ישמיעו את הערותיהם לתקנות.

יצחק כהן: אבל כולם השמיעו את הערותיהם.

בועז טופורובסקי: צריך להקריא כדי להצביע והם לא כאן.

יצחק כהן: כולם השמיעו.

<אייל לב ארי: הם השמיעו הערות, בין אם הערות כלליות ובין אם הערות ספציפיות.

יצחק כהן: מה זה משנה?

יצחק כהן: הם קיבלו את יומם.

גילה גמליאל: לא.

<אייל לב ארי: יש גם הערות שהן ספציפיות.

יצחק כהן: תגידו מה אתם רוצים.

גילה גמליאל: אני מציעה הצעה לסדר.

ניסן סלומינסקי: קודם כל, הישיבה לא נעולה אלא ביקשתי שייתנו לנו לעבוד קצת בשקט.

יצחק כהן: שיסמסו לכולם שהישיבה לא נעולה.

ניסן סלומינסקי: מי רוצה, יוכל להיכנס כמו שאחרים נמצאים כאן.

ניסן סלומינסקי: לא נעלתי את הישיבה.

סתיו שפיר: מה אנחנו אמורים לעשות בשקט שאנחנו לא עושים מול הציבור?

ניסן סלומינסקי: שום דבר.

סתיו שפיר: אז מה זה שקט?

ניסן סלומינסקי: את רוצה להצביע היום?

גילה גמליאל: אני מציעה הצעה לסדר.

יצחק כהן: הישיבה פתוחה.

יצחק כהן: תפתחו את הדלתות

ניסן סלומינסקי: אמרתי, הישיבה לא נעולה ולא נעלתי.

ניסן סלומינסקי: עובדה שיושבים כאן אנשים.

גילה גמליאל: עובדה שהם פנו אלינו בתלונות.

גילה גמליאל: מה לעשות?

גילה גמליאל: עובדה שכולם הלכו.

גילה גמליאל: עובדה שהחדר כאן ריק.

גילה גמליאל: על מה אתם מדברים?

גילה גמליאל: אתם בעצימת עיניים?

גילה גמליאל: אני רוצה להבהיר נקודה.

גילה גמליאל: תוציאו הודעות SMS מטעם הוועדה לכל מי שהיה, שהוא יכול לבוא לישיבה.

<טמיר כהן: אי אפשר.

<טמיר כהן: יש לישיבה מוזמנים ואם אנחנו רוצים לקיים את הדיון בפורום ההוא, אסור לנו מטעמי בטיחות להישאר כאן בהיקף כזה של מספר אנשים.

גילה גמליאל: הייתם צריכים לחשוב על כך מלכתחילה.

<טמיר כהן: הישיבה הזאת לא ננעלה.

<טמיר כהן: היא לא ננעלה.

גילה גמליאל: הישיבה הזאת הטעתה את האנשים.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שאני מבקש שייתנו לנו לשבת אבל אני לא נועל את הישיבה.

גילה גמליאל: ביקשת ורוב האנשים נענו לבקשתך אבל לא מתוך הבנה שיש להם אפשרות בחירה אלא מתוך הבנה שזה מה יש.

ניסן סלומינסקי: תוציא SMS לראשי הארגונים.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

גילה גמליאל: יש לי עוד הערה קטנה.

גילה גמליאל: אני מרגישה שיש כאן איזה ניסיון לכרוך שני דברים תחת לחץ זמנים מאוד ברור אל מול חברי הוועדה.

גילה גמליאל: יתקנו אותי חבריי כי יכול להיות שרק אני מרגישה כך.

גילה גמליאל: יש רצון מצד אחד לסיים היום את הסאגה שמדברת על המקדמות ולגבי המקדמות אני מציעה שנעשה את השיחה בשני קטבים.

ניסן סלומינסקי: את זה רציתי להציע.

גילה גמליאל: הדבר הראשון, לדבר על המקדמות ולסיים את סוגיית המקדמות כדי שאנשים באמת יתחילו לקבל כסף.

גילה גמליאל: מצד שני, אין כאן הסכמה חד משמעית עם רשות המסים לגבי שאר התקנות.

ניסן סלומינסקי: מסכים.

ניסן סלומינסקי: עם זה רציתי להתחיל.

גילה גמליאל: לכן אני לא רוצה לכרוך את זה בחבילה אחת.

ניסן סלומינסקי: מי כרך את זה?

ניסן סלומינסקי: בזה רציתי להתחיל עכשיו את הדיון, הפרדה בין מקדמות לפיצויים, אבל בואו נתחיל.

גילה גמליאל: אם מדברים על המקדמות, אפשר להתחיל לדון רק על המקדמות.

יצחק כהן: לי יש נושא נוסף, הנושא של הקו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל זה עת נגיע להפרדה.

<קריאה: ומה יעשו המעסיקים?

<קריאה: ישלמו שכר או לא ישלמו שכר?

גילה גמליאל: לכן צריך לשחרר את המקדמות.

<קריאה: לא.

<קריאה: זה לא שייך למקדמות.

ניסן סלומינסקי: בואו נתחיל באופן מסודר.

ניסן סלומינסקי: כל ההערות שנאמרו לגבי דברים אחרים ייכנסו תוך כדי דיון ותוך כדי הקראת התקנות.

ניסן סלומינסקי: יש דבר אחד שהוא קודם לזה ואנחנו צריכים לראות אם אנחנו מסוגלים להתקדם בו או לא וזה הנושא של הניסיון להפרדה בין המקדמות לפיצויים.

ניסן סלומינסקי: יש כאן תחושה כוללת של אנשים שהמקדמות הן דבר דחוף.

ניסן סלומינסקי: נכון שאם נחליט כן, גם בנושא המקדמות יהיו לנו הערות ונרצה לשנות את הגודל שלהן וכולי, אבל אני אומר שקודם כל יש רצון לשחרר את המקדמות כדי שאנשים יתחילו לנשום.

ניסן סלומינסקי: אחר כך לדון בנושא של התקנות ושם זה ילך יותר לאט.

ניסן סלומינסקי: זה כיוון אחד.

ניסן סלומינסקי: הכיוון השני ששמענו הוא שהנושא הדחוף הן המקדמות אבל הנושא השני בחשיבותו, ואולי הראשון בחשיבותו, זה הנושא של תשלום המשכורות.

ניסן סלומינסקי: לפי ההסכם שנחתם המשכורות לא ישולמו על ידי רוב הגופים, חוץ מעובדי המדינה, אלא אם כן נאשר את התקנות, דבר שמפעיל עלינו לחץ כי אנחנו רוצים שישלמו משכורות.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שיש כאן שני אלמנטים שהם דחופים לנו כאשר האחד הן המקדמות והשני המשכורות.

ניסן סלומינסקי: האחד, יכול להיות שהוא לא תלוי – ותכף נשמע – בתקנות, והשני, לפי מה שאני מבין, ודאי שהוא תלוי בתקנות וכל עוד לא יאושרו התקנות ולמעסיקים לא יהיה את הביטחון שהם מקבלים, הם לא יוכלו לשלם משכורות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כאן בדילמה.

ניסן סלומינסקי: אני אתחיל עם הנושא הראשון, המקדמות.

ניסן סלומינסקי: יש כאן רצון כללי של האנשים להפריד בין המקדמות לבין הדיון על התקנות עצמן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יכולים להפריד?

<משה אשר: אני אסביר את הדברים.

שמעון סולומון: לפני כן, למה לא לדבר על התקנות?

יצחק כהן: על זה הוא מדבר.

אילן גילאון: רוב הציבור חושב שצריך להפריד בין המקדמות.

<משה אשר: אני אתייחס.

<משה אשר: גם במבצעים קודמים, גם בלבנון השנייה, עופרת יצוקה ועמוד ענן, לא שילמו כספים לפני שהיו תקנות.

מיכל בירן: בלבנון השנייה זאת, לא?

<משה אשר: לא.

<משה אשר: דרך הטעות הזאת אנחנו נטפל בנושא הזה.

<משה אשר: אנחנו יכולים לשלם מקדמות, להוציא כסף מהקרן, אם יש לנו בסופו של יום תביעה.

<משה אשר: ברגע שיש תביעה.

<משה אשר: לפי המצב החוקי כרגע הקרן לא יכולה לשלם אגורה למרות שיש אנשים ניזוקים.

<משה אשר: כל עוד לא עברו התקנות, אי אפשר לשלם את הכסף.

<משה אשר: ולכן אם אי אפשר לשלם את הכסף, גם אי אפשר לשלם מקדמות.

<משה אשר: אני לא בטוח שבסופו של יום יהיו תקנות.

<משה אשר: לכן הדברים כרוכים אחד בשני.

<משה אשר: בעבר לא שילמנו גם מקדמות.

<משה אשר: מה שקראו בעבר מקדמות – ובטח איציק כהן זוכר את הדבר מעמוד ענן – אמרו שברגע שתגיש תביעה, נשלם מקדמה על חשבון התביעה שהגשת, אחרי שיש תקנות כמובן, תוך 45 ימים נשלם חמישים אחוזים מסכום התביעה שהגשת על בסיס תקנות, ואם עד 180 ימים לא הסתייע, נשלים לך לתשעים אחוזים מהתביעה.

<משה אשר: בכלל לא דובר על מקדמות על חשבון תביעה שעדיין לא הוגשה.

<משה אשר: זה לא היה.

<משה אשר: לא היה בעמוד ענן, לא היה בעופרת יצוקה, לא היה בלבנון השנייה.

<משה אשר: לכן, ברגע שיש לנו את התקנות ואנחנו יודעים ומחייבים את האנשים שיש כבר תקנות ויש סעיפי תקציב והאנשים יגישו בקשה למקדמה, הם יתחייבו להגיש תביעה על פי התקנות – זאת הנקודה שאנחנו יכולים לתת מקדמה על חשבון תביעה.

<משה אשר: אנחנו מצפים שברגע שיהיו לנו התקנות, נוכל גם לקדם את הנושא של המקדמות.

סתיו שפיר: אפשר להבין מהייעוץ המשפטי במה כרוך העניין הזה?

סתיו שפיר: אם אנחנו רוצים להפריד וכן איכשהו למצוא את הדרך להפריד?

אילן גילאון: השאלה אם חוקית זה אפשרי או לא.

<שלומית ארליך: כמו שאמרנו קודם, זה משהו שלא נעשה בעבר.

<שלומית ארליך: אלה כרגע התקנות שנמצאות בפני הוועדה.

<שלומית ארליך: אם באמת יש רצון לדון במקדמות לפני שדנים ומאשרים את כל סעיפי התקנות שמונחות על שולחן הוועדה, צריך להביא תקנות שעוסקות רק במקדמות.

סתיו שפיר: האם זה משהו שניתן לייצר לשעות הקרובות כדי שנוכל לאשר את המקדמות?

מיכל בירן: השעות הקרובות זה משה אשר.

סתיו שפיר: לא, לייצר תקנות רק לטובת המקדמות.

ניסן סלומינסקי: היא אומרת שגם אם נצביע כולנו, אין לזה על מה לחול.

מיכל בירן: היא אומרת שאם משה אשר מביא תקנות.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מביא, אז אפשר לאשר.

סתיו שפיר: בואו לא נסבך את הדיון.

סתיו שפיר: האם אפשר להעביר עכשיו תקנות מצמצמות רק לטובת המקדמות?

ניסן סלומינסקי: רשות המסים.

מיכל בירן: רשות המסים צריכה להביא אותן.

מיכל בירן: היא יכולה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא יביא תקנות אחרות, ודאי שכן.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ניסינו לראות אם אנחנו יכולים להפריד על סמך התקנות האלה.

סתיו שפיר: זכות התביעה נגזרת מהתקנות.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים עכשיו על לייצר מערך זמני של התקנות האלה כדי להעביר את המקדמות על מנת שאנחנו נוכל לדון במערך תקנות אחר שהוא רחב יותר מהמתווה שאתם מדברים עליו, כזה שכולל את כל הדברים שאנחנו פירטנו, את מה אפשרי לשלם ולהעביר אותו בהמשך אבל העיקר לא לעכב את המקדמות אבל כן נוכל להרחיב את המתווה.

סתיו שפיר: זה מה שכולם דורשים.

סתיו שפיר: זה נראה לי מאוד ברור.

גילה גמליאל: אלא אם כן ספר לנו מה קיבלת מהרחבת המתווה ואז אולי זה יסייע ונוכל לסיים את הכול היום וכמה שיותר מהר.

<משה אשר: את החיוך הבנתי, אבל לא מעבר לזה.

גילה גמליאל: במהלך היומיים האינטנסיביים האלה מיום חמישי ועד היום הוצפת בהרבה מאוד דרישות מסביב שהן בהחלט חורגות מהמסגרת הראשונית עליה דיברתם.

<משה אשר: נתייחס לזה.

ניסן סלומינסקי: תתייחס לנקודה נקודה.

גילה גמליאל: אם יש פתרון יצירתי לבעיות האחרות, יכול להיות שזה יהיה פתרון.

גילה גמליאל: באמת חבל לבזבז את הזמן.

ניסן סלומינסקי: יש לך יכולת להפריד?

<משה אשר: לא.

סתיו שפיר: אבל אומר הייעוץ המשפטי שיש אפשרות.

<שלומית ארליך: טכנית קיימת אפשרות.

גילה גמליאל: אין רצון.

סתיו שפיר: זאת שאלה של רצון.

<משה אשר: לנו אין את האפשרות.

<משה אשר: אם לא תהיה תביעה, לא נוכל לתת מקדמות.

סתיו שפיר: אבל התביעה תלויה בתקנות.

<משה אשר: אני מסביר שוב.

<משה אשר: בואו נדון בתקנות ונתקדם.

בועז טופורובסקי: נסיים עם התקנות.

ניסן סלומינסקי: רצינו לראות אם אפשר להפריד בין הדברים.

סתיו שפיר: מה שקורה כאן זה שמסנדלים אותנו להצביע על תקנות שהן מאוד מצומצמות.

סתיו שפיר: אנחנו כולנו רוצים בטובת העסקים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נדון על כל דבר.

סתיו שפיר: כולנו רוצים להעביר את המקדמות בהקדם האפשרי.

ניסן סלומינסקי: לחץ הזמן לא ימנע מאתנו לקיים את הדיון כמו שצריך.

יצחק כהן: בואו לא נתבלבל.

יצחק כהן: גם ההסתדרות, גם התעשיינים וגם העסקים רוצים שנגמור את זה היום.

יצחק כהן: אנחנו יותר צדיקים מהם.

יצחק כהן: ההסתדרות רוצה שנגמור את זה היום.

מיכל בירן: לשכות המסחר לא רוצים.

יצחק כהן: אבל התאחדות התעשיינים חתמה על הסכם וההסתדרות חתמה על הסכם.

יצחק כהן: זה טוב להם והם בעד.

יצחק כהן: אנחנו מעכבים.

יצחק כהן: אנחנו גורמים להם נזק.

יצחק כהן: האויב של הטוב מאוד הוא המצוין.

גילה גמליאל: אם בועז טופורובסקי מסכים, אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: מאחר ואין לנו תקנות נפרדות לגבי המקדמות ומאחר ואנחנו מבינים שגם לא יביאו לנו תקנות נפרדות למקדמות, אין לנו על מה לדון בנפרד על המקדמות.

ניסן סלומינסקי: כך אני מבין ולכן בואו נדון על התקנות עצמן.

שמעון סולומון: אתה רואה למה הערתי את ההערה?

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

<שלומית ארליך: רשות המסים תתחיל להקריא את נוסח התקנות.

גילה גמליאל: הצעה לסדר.

גילה גמליאל: אני חושבת שיש בעיה טכנית.

גילה גמליאל: אני יודעת שכולנו לחוצים לסיים את התקנות היום אבל יש הרבה דברים שהעלינו אותם בפועל ועדיין לא קיבלנו את התשובה של משה אשר.

ניסן סלומינסקי: נקבל אותה תוך כדי ההקראה.

גילה גמליאל: אבל זה לא מדויק כי עכשיו אתה מדבר אתי על סעיפים טכניים ועל נקודה ופסיק בתקנות.

גילה גמליאל: קודם כל, אני מציעה הצעה לסדר.

גילה גמליאל: משה אשר ישיב על השאלות שהוא נשאל באופן כללי ולאחר מכן נראה היכן עושים הדבק, כל דבר לסעיף המדובר ואז אפשר לקרוא את התקנות.

גילה גמליאל: אי אפשר לקרוא את התקנות ולהתחיל לדבר על דברים בלי למצוא להם את ההקשר.

ניסן סלומינסקי: אין לי שום בעיה אבל אני אומר שזאת כפילות מבחינת הזמן.

גילה גמליאל: לא כפילות.

גילה גמליאל: אנחנו רוצים להבין.

ניסן סלומינסקי: זאת כפילות מבחינת הזמן.

גילה גמליאל: אין מה לעשות.

גילה גמליאל: אם יהיו לנו פתרונות, לא נצטרך לשאול את השאלות.

ניסן סלומינסקי: תצטרכי לשאול שאלות.

שמעון סולומון: דיברנו עד עכשיו על כמה המקדמות הן חשובות.

שמעון סולומון: ההערה שהערתי קודם לא הייתה בגלל שאני חכם אלא הייתה בגלל ששמעתי מה שהוא אמר לגבי המקדמות.

שמעון סולומון: מקדמות לא נוכל להעביר לאנשים האלה והמקדמות הן חמצן.

שמעון סולומון: צריך להעביר אותן לאנשים האלה שמחכים להן.

שמעון סולומון: אני מציע לדון על התקנות ולהעביר את זה כי אחרת מה יהיה?

שמעון סולומון: אנחנו נחכה, ננסה להרחיב ונפגע באלה שממילא הם פגועים.

שמעון סולומון: במקום כל מיני הצעות של לדחות למחר ולמחרתיים, בואו נדבר על התקנות ונעביר אותן כדי שנוכל להעביר מקדמות לאנשים שזקוקים להן.

ניסן סלומינסקי: משה, רשמת לך הערות.

<משה אשר: כן.

<משה אשר: רשמתי.

<משה אשר: אני אתייחס אליהן.

ניסן סלומינסקי: תוכל להתייחס מהר כדי שנוכל להתחיל לקרוא?

<משה אשר: כן.

<משה אשר: בחלק גדול מהמקרים אנשים חזרו על ההערות בצורה כזאת או אחרת ואני אנסה להתייחס לדברים בצורה מתומצתת וחד פעמית.

<משה אשר: בכל הנושא של החקלאות – ומינית צוות בראשות זבולון כלפה ומשרד החקלאות בדק את הנושא – הבנתי שנמצא פתרון.

גילה גמליאל: לחקלאות נמצא פתרון.

<משה אשר: כן.

<משה אשר: נמצא פתרון ואנחנו נקריא את התיקונים הנדרשים.

מיכל בירן: זה מעכב את התקנות?

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: זה בסדר.

גילה גמליאל: לסוגיית החקלאות נמצא פתרון.

<משה אשר: חקלאות היא חלק מהתקנות.

<משה אשר: אמרתי שנושא החקלאות הסתיים ובמסגרת ההקראה יביאו את הדברים המוסכמים.

<משה אשר: נושא התיירות – ברמה ההיקפית שלה שזה גם בתי המלון, הצימרים, חדרי אירוח, מורי דרך, מישהו דיבר על מארגן תיירות כללית וכולי – זה מגזר מאוד רחב.

<משה אשר: אני חושב שרק חלק ממנו כאן ואולי הוא לא יוצג במלואו.

<משה אשר: כאן משרד התיירות יצטרך להכין מתווה לטיפול.

<משה אשר: לצורך העניין הזה הוא יקבל מהאוצר, מאגף התקציבים, סיוע, תזרים נקודתי ואז הוא ידע איך לחלק אותו בצורה כזאת ואחרת.

<קריאה: כמה?

ניסן סלומינסקי: הבנו שגם שניים מאתנו יהיו שותפים בנושא.

ניסן סלומינסקי: הקמנו את הצוות של רוברט אילטוב ואלעזר שטרן.

ניסן סלומינסקי: כל הרעיון היה שהם יהיו שותפים לעניין.

סתיו שפיר: בכמה מוערך הסיוע לענף הזה?

<משה אשר: אני לא יודע.

<משה אשר: אני אומר שוב שמי שצריך להוביל את הנזקים, זה מנכ"ל משרד התיירות.

<משה אשר: יעל מאגף התקציבים תהיה הנציגה שלנו בצוות של אילטוב.

גילה גמליאל: כבר חזרו אליכם ממשרד התיירות?

<משה אשר: לא.

<משה אשר: ייקח להם זמן לגבש את זה.

<יעל מבורך: משרד התיירות אמר היום בדיון שהוא עוד לא יודע לאפיין בדיוק את הצרכים שלו אבל הם עשו סדרת פגישות בשבוע שעבר בצורה מאוד אינטנסיבית ומחר הם נפגשים שוב.

<יעל מבורך: הצוות הזה יעבוד מול הנציגים.

ניסן סלומינסקי: הוא דיבר על יומיים-שלושה.

<יעל מבורך: יומיים-שלושה.

<יעל מבורך: אני מקווה מאוד שזה יקרה כמה שיותר מהר.

סתיו שפיר: זה כולל גם מורי דרך שלא חיים בדרום?

<יעל מבורך: קשה לי להגיד כי הוא עוד לא גיבש את המתווה.

<יעל מבורך: הוא כגורם האחראי בממשלה על תחום התיירות יגבש את המתווה לפגיעה בתעשייה ואנחנו ננסה להגיע ביחד להסכמות ולהבנות כי אנחנו מבינים שצריך לתת מענה בנושא.

גילה גמליאל: אני מבקשת שזה יחזור לוועדת הכספים.

<יעל מבורך: אני מניחה שזה יחזור בפנייה תקציבית.

ניסן סלומינסקי: התיירות לא יכולה להיכנס למסגרת הזאת כי היא לא במסגרת של הארבעים קילומטרים.

ניסן סלומינסקי: היא תצטרך לבוא בפתרון נפרד שיסוכם ביניהם ויעבור כהעברה כספית.

זבולון כלפה: רק כדי לחדד את העניין.

זבולון כלפה: מדובר פה בסדר גודל של שבוע עד עשרה ימים כדי שהפתרון יוצג כאן בוועדה כהעברה תקציבית.

<יעל מבורך: אני מאמינה שכן.

גילה גמליאל: לא מאמינה.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים לתחום זמנים.

ניסן סלומינסקי: המנכ"ל אמר יומיים-שלושה.

גילה גמליאל: הכנסת תהיה סגורה.

ניסן סלומינסקי: גם בשבוע הבא תהיה לנו ישיבת ועדה.

גילה גמליאל: אתה אומר להם עד שבוע הבא?

ניסן סלומינסקי: כן.

גילה גמליאל: עד שבוע הבא אתם צריכים לתת לנו תשובה.

<משה אשר: כמובן שהתיירות עד ארבעים קילומטרים מפוצה לפי המסלולים.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: מעל ארבעים קילומטרים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על תיירות שלא קשורה לארבעים הקילומטרים.

גילה גמליאל: מעל ארבעים קילומטרים, אתם נותנים לנו תשובה בשבוע הבא.

סתיו שפיר: יעל, אין לכם הערכות תקציביות?

<יעל מבורך: צריך להגיד מה הצורך.

גילה גמליאל: זה נותן פתרון לתיירות.

<משה אשר: הנושא של פריצת ארבעים הקילומטרים.

<משה אשר: אנחנו מתנגדים.

<משה אשר: אנחנו רואים את זה גם במידע שהגיע אלינו מפיקוד העורף וגם בנזק הישיר, כפי שציינתי קודם.

<משה אשר: הפריצה הזאת היא פריצה משמעותית.

גילה גמליאל: אם כן, מה המענה שלכם?

ניסן סלומינסקי: אתה יודע להעריך הערכה כספית מה המשמעות של יציאה מארבעים הקילומטרים?

<משה אשר: אני רואה את הכמות של העוסקים.

<משה אשר: אם בעמוד ענן הגישו 14 אלף עוסקים, כאשר אתה מכסה את תל אביב אתה מגיע למעלה מ-250 אלף עוסקים.

<משה אשר: אתה יכול להעריך בעצמך לכמה אנחנו נגיע.

<משה אשר: אנחנו מבינים את המשמעויות.

<משה אשר: אפילו לא עשינו תמחיר תקציבי.

סתיו שפיר: מה עם מצב הדרגתי שעד חמישים קילומטרים בגובה מסוים ועד שישים קילומטרים בגובה אחר?

<משה אשר: אנחנו חושבים שזה לא נכון.

סתיו שפיר: למה?

גילה גמליאל: אבל היו ערים הייתה בהן פגיעה ייעודית.

<משה אשר: בזמן לחימה כל המשק באופן עקרוני נפגע בצורה כזאת או אחרת.

גילה גמליאל: אבל יש אזורים שנפגעו פגיעה חריגה.

אילן גילאון: זה עיקרון שרירותי כלשהו.

<משה אשר: לא.

<משה אשר: זה עיקרון גם על הוראות פיקוד העורף ועל הכרזת המצב המיוחד בעורף על ידי ועדת חוץ וביטחון בבקשה לצבא, לנפילות שאנחנו ראינו וכמו האזעקות במקומות השונים.

<משה אשר: אנחנו ממש לא שרירותיים.

סתיו שפיר: ההבדל בין הקילומטר ה-40 לבין הקילומטר ה-45, הוא הבדל שולי.

גילה גמליאל: תתרגם לנו את זה כספית.

גילה גמליאל: מה המשמעות הכספית לדרישה הזאת של המעבר לארבעים קילומטרים?

גילה גמליאל: לנס ציונה, ראשון וישובים כאלה

<משה אשר: נתנו את האינדיקציה שאם אנחנו מכניסים את המתווה עד ראשון, אתה מגיע לכמות עוסקים שהיא לא 14 אלף כמו שהיה לנו בפעם שעברה – ואולי הפעם יהיו לנו יותר - אלא בפוטנציאל ל-250 אלף.

גילה גמליאל: כסף?

גילה גמליאל: תרגם לכסף.

<משה אשר: הרבה יותר.

גילה גמליאל: כמה?

<משה אשר: לא עשינו את התמחיר הזה.

<משה אשר: בטח לא מעכשיו לעכשיו.

גילה גמליאל: לא ביצעתם תמחיר למעבר לארבעים הקילומטרים?

חמד עמאר: תמחיר לארבעים קילומטרים עשיתם?

<משה אשר: יש לנו הערכות ראשוניות.

<משה אשר: זה יכול להגיע ל-700 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: 700 מיליון שקלים?

<משה אשר: 700-750 מיליון.

סתיו שפיר: כמה עולה עד שישים קילומטרים?

סתיו שפיר: בקרן יש חמישה וחצי מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: למה 700 מיליון שקלים מהווים בעיה?

גילה גמליאל: אגף התקציבים, אין לכם הערכה כספית לגבי הסכום שהוא מעבר לארבעים קילומטרים?

ניסן סלומינסקי: ערן, אני שאלתי אותך אם אתה יודע לתת לנו הערכה.

ניסן סלומינסקי: אם מגדילים את ארבעים הקילומטרים לשישים קילומטרים, מה המשמעות הכספית של זה?

<ערן יעקב: המשמעות יכולה להיאמד במיליארדים רבים.

גילה גמליאל: התשובות האלה של הפקידות.

גילה גמליאל: אתה יכול לתרגם ולומר מזה מיליארדים רבים?

גילה גמליאל: זאת אמירה בומבסטית.

סתיו שפיר: אל תשכחו שלפני שבוע כשהיא הורידה את חוק המע"מ הוועדה חסכה לכם הוצאה של ארבעה מיליארד שקלים בשנה.

סתיו שפיר: יש עכשיו הרבה כסף פנוי כדי להעביר לתושבי הדרום.

סתיו שפיר: לפחות ארבעה מיליארד שקלים בשנה יכולים לעבור עכשיו לעסקים בדרום.

גילה גמליאל: כתוב לי כאן שבלבנון השנייה 162 אלף עוסקים עד שמונים קילומטרים, שולם 3.6 מיליארד שקלים.

<ערן יעקב: עד שישים קילומטרים, כאן יש כמות כפולה של עוסקים מזאת שאמרת.

גילה גמליאל: זה היה על השבתה מלאה.

<ערן יעקב: בפרופורציות, לגבי כמות עוסקים מדובר בכמות עוסקים הרבה יותר גדולה.

<ערן יעקב: מעבר לכך, אני אומר שהמשמעות של הפיצוי יכולה להגיע – גם עכשיו, הפיצוי אותו אנחנו מנסים לאמוד, היכולת שלנו לאמוד בדיוק כזה או אחר, היא מוגבלת.

<ערן יעקב: הפוטנציאל, כמו שמשה אמר, בנתונים שמרניים, יכול להגיע ל-750 אלף שקלים אבל הדבר הזה יכול להיות יותר, חד משמעית יכול להיות יותר, וככל שגדלים בקילומטר, עד שישים קילומטרים, צריכים להבין ששישים קילומטרים זה אומר עד מרכז תל אביב בפנים.

<ערן יעקב: המשמעות של הדבר הזה, ואני אומר לך באחריות מלאה, היא שהפוטנציאל הוא מיליארדים רבים.

<ערן יעקב: לא אחד , לא שניים, לא שלושה, גם לא ארבעה וגם לא חמישה.

גילה גמליאל: אתה לא מדבר על השבתה מלאה.

<ערן יעקב: אני מדבר במונחים של היום.

<ערן יעקב: במונחי המסלולים היום.

<ערן יעקב: במונחי התקנות.

סתיו שפיר: תנקבו במספר.

סתיו שפיר: מה זה מיליארדים רבים?

<ערן יעקב: אני לא יודע להגיד לך מספר מסוים.

<ערן יעקב: אני יודע להגיד לך מה הפוטנציאל .

סתיו שפיר: מה הפוטנציאל על גרימת נזק לעסקים האלה?

סתיו שפיר: כמה זה יעלה לכלכלה הישראלית אם העסקים האלה יקרסו?

סתיו שפיר: כמה זה יעלה לכלכלה הישראלית אם כל העסקים האלה יקרסו פתאום?

סתיו שפיר: זה לא יעלה הרבה יותר מהסכום הזה עליו אתה מדבר?

<ערן יעקב: לא בדקתי את זה ואני לא יודע.

<ערן יעקב: אני חושב שדיברו היום על חצי אחוז תוצר.

<ערן יעקב: אני לא יודע, תעשי את החישוב בעצמך.

<ערן יעקב: זה לא חצי אחוז תוצר כי תוצר זה עשרה מיליארד.

<ערן יעקב: אלה המשמעויות.

סתיו שפיר: תוסיף על כך את האבטלה של התושבים והגירת התושבים מהדרום.

גילה גמליאל: את הדיון הזה נמשיך בהמשך?

גילה גמליאל: הוא לא מוצה.

סתיו שפיר: מה קורה עם קרן הפיצויים?

ניסן סלומינסקי: משה, תמשיך בתשובות.

סתיו שפיר: בקרן הפיצויים יש חמישה וחצי מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: מדוע לא משתמשים במאגר הזה על מנת לשלם את הכסף?

סתיו שפיר: משה מדבר על 700 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: משה, תמשיך לתת תשובות.

<משה אשר: לגבי הטווח, דיברנו.

<משה אשר: לגבי שיעור המקדמות, כפי שהעלה משרד הכלכלה, אנחנו נבחן שיעור גבוה יותר, 150 אחוזים מעמוד ענן.

גילה גמליאל: בבקשה תסביר שוב את הנקודה הזאת.

<משה אשר: לגבי המקדמות.

<משה אשר: שיעור המקדמות.

ניסן סלומינסקי: הוא מסכים שזה יצטרך לעבור שיפור.

ניסן סלומינסקי: כשנגיע לתקנות, אנחנו נציע את ההצעות שלנו.

גילה גמליאל: אבל זה יעלה היום.

ניסן סלומינסקי: כן.

<משה אשר: לגבי תנועות הנוער.

<משה אשר: אנחנו מקווים שהעברה תקציבית תטפל בנושא הזה.

סתיו שפיר: של כמה?

ניסן סלומינסקי: דובר על 11 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: מיכל בירן העלתה את זה.

<משה אשר: לא אמרתי.

ניסן סלומינסקי: הם עשו עבודה והביאו רשימה מפורטת מכל תנועות הנוער איזה נזק נגרם להן.

ניסן סלומינסקי: אני העברתי את זה למשה.

ניסן סלומינסקי: זה סדר גודל של 11 מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: זה לא יוכל להיכנס במסגרת של החוק כי מדובר על חלק שעשו בצפון, אבל בודקים ונקווה שזה יסוכם.

גילה גמליאל: אתה אומר דברים ממש חד משמעיים.

גילה גמליאל: מקווה שיסוכם.

גילה גמליאל: באמת, אתם עושים צחוק מאנשים?

ניסן סלומינסקי: כרגע זאת התשובה.

גילה גמליאל: אבל צריכים לקבל כאן תשובות ברורות.

גילה גמליאל: לא במסגרת, זה לא יהיה היום בתקנות, נקווה שזה יסוכם.

גילה גמליאל: או שזה יסוכם או שזה לא יסוכם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נסכם אבל כרגע הוא נותן לך תשובות.

גילה גמליאל: או שזה כן או שזה לא.

ניסן סלומינסקי: את רצית את השיטה הזאת.

גילה גמליאל: אבל מה זה נקווה שיסוכם?

גילה גמליאל: אני בוועדת הכספים רוצה לקבל תשובות.

ניסן סלומינסקי: אני לא רציתי לעשות כך.

ניסן סלומינסקי: אני רציתי שנתחיל להקריא ולסכם דברים.

גילה גמליאל: משה, אנחנו רוצים תשובות כמה שיותר מהר על כל הדברים.

גילה גמליאל: סוכם או לא סוכם לגבי תנועות הנוער?

<משה אשר: אני אסביר שוב.

<משה אשר: במסגרת האוצר, אגף התקציבים יעשה העברה תקציבית.

<משה אשר: אני לא יודע את הסכום המדויק ואיך זה הולך.

גילה גמליאל: יעל כאן והיא תסביר לנו.

<יעל מבורך: אני לא מכירה את ה-11 מיליון שקלים עליהם אתם מדברים.

<יעל מבורך: שמענו את הדברים ונעשה בדיקה ונשיב לוועדה אבל זה לא יהיה היום.

גילה גמליאל: לא יאומן.

סתיו שפיר: מתי?

<יעל מבורך: נשיב לכם בהקדם.

<יעל מבורך: נשיב השבוע.

גילה גמליאל: ניסן, מתי אתה מקיים ישיבה לגבי כל הדברים אתם הם צריכים לחזור אלינו?

ניסן סלומינסקי: הם יחזרו אלינו הרבה יותר מוקדם.

<משה אשר: לגבי הסניפים.

<משה אשר: אנחנו נישאר במנגנון אותו הצענו.

<משה אשר: סניפים מקבלים פיצוי במתכונת של אובדן שכר.

<משה אשר: אם הם יכולים להוכיח הנהלת חשבונות נפרדת, הם יוכלו להיכנס למסלול המחזורים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם המשרד נמצא בתל אביב והסניף בשדרות.

<משה אשר: אם יש לו סניף בדרום והסניף הזה יכול להביא אישור רואה חשבון על המחזורים שלו, על המשכורות שהוא צריך לשלם, על זה הוא יקבל פיצוי.

ניסן סלומינסקי: יש חנות בשדרות שהיא יכולה להיות רשת אבל אני לא רוצה דווקא להתנות את זה ברשת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהמשרד שמוציא לה את ההפניות אליכם וכולי נמצא בתל אביב כי כך יותר נוח.

ניסן סלומינסקי: החנות או העסק נמצא בשדרות או בנתיבות.

ניסן סלומינסקי: לפי מה שכתוב כאן, הוא לא זכאי.

<משה אשר: למה לא?

ניסן סלומינסקי: כי המשרד נמצא בתל אביב.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

<משה אשר: אם המשרד בתל אביב הוא רק מוכר לדרום, זה משהו אחד.

<משה אשר: אבל אם יש לו סניף בדרום, בגין הסניף הוא יוכל לקבל פיצויים.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: יש עסק בשדרות והנהלת החשבונות שלו שמוציאה לכם את הכול נמצאת בתל אביב.

ניסן סלומינסקי: מה מצבו?

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל או לא?

<משה אשר: אם יש עסק בשדרות, יש עובדים בשדרות - - -

גילה גמליאל: אין.

גילה גמליאל: הוא אומר לך שאין.

<משה אשר: לא.

<משה אשר: הוא אומר שיש.

ניסן סלומינסקי: יש עסק בשדרות אבל המשרד שמוציא להם את הדוחות וכולי נמצא בתל אביב.

ניסן סלומינסקי: כפי שאני מבין מכאן, הם לא מקבלים.

<משה אשר: אני מסביר שוב.

שמעון סולומון: זאת התשובה לשאלה שלי.

שמעון סולומון: אמרו שהם לא זכאים.

ניסן סלומינסקי: נשמע מה הוא אומר.

חמד עמאר: אתה מדבר על עיקר הפעילות?

ניסן סלומינסקי: על הפעילות עצמה.

ניסן סלומינסקי: יש עסק בשדרות.

<משה אשר: זה לא קשור לעיקר הפעילות.

גילה גמליאל: זה לא עיקר הפעילות.

גילה גמליאל: הוא אומר לך שאם יש לך סניפים בדרום, הם כן מקבלים על הסניפים בדרום.

<משה אשר: הסניפים בדרום מקבלים.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על רשת בכל הארץ ויש לה גם כמה סניפים בשדרות.

ניסן סלומינסקי: הם ודאי שיקבלו.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על עסק שעובד בשדרות והמשרד שמכין את הדוחות ועושה את הנהלת החשבונות נמצא בתל אביב והוא מדווח לכם.

ניסן סלומינסקי: העסק הזה יקבל או לא יקבל?

<משה אשר: אני לא מבין.

<משה אשר: אם הוא בשדרות, הוא בשדרות.

ניסן סלומינסקי: העסק בשדרות.

<משה אשר: אם אפשר להפריד את הפעילות שלו.

גילה גמליאל: אם זה עסק של הנהלת חשבונות שנמצא בתל אביב, הוא יקבל.

ניסן סלומינסקי: לפי הכתוב כאן, זה לא ברור.

<משה אשר: אם אפשר להפריד את הפעילות של העסק בדרום, נפריד אותה ונקבל פיצוי.

גילה גמליאל: מה עם הספקים שאמורים לספק לדרום?

גילה גמליאל: ספקים שנמצאים מעבר לארבעים הקילומטרים.

<משה אשר: הם לא מקבלים.

גילה גמליאל: איזה מין דבר זה?

<משה אשר: יש לך יצרן תל אביב שמוכר לדרום, הוא לא מקבל.

סתיו שפיר: יש ענפים שלמים שהם לא ענפים תלויי גיאוגרפיה.

סתיו שפיר: בן אדם הוא ספק סחורות ומספק סחורות בעיקר לדרום אבל בוטלו לו כל ההזמנות.

סתיו שפיר: אתה לא יכול להתעלם ממנו.

סתיו שפיר: תגדירו את זה אחרת.

סתיו שפיר: תאמרו שמי שרוב עיסוקו נמצא בדרום ללא קשר להיכן הוא גר.

סתיו שפיר: אם רוב העיסוקים שלו תלויים בדרום או בכלכלה בדרום, תכללו אותו במתווה.

<משה אשר: זה נורא קל להגיד אבל מאוד קשה ליישם.

<משה אשר: מאוד קל לבקש אבל מאוד קשה לבצע.

סתיו שפיר: אני לא מבינה למה.

סתיו שפיר: אלה לא תשובות.

גילה גמליאל: אתה אומר שמהיום והלאה יזניחו את הדרום?

גילה גמליאל: לא ישתלם לעבוד מול הדרום ולספק להם את הצרכים?

סתיו שפיר: המטרה היא לייצר את הגמישות הזאת שתספק לכמה שיותר אנשים סיוע.

סתיו שפיר: אנחנו לא אומרים לאנשים שהם רמאים וסחטנים.

סתיו שפיר: אנחנו רוצים להעניק להם סיוע אמיתי.

גילה גמליאל: מי שמספקים עד אזור שנפגע כמו תל אביב, שאתה לא נותן להם את הפיצוי ומצד שני אם הם כן פעלו באזור הדרום, כן לאפשר להם.

<משה אשר: נכון, כי אזור הדרום הוכרז כאזור מיוחד בעורף ושם ניתנו הנחיות ושם היו רוב הפצמ"רים ורוב האזעקות.

<משה אשר: לכן שם מגיע הסיוע.

גילה גמליאל: אבל אנשים לא יכלו להגיע לשם.

<משה אשר: מצד שני, עסקים אחרים יכולים גם למכור במקומות אחרים.

<משה אשר: מי שנמצא בתל אביב, יש לו הרבה מאוד לקוחות גם בדרום וגם במקומות אחרים.

גילה גמליאל: אם יוכיחו לך?

<משה אשר: אם יוכיחו, לא ניישם את הטיפול לא בעוד שנה אלא בעוד חמש שנים כי יצטרכו להוכיח.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נגיע לזה בהמשך ונראה איך לנסח את זה.

ניסן סלומינסקי: יש לך עוד תשובות?

<משה אשר: אני חושב שיתר הדברים יעלו תוך כדי הקראה.

יעקב ליצמן: לא שמעתי לגבי מלכ"רים.

<שלומית ארליך: זה עדיין לא עלה.

יעקב ליצמן: אבל אם הוא נותן תשובות, אולי הוא יודע.

<משה אשר: יתר הדברים יעלו תוך כדי הקראה.

<שלומית ארליך: הנוסח שנמצא כרגע בפני הוועדה הוא נוסח שנשלח מאוחר לדיון הראשון שעשינו בנושא הזה.

<שלומית ארליך: לכן רשות המסים תקריא ותסביר כל פסקה.

<שלומית ארליך: מקומות בהם יש שינוי מהנוסח הראשון שנשלח לוועדה והונח על שולחן הוועדה, אנחנו נציין זאת במפורש.

ניסן סלומינסקי: אם יהיו בקשות שלנו, הן ייכנסו עכשיו.

גילה גמליאל: עוד חידוד אחד אחרון.

גילה גמליאל: לגבי מילואימניקים, זה לא תקף.

גילה גמליאל: לא משנה היכן הם היו ומה הם עשו, בכל הארץ.

<משה אשר: מה זאת אומרת?

<משה אשר: לא הבנתי.

גילה גמליאל: מילואימניקים.

גילה גמליאל: אני שואלת כדי לקבל הבהרה.

גילה גמליאל: מה המצב של המילואימניקים שנמצאים בסיטואציה עליה דיברנו קודם, מעבר לגבולות הארבעים קילומטרים?

גילה גמליאל: מה היחס אליהם?

<משה אשר: היחס אליהם הוא יחס בדיווחים לרשויות המס.

<משה אשר: אנחנו דוחים להם את הדיווחים.

<משה אשר: מקלים בדברים האלה.

<משה אשר: שוב, לא פרסנו את ארבעים הקילומטרים.

גילה גמליאל: כולל מילואימניקים.

<משה אשר: כולל מילואימניקים.

גילה גמליאל: בעיני זה חמור מאוד.

גילה גמליאל: לפחות לגבי מילואימניקים, זה דבר שבהחלט אתם יכולים לעמוד בו מבחינה כלכלית ואני חושבת שזאת אמירה מאוד מאוד חשובה שמעבר לגבולות ארבעים הקילומטרים, כל מי ששירת במהלך המלחמה, כן יזכה לאותן הקלות עליהן דיברנו קודם.

יעקב ליצמן: מה היה בפעם הקודמת?

<משה אשר: הם מקבלים פיצוי מביטוח לאומי.

<משה אשר: אותם אנשים שהם שכירים או עצמאים, באופן עקרוני מקבלים פיצוי מהביטוח הלאומי.

גילה גמליאל: זה אומר שאתה יכול לאמוד את הנזק שלו כמו שאתה אומד אותו במקומות אחרים?

<משה אשר: לא.

<משה אשר: אני אומר שהביטוח הלאומי מפצה אותם.

גילה גמליאל: סליחה, יש כאן שני דברים שהם שונים.

גילה גמליאל: יש הבדל בין פיצוי מהביטוח הלאומי לבין הפיצויים עליהם אנחנו מדברים.

יעקב ליצמן: מה היה בעמוד ענן?

גילה גמליאל: ניסן, אני חושבת שכאן צריך לבדל את המילואימניקים.

ניסן סלומינסקי: כשנגיע לזה, נראה אם אפשר.

גילה גמליאל: צריך לתת להם את הקדימות בנושא הזה של המבצע.

גילה גמליאל: זה באופן חד משמעי ולא חשוב היכן הם נמצאים.

גילה גמליאל: באיזו עלות מדובר?

<משה אשר: אני לא יודע.

<משה אשר: המילואימניקים מקבלים מביטוח לאומי.

זבולון כלפה: הם בעלי עסקים בקו שמעבר לארבעים הקילומטרים.

<משה אשר: יש להם ביטוח לאומי.

גילה גמליאל: אנחנו מדברים על פגיעה בעסקים.

ניסן סלומינסקי: מה מצבו שונה היום לעומת מה שהוא היה מקבל קודם לכן, לא בתקופת מלחמה?

גילה גמליאל: יש הבדל בין מישהו שגר בתל אביב לבין מי שגר בגדרה.

ניסן סלומינסקי: למה שיקבל שונה היום מכפי שהוא היה מקבל לפני חודשיים?

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל?

גילה גמליאל: זה שונה כי היום אם יש פגיעה והרי יש פגיעה באזורים כמו ראשון ונס ציונה, כאשר באזורים האלה יש פגיעה שהם לא רוצים לפרוץ את המסגרת.

גילה גמליאל: אנחנו עוד נדבר על זה בהמשך.

גילה גמליאל: באופן עקרוני הם לא מוכנים לפרוץ את המסגרת.

גילה גמליאל: כלומר, חייל מילואים שיש לו את אותו עסק שנמצא בשדרות לצורך הדיון או חייל שיש לו עסק בנס ציונה לצורך הדיון, שניהם עם אותו עסק ועם אותה פגיעה במהלך התקופה, בשרות נותנים לו מענה כי הוא במסגרת ארבעים הקילומטרים ובנס ציונה לא.

ניסן סלומינסקי: גם אם הוא לא חייל מילואים אלא אדם רגיל.

גילה גמליאל: לכן אני רוצה להתייחס למילואימניקים.

גילה גמליאל: חשבתי שכבר נתנו על זה מענה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מבקשים, בלי קשר לתקנות האלו, שהמדינה כמעסיק הגדול ביותר תוביל ותדחה את כל התשלומים שהתושבים צריכים לשלם.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, מה שהיא צריכה לשלם, שוטף פלוס תשעים או שישים, גם זה לא יהיה.

<יעל מבורך: במסגרת ההחלטה של הממשלה לפני שבוע וחצי, ביום חמישי הקודם, הממשלה הצהירה שהיא דוחה את תשלומי המע"מ והקדימה את כל התשלומים שהיא יודעת להקדים, גם של הממשלה, כאשר כל השוטף פלוס שלושים וכולי, כולם קוצרו לאפס.

<יעל מבורך: זה קרה גם בחברות הממשלתיות כמו מעצ והרכבת אם אני לא טועה.

ניסן סלומינסקי: חברת חשמל.

<יעל מבורך: אני לא חושבת שזה נעשה בחברת חשמל.

<יעל מבורך: אם אני זוכרת נכון, זה מעצ והרכבת.

<יעל מבורך: יש מענה שניתן בקרן לעסקים קטנים.

איציק שמולי: בכמה זמן דחו?

<יעל מבורך: דחו בחודש.

ניסן סלומינסקי: ואת התשלום משלמים מיידית.

<יעל מבורך: כן.

<יעל מבורך: כבר שילמו.

יעקב ליצמן: צריך להאריך בחודש.

איציק שמולי: נכון.

יעקב ליצמן: אנחנו כבר ב-28 ימים.

<יעל מבורך: מתי המועד הבא של מע"מ?

<משה אשר: אנחנו דחינו לעסקים בדרום ל-15 באוגוסט את תשלומי יוני.

<משה אשר: לגבי המילואימניקים שצריכים לשלם, דחינו להם עד שיחזרו ואז יסדירו מול המשרדים, כל אחד לפי סיום צו 8 שלו.

<משה אשר: גם מתוך העסקים שדחינו, חלקם כבר שילמו וחלקם לא שילמו.

<משה אשר: למרות שנתנו דחייה, לא כולם השתמשו בה.

<משה אשר: כאשר יגיע ה-15 באוגוסט ויצטרכו לשלם, אם אנשים יצטרכו פריסה כזאת ואחרת בגלל בעיות תזרים, אנחנו ניענה לזה ברצון.

ניסן סלומינסקי: אם נניח המלחמה תסתיים מחר, אני מבין, אבל אם המלחמה ממשיכה, קחו יוזמה ואל תחכו.

<משה אשר: לקראת ה-15 לחודש נעשה שיקול נוסף.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: נתחיל להקריא.

<דוד רוטנברג: תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) (הוראת שעה), התשע"ד-2014 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 35, 36(א) ו-65 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961 (להלן – החוק), ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:

<דוד רוטנברג: הוראת שעה לעניין נזק באזור המיוחד שאירע בתקופה שמיום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014) עד תום תוקפה של ההכרזה על מצב מיוחד בעורף שניתנה ביום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014) או עד יום ה' באלול התשע"ד (31 באוגוסט 2014) המוקדם מביניהם (להלן – תקופת ההכרזה), יראו כאילו בתקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף), התשל"ג-1973 (להלן – התקנות העיקריות) – בתוך התקנות העיקריות של 1973 אנחנו מחליפים הגדרות מסוימות שהן בתקנות העיקריות ולצורך הוראת שעה מגדירים אותן אחרת.

<דוד רוטנברג: לדוגמה, מהו האזור של יישובי ספר, כלומר, כל האזור של ארבעים הקילומטרים ייחשב כאילו ישוב ספר ולכן הוא יהיה זכאי לנזק עקיף.

<דוד רוטנברג: אז אנחנו מגדירים מהו שוויו של הנזק העקיף לפי המסלולים שיפורטו להלן.

<שלומית ארליך: תסביר בבקשה את העניין של התאריכים.

<דוד רוטנברג: מיום תחילת ההכרזה על מצב מיוחד בעורף שזה ה-8 ביולי לפי מה שפורסם ברשומות.

יעקב ליצמן: זה היה גם לפני כן.

יעקב ליצמן: אנחנו יודעים מהמפעלים והרשויות שנדמה לי שזה התחיל בסוף יוני.

<דוד רוטנברג: מאז ומעולם, תמיד התקנות של הוראת השעה הוצמדו להכרזות על מצב מיוחד בעורף של שר הביטחון.

יעקב ליצמן: כל פעם הממשלה מכריזה על מצב חירום יותר מאוחר ואנחנו יודעים את זה.

יעקב ליצמן: אם כותבים את המוקדם מביניהם, למה שלא ייתנו לפחות לעוד חודש ויהיה המוקדם מביניהם?

יעקב ליצמן: מה הפחד כאן?

זבולון כלפה: יש כאן עוד חודש.

ניסן סלומינסקי: נתנו את ה-31 באוגוסט.

יעקב ליצמן: אמרתי עוד חודש.

יעקב ליצמן: 31 באוגוסט, מהיום זה כבר פחות מחודש ואני לא רואה את הסוף.

יעקב ליצמן: לכן אני אומר שצריך לתת עוד חודש.

יעקב ליצמן: אתה כתבת המוקדם מביניהם.

ניסן סלומינסקי: ערן, אתה עכשיו מייצג את משה.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אם נניח המצב ממשיך אחרי ה-31 באוגוסט?

ניסן סלומינסקי: יצטרכו לעשות את התקנות שוב?

יעקב ליצמן: בטח.

ניסן סלומינסקי: למה שלא תשנו את זה כבר עכשיו?

ניסן סלומינסקי: הרי כתוב המוקדם מביניהם, אז מה הבעיה?

<דוד רוטנברג: כאשר כתבנו את התקנות, התאמנו היום את הנוסח כך שהתקנות ממשיכות לאוגוסט.

<דוד רוטנברג: כאשר כתבנו את התקנות ביולי, ההערכה הייתה שהן יסתיימו במהלך אוגוסט או לכל המאוחר עד אוגוסט.

<שלומית ארליך: מה זאת אומרת התאמתם?

<דוד רוטנברג: בכל התקנות בנוסח כתוב שהיה והמלחמה תימשך לאחר ה-31 ביולי, אז יראו את זה כאילו זה 31 ביולי.

<דוד רוטנברג: זה כבר לא רלוונטי כי המלחמה כבר כאן ואנחנו באוגוסט.

<דוד רוטנברג: למעשה התאמנו את התאריך עד ה-31 באוגוסט.

<דוד רוטנברג: זה נותן תשובה גם לרב ליצמן.

<דוד רוטנברג: בעצם התקנות אמנם במחזורים, ורוב הבקשות מוגשות במחזורים, מאחר ואנחנו נותנים מסלול מחזורים יולי-אוגוסט, בעצם זה נותן כבר לעסק שתובע תביעה לפיצוי.

ניסן סלומינסקי: כפי שזבולון אמר לי, יש סברה שכדאי להשאיר את התאריך כי אם באמת המלחמה תימשך, הם יצטרכו לבוא לכאן שוב ואז אפשר יהיה לעשות מקצה שיפורים לאור המציאות שראינו.

<דוד רוטנברג: כך היה במלחמת לבנון השנייה.

ניסן סלומינסקי: כדאי להשאיר את זה כדי שיצטרכו לבוא שוב ולעשות מקצה שיפורים.

יעקב ליצמן: אני מכיר אותם.

יעקב ליצמן: הם לא יעשו שיפורים אלא יהיה יותר גרוע.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

זבולון כלפה: כך אתה אומר להם אחרי כל כך הרבה שנים שעבדתם ביחד כתף אל כתף?

יעקב ליצמן: כן.

<דוד רוטנברג: בתקנה 1 - במקום ההגדרה "שווי של נזק עקיף" נאמר: "אזור מיוחד" – האזור המסומן במפה והכולל את הישובים ברשימה, הכול כמפורט בתוספת השנייה, המוכרז בזה יישוב ספר בתקופת ההכרזה.

<דוד רוטנברג: את זה הצמדנו למה שהיה בתקופת ההכרזה של פיקוד העורף.

<דוד רוטנברג: אנחנו הצמדנו את המפה הזאת, את האזור המיוחד בכפוף למה שפרסם שר הביטחון ועליו הוא חתם, שזה הקו עד ארבעים קילומטרים.

<דוד רוטנברג: אנחנו נהיה צמודים למפה הזאת.

ניסן סלומינסקי: מישהו יודע להסביר לי למה ארבעים קילומטרים ולא שלושים או חמישים?

מיכל בירן: ירד מהשמיים עם עשרת הדברות.

<דוד רוטנברג: אגב, היום שר הביטחון חתם על המפה המעודכנת והמדויקת של ארבעים קילומטרים ואת זה יכול להסביר אולי נציג פיקוד העורף.

ניסן סלומינסקי: למה ארבעים קילומטרים ולא שלושים און חמישים?

<שלומית ארליך: המפה המעודכנת תעדכן גם כאן?

<דוד רוטנברג: אנחנו צמודים למפה המעודכנת של פיקוד העורף.

<דוד רוטנברג: כן

<שלומית ארליך: האם אנחנו יכולים לראות את המפה המעודכנת?

זבולון כלפה: אתה יכול להתייחס לעניין הזה של צו אלוף שחל מה-2 ביולי?

זבולון כלפה: למה זה לא מתחיל משם?

<דוד רוטנברג: הוראת צו אלוף של סגירת אזור על יישובי הספר אינה פוגעת.

זבולון כלפה: אבל היא לא מאפשרת לתת לעסקים שם.

<דוד רוטנברג: היא מאפשרת להם.

<דוד רוטנברג: זה לא פוגע בזכותו של ניזוק בישוב ספר לפי כל דין אחר שיש לו.

זבולון כלפה: איך היא מאפשרת להם?

זבולון כלפה: בליווי?

זבולון כלפה: בלי ליווי?

<דוד רוטנברג: ברגע שיש יישובי ספר, וראיתי את מפת צו אלוף עת היינו אצלם ביום חמישי, מפת צו אלוף - - -

זבולון כלפה: יש לי כאן אותה.

זבולון כלפה: הנה היא.

זבולון כלפה: יש לי כאן צו עם מפה.

<דוד רוטנברג: נכון.

זבולון כלפה: אני אומר לך שדיברתי עם האנשים והם אמרו לי מפורשות שהם לא יכולים להיכנס לשטח בלי ליווי צבאי.

<דוד רוטנברג: לכן הם זכאים לנזק עקיף מלא במסלול האדום.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יכולים לראות את המפה הזאת?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין את העיקרון.

ניסן סלומינסקי: קבעו כאן ארבעים קילומטרים ואני רוצה להבין למה ארבעים ולא שלושים או חמישים.

ניסן סלומינסקי: יש כאן שתי סברות ואני רוצה שתאמרו כי אולי יש לכם סברה אחרת.

ניסן סלומינסקי: סברה אחת אומרת שעשו דבר פשוט, לקחו מה שהיה בעמוד ענן והעבירו את זה לכאן.

ניסן סלומינסקי: אם זאת הסברה, יש לנו קצת בעיה כי הסיטואציה היום היא שונה מכפי שהייתה בעמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: היום חלק יותר גדול מהארץ נמצא תחת מתקפה וכולי.

ניסן סלומינסקי: סברה שנייה אותה שמעתי, אבל אולי היא לא כתובה כאן, היא שהיכן שפיקוד העורף נתן הוראה לסגירה של דברים, מאותו רגע האזור הזה נחשב כאזור שאליו צריכים להתייחס אחרת כי אי אפשר ללכת לעבודה, סגרו מתנ"סים, סגרו מעונות, סגרו קייטנות והילדים בבית כך שאחד ההורים צריך להישאר אתם.

ניסן סלומינסקי: כלומר, ארבעים הקילומטרים לא נקבעו בגלל שפעם זה היה כך אלא זה נקבע כי כאן נתן פיקוד העורף הוראות על הסגירה, שזה סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: בואו למדו אותנו מאיפה הגיעו ארבעים הקילומטרים.

ניסן סלומינסקי: אולי יש סברה שלישית אבל אני לא יודע.

<דוד רוטנברג: אני לא אכנס בנעליו של שר הביטחון.

<דוד רוטנברג: אני בטוח שהוא לא קובע את ארבעים הקילומטרים בגלל שכך היה בעמוד ענן אלא הוא קבע ארבעים קילומטרים מתוך הנחה ששם יש הנחיות.

<ערן יעקב: אני מציע שפיקוד העורף יסביר את זה.

<ערן יעקב: נמצא כאן פיקוד העורף ואני חושב שעדיף שהוא יסביר.

יעקב ליצמן: אם פיקוד העורף ימליץ על חמישים קילומטרים, תקבלו?

ניסן סלומינסקי: פיקוד העורף נמצא כאן.

<דוד רוטנברג: בכל מקרה, אנחנו נצמדים למפת פיקוד העורף.

<דוד רוטנברג: במקרה הזה, אלה היו ההשבתות לעניין מוסדות לימוד וסגירתם.

<רונן פינטו: אני סגן קמ"ן הפיקוד.

<רונן פינטו: לגבי קו הארבעים.

<רונן פינטו: הוכרז מצב מיוחד בעורף במבצע הזה ולכן כל מה שתקף בתוך קו הארבעים - - -

יעקב ליצמן: הוא שאל למה.

ניסן סלומינסקי: הוא קודם מסביר.

שמעון אוחיון: איך הגיעו לארבעים הקילומטרים?

<רונן פינטו: אני לא יודע להגיד איך הגיעו לקו הארבעים אבל זה מה שהוגדר.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, הפיצוי הוא בגלל - - -

<רונן פינטו: שהוכרז מצב מיוחד בעורף עד קו הארבעים.

ניסן סלומינסקי: מי הכריז את זה?

ניסן סלומינסקי: פיקוד העורף?

<רונן פינטו: שר הביטחון.

ניסן סלומינסקי: הוא הגדיר ארבעים קילומטרים ומאותו רגע חלו כל האיסורים וכתוצאה מכך נגרמו נזקים שמעבר לזה לא נגרמו כי שם כן היה מותר ללכת.

יעקב ליצמן: איך הגיעו לשבעה קילומטרים?

ניסן סלומינסקי: אותו הדבר.

חמד עמאר: בעמוד ענן היו אלה ארבעים קילומטרים?

<רונן פינטו: כן.

ניסן סלומינסקי: איך הוגדרו שבעת הקילומטרים?

<רונן פינטו: אני לא יודע להגיד למה זה הוגדר כך.

<רונן פינטו: אני בא לכאן לגבי סעיף הנתונים.

<רונן פינטו: אתה מדבר על אפס עד שבע, שבע עד ארבעים ובסוף יש את המנהלים שקובעים.

<רונן פינטו: יש הגיון מבצעי בדברים האלה בהתאם לטווחים והיקף האיום בטווחים השונים.

<רונן פינטו: לכן נקבעו הקווים.

<משה אשר: בוועדת החוץ והביטחון היה דיון בו אישרו את המצב המיוחד בעורף באפס עד ארבעים ושם באמת נציג פיקוד העורף בא עם הנתונים המדויקים של כמות הנפילות, כמות האזעקות וכולי.

<משה אשר: על הבסיס הזה ועדת החוץ והביטחון אישרה לו את אפס עד ארבעים.

<משה אשר: כמובן שבאותן ערים, באותם ישובים שקבעו את זה, אז פיקוד העורף או למעשה הצבא תופס פיקוד ויכול להורות לרשויות המקומיות את מה לפתוח ואת מה לסגור.

<משה אשר: למעשה הוא פחות או יותר משתלט על שגרת החיים במקום.

<משה אשר: זה כאר ביתר יישובי הארץ הוא לא נותן הנחיות.

גילה גמליאל: בזמנו היה כאן ראש העיר אשקלון והוא הציג בפנינו תמונה מעוותת של אזור התעשייה הדרומי באשקלון.

גילה גמליאל: דיבר אתי על זה גם חבר הכנסת יצחק כהן.

גילה גמליאל: איך נותנים מענה לזה שבאשקלון שהיא מוכת רקטות יש אזור תעשייה כאשר חלקו בתוך הגבול והשאר לא?

גילה גמליאל: למה לא להחיל באופן ייחודי?

גילה גמליאל: למה לא לקחת את אזור התעשייה של אשקלון וכן להכניס אותו פנימה לתוך שבעת הקילומטרים?

גילה גמליאל: אזור התעשייה של אשקלון מהווה בעיה אמיתית.

אילן גילאון: אפשר לדבר גם עוד שבעים שנים.

אילן גילאון: העיקרון הזה הוא בלתי נכון ובלתי נכון בעליל.

אילן גילאון: עיקרון העומק הוא לא נכון מבחינת הנושא.

גילה גמליאל: אבל לא נצליח לשנות אותו, אז לפחות ננסה לשכנע להכניס את האזור הזה.

יצחק כהן: אני ראיתי את קו הארבעים.

יצחק כהן: קו הארבעים הוא לא בדיוק מחוגה.

יצחק כהן: יש אצבעות.

יצחק כהן: למשל בגבעת ברנר יש אצבע, למשל למטה ברמת חובב יש אצבע גדולה מאוד פנימה.

יצחק כהן: זאת אומרת, המחוגה היא לא כל כך מחוגה.

יצחק כהן: מי שעשה את האצבעות האלה, היה לו הגיון.

יצחק כהן: באזור התעשייה הדרומי, אתה רואה אבסורד.

יצחק כהן: אתה רואה מפעל שיושב על הגדר, רגל פה ורגל שם.

יצחק כהן: יש מפעל שחצי ממנו כאן וחצי ממנו שם.

סתיו שפיר: כדאי שכל העובדים יזוזו לצד אחד.

גילה גמליאל: משה אשר מבשר בשורות טובות לעיר אשקלון.

גילה גמליאל: תן משהו טוב.

יצחק כהן: גם הגיוני.

<משה אשר: אני מקווה שבסוף תצביעו לטובה.

גילה גמליאל: נצביע באהבה.

<משה אשר: בדיוק כך.

<משה אשר: זאת תהיה הבשורה הגדולה.

<משה אשר: כאשר אנחנו מדברים על קילומטרים, תמיד יש את זה שנמצא במאה מטרים לכאן ויש את זה שנמצא מאה מטרים לשם.

<משה אשר: נכון שזה לא בצורה ליניארית אבל בסוף זה נחתך אבל זה נחתך לכל הכיוונים.

<משה אשר: גם הצבא חותך את זה וכדומה.

יצחק כהן: דרוש שכל ישר.

<משה אשר: אנחנו עד סוף הישיבה, לקראת ההצבעות, נעשה התייעצות עם השר לגבי אזור התעשייה הדרומי של אשקלון.

גילה גמליאל: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

בועז טופורובסקי: יש אפשרות להתקדם קצת יותר מהר עם התקנות?

בועז טופורובסקי: בקצב הזה עד 3:00 לפנות בוקר לא נגיע לסיום.

<דוד רוטנברג: "הוראה על סגירת מוסד חינוך או מוסדות חינוך" – הוראה של פיקוד העורף על סגירת מוסד חינוך או מוסדות חינוך ברשות מקומית באזור מיוחד, שניתנה בתקופת ההכרזה, או הוראה כאמור שניתנה בין התאריכים י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014) ו-כ"ט בתמוז התשע"ד (27 ביולי 2014), על ידי רשות מקומית באזור מיוחד, המנויה בתוספת השלישית, במועדים הנקובים בתוספת.

יעקב ליצמן: לא משנה איזה מוסדות חינוך?

זבולון כלפה: לא.

זבולון כלפה: גם בלי ליבה.

יעקב ליצמן: לא שמעתי תשובה ממנו.

אילן גילאון: אתה לא תגמור עד אחרי המלחמה.

ניסן סלומינסקי: הוא חייב לקרוא ולהסביר.

גילה גמליאל: אני חושבת שהיועצת המשפטית של הוועדה יכולה להקריא יותר מהר.

יעקב ליצמן: הוא למד בכיתה א' רק שנה אחת אבל אני למדתי בכיתה א' שמונה שנים ולכן אני יכול להקריא מהר.

<אייל לב ארי: למה יש תאריכים חלופיים?

<דוד רוטנברג: שם לא היו הכרזות של הרשות המקומית מעבר לתאריכים האלה.

<דוד רוטנברג: כל הוראה של פיקוד העורף בכל תקופת ההכרזה, לרשות מקומית היה רק עד ה-27 ביולי 2014.

ניסן סלומינסקי: ומעבר לזה הכול היה פתוח?

<דוד רוטנברג: רשויות מקומיות לא סגרו ללא אישור פיקוד העורף.

<שלומית ארליך: אמרנו שנצביע על כל מקום שבו יש הבדלים בין הנוסח שהונח לראשונה בפני ועדת הכספים לבין הנוסח הזה.

<שלומית ארליך: כאן ההגדרה במקור הייתה הוראה על סגירת מוסד חינוך.

<שלומית ארליך: בכל מקום הוספתם גם ברבים, או מוסדות חינוך.

<שלומית ארליך: מה הסיבה לכך?

<שלומית ארליך: זה תיקון שנכנס עכשיו.

<דוד רוטנברג: זה לא קריטי.

<שלומית ארליך: סתם הכנסתם את התיקון הזה?

ניסן סלומינסקי: מוסד או מוסדות.

<שלומית ארליך: הייתה הוראה על סגירת מוסד חינוך ואתם הוספתם או מוסדות חינוך.

<אמיר דהן: מוסדות חינוך זה על ידי העירייה ומוסד חינוך הוא לפי פיקוד העורף.

<אמיר דהן: בהתחלה נצמדנו להנחיות פיקוד העורף ואחרי כן ביקשו מאתנו להקל ולהגיד שגם אם העירייה סגרה, גם ניתן.

גילה גמליאל: זה בסדר.

גילה גמליאל: נתקדם.

<דוד רוטנברג: "חוק מס ערך מוסף" – חוק מס ערך מוסף, השתל"ו-1975.

<דוד רוטנברג: "מס תשומות" – כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף.

<דוד רוטנברג: "מחזור עסקאות" – מחזור עסקאות כמשמעותו בחוק מס ערך מוסף, למעט עסקאות שסעיפים 20 או 21 לחוק מס ערך מוסף חלים עליהן ולמעט פיצוי ששולם לפי החוק.

<שלומית ארליך: תסביר.

<דוד רוטנברג: זה המחזור הרגיל שמדווח לרשות המסים.

<דוד רוטנברג: כלומר, המחזור כולל הפטורות במקרה שיש עסקאות פטורות, אבל מה שמדווח לפי רשות המסים בדיווח הרגיל החודשי שלו.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל בין מחזור למחזור?

ניסן סלומינסקי: מחזור עסקאות הוא המחזור?

<דוד רוטנברג: כן.

גילה גמליאל: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: יש שלושה מסלולים.

זבולון כלפה: עוד לא הגענו לשם.

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: מה זה המסלול השלישי?

<דוד רוטנברג: שכר והוצאות.

ניסן סלומינסקי: תהיה לכם כאן הגדרה?

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: בהמשך.

<דוד רוטנברג: זה הסעיף הכללי של ההגדרות.

<דוד רוטנברג: אחרי כן יהיו סעיפים לכל אחד ואחד מהמסלולים בהם יהיו הגדרות לכל אחד ואחד מהמסלולים.

יצחק כהן: שלא תהיה אפליה בין מוסד למוסד.

<דוד רוטנברג: "מוסד ציבורי זכאי" – מוסד ציבורי כהגדרתו סעיף 9(2)(ב) לפקודת מס הכנסה (נוסח חדש), התשכ"א-1961 (להלן – הפקודה), שמתקיימים בו שני אלה: שליש לפחות מהכנסתו בשנת המס 2013, כפי שדווחה בדוח שהגיש לפי סעיף 131 לפקודה, לא הייתה מתמיכה, לפי סעיף 3א לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, מתמיכה מאת רשות מקומית, או מתרומות (להלן – תמיכות ותרומות).

<דוד רוטנברג: עיקר הכנסתו בשנת המס 2013 כפי שדווחה בדוח שהגיש לפי סעיף 131 לפקודה, שלא מתמיכות ותרומות הייתה ממכירת שירותים או מוצרים באופן שוטף ובמהלך רוב חודשי השנה.

<דוד רוטנברג: זה למעשה במדויק כמו בעמוד ענן.

<דוד רוטנברג: אנחנו רוצים לראות שהמוסד הציבורי ניזון גם מהכנסות ולא רק מתרומות כי בעצם התרומות זה לא משהו שנפגע.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: הוא נפגע.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שדווקא קיבלו יותר.

יעקב ליצמן: לא במקרים האלה אלא במקרים אחרים.

גילה גמליאל: אתה יכול לתת דוגמה למוסד שמקבל כסף רק מתרומות ולא מהכנסות?

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: למשל מתנ"ס שמוכר שירותים ועושה חוגים.

<דוד רוטנברג: הוא בעצם מוכר את החוגים ומקבל חלק מהתקציב כמימון ממשרד החינוך או מעמותות כאלה ואחרות שתומכות בו וחלק מההורים.

<דוד רוטנברג: מה שנפגע בו, זה החלק השירותי של ההורים ואנחנו רוצים לפצות אותו רק על החלק הזה.

יעקב ליצמן: מה דין מלכ"רים?

<דוד רוטנברג: אותו הדבר.

גילה גמליאל: זה אמור לתת תשובה לגבי המלכ"רים.

יעקב ליצמן: האם מלכ"ר חייב לתת שכר גם למי שלא עבד אצלו?

יעקב ליצמן: הוא לא יכול לעבוד.

יעקב ליצמן: הוא גר באשקלון.

יעקב ליצמן: האם המלכ"ר חייב לתת לו שכר או לא?

ניסן סלומינסקי: לא אם הוא חייב לתת אלא אם הוא מקבל.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מקבל, הוא ייתן.

יעקב ליצמן: אני מתחיל מזה שהוא ייתן ואחר כך אני רוצה שהוא יקבל.

יעקב ליצמן: משה, אני רוצה לחלק את זה לשני חלקים.

יעקב ליצמן: קודם כל, יש מלכ"ר שמקבל מהמדינה ויש מלכ"ר שלא מקבל מהמדינה.

יעקב ליצמן: לדעתי אין הבדל.

יעקב ליצמן: אני כרגע מדבר על כולם.

יעקב ליצמן: מישהו עבד במלכ"ר ולא יכול היה לבוא לעבודה באשקלון או בשדרות.

יעקב ליצמן: הוא צריך לקבל שכר כמו כולם.

יעקב ליצמן: הוא צריך לקבל פיצוי.

<משה אשר: זה פיצוי של המלכ"ר.

<משה אשר: לא של העובד.

ניסן סלומינסקי: זה אותו הדבר.

ניסן סלומינסקי: המלכ"ר לא ישלם לעובד אם הוא לא יקבל.

ניסן סלומינסקי: הוא חייב לשלם אם הוא לא מקבל פיצוי?

<משה אשר: אם הוא מתוקצב על ידי המדינה, המדינה לא לוקחת לו כסף.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא לא מתוקצב על ידי המדינה?

<משה אשר: אם הוא מוכר שירותים - - -

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על מכירת שירותים.

יעקב ליצמן: הוא עובד עכשיו הוא לא יכול לעבוד.

יעקב ליצמן: אדם לא יכול לבוא לעבודה.

יעקב ליצמן: השאלה האם הוא צריך לקבל שכר או לא צריך לקבל שכר.

יעקב ליצמן: לדעתי הוא כן צריך לקבל שכר.

גילה גמליאל: נניח אגודת סטודנטים שהיא מלכ"ר.

ניסן סלומינסקי: נניח יד שרה, הוא מלכ"ר?

<משה אשר: נניח שכן.

יעקב ליצמן: הוא גם מוכר ציוד.

ניסן סלומינסקי: אבל מה עם החלק האחר?

ניסן סלומינסקי: נניח עובדים אצלו אנשים והוא משלם משכורות.

אילן גילאון: ניסן, צריך להקריא ולרוץ עם זה.

ניסן סלומינסקי: אתה רואה שאנשים רוצים לשנות.

<משה אשר: לאגודת סטודנטים למשל יש כל הזמן הכנסות.

<משה אשר: אם ההכנסות לא נפגעו, היא תשלם משכורת.

<משה אשר: מה הבעיה?

יעקב ליצמן: מלכ"ר לא חייב לשלם שכר כי הוא לא מקבל.

יעקב ליצמן: אני רוצה לחייב אותו לשלם את השכר למי שלא יכול היה לבוא לעבודה.

יעקב ליצמן: מי שגר באשקלון, למה שלא יקבל?

יעקב ליצמן: אני רוצה שהמדינה תפצה אותו.

יעקב ליצמן: למה לא לחייב אותו לשלם?

חמד עמאר: החריגו את המלכ"רים?

יעקב ליצמן: כן.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: הוא אומר שהם מדובר במלכ"ר שיכול להוכיח פגיעה בהכנסה, אם אתה יכול לצבוע את הפגיעה בהכנסה, הוא כן יקבל גם אם הוא מלכ"ר.

גילה גמליאל: אלא אם כן לא הבנתי נכון את מה שהוא אמר.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: הוא לא אמר את זה.

יעקב ליצמן: בן אדם עובד במלכ"ר במשך כל השנה.

יעקב ליצמן: בחודש הזה הוא לא יכול לעבוד.

יעקב ליצמן: המלכ"ר לחייב לתת לו שכר.

יעקב ליצמן: זה העוולה ראשון.

יעקב ליצמן: שנית, הוא לא מקבל מהמדינה ולכן הוא לא משלם שכר.

ניסן סלומינסקי: אחד תלוי בשני.

יעקב ליצמן: נכון.

יעקב ליצמן: האחד תלוי בשני.

גילה גמליאל: אבל אם לא הייתה לו פגיעה בהכנסה, למה שהמדינה תיתן לו?

ניסן סלומינסקי: אבל העובד צריך לקבל.

גילה גמליאל: העובד יקבל מהמקום.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: העובד לא ייתן אם הוא לא יקבל פיצוי מהמדינה.

<משה אשר: אם הוא מממן את זה ממכירת שירותים.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: אני הבנתי את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: יש לו עובדים והם לא יכולים לעבוד היום באשקלון בגלל כל מה שקורה.

ניסן סלומינסקי: הם צריכים לקבל משכורת?

גילה גמליאל: הוא לא נפגע בהכנסה אבל הוא לא מעוניין לשלם למי שלא בא לעבודה.

ניסן סלומינסקי: הם צריכים לקבל משכורת?

ניסן סלומינסקי: כן.

גילה גמליאל: ניסן, תן לי להסביר בפשטות.

גילה גמליאל: זה כל כך פשוט.

גילה גמליאל: אם המלכ"ר לא נפגעו הכנסותיו מצד אחד, מצד שני העובדים לא הגיעו עקב המצב.

גילה גמליאל: המלכ"ר אומר שהוא לא רוצה לשלם להם כי הם לא באו לעבודה.

<משה אשר: למרות שהוא קיבל הכנסות.

גילה גמליאל: למרות שהיו לו הכנסות רגילות.

גילה גמליאל: הוא אומר, סליחה, לא באתם לעבודה, אני לא משלם.

גילה גמליאל: מצד שני אתה אומר שלא נפגעו ההכנסות שלו ולכן אתה לא משלם לו.

גילה גמליאל: מה קורה עם אותם עובדים?

גילה גמליאל: מי נותן להם את הכתובת?

גילה גמליאל: מה הכתובת לאותם עובדים שהמלכ"ר מצד אחד אומר שהוא לא רוצה לשלם ומצד שני אתה לא רוצה לשלם להם?

גילה גמליאל: איפה המקום של העובדים בסיפור הזה?

גילה גמליאל: זאת השאלה של ליצמן וזאת שאלה נכונה שכרגע אין לה תשובה ברורה.

גילה גמליאל: השאלה היא לגבי העובדים.

גילה גמליאל: מה הזכויות של העובדים בנקודת זמן כזאת.

ניסן סלומינסקי: תרשמו ותבדקו לנו את זה.

יעקב ליצמן: יש לי עוד שאלה בנושא.

<יוסי כהן: מה שנקבע בהסכם הקיבוצי.

<יוסי כהן: אם זה מקרה של אחד ההורים שצריך להישאר עם ילד עד גיל 14 בגין זה שסגרו את המוסד החינוכי, אחד ההורים זכאי לשכר.

<יוסי כהן: במקרה הזה המעסיק ישלם לו מכוח ההסכמים הקיבוציים או מכוח צו הרחבה של שר הכלכלה.

ניסן סלומינסקי: והמדינה תשלם למעסיק?

<יוסי כהן: את זה משה צריך להגיד.

<משה אשר: זה סוגר את המעגל.

<משה אשר: אם צו ההרחבה יחייב את אותם מלכ"רים לשלם את השכר, אז אין בעיה עם העובד.

<משה אשר: אם אנחנו אומרים שאין ירידה בהכנסות כי הוא מתוקצב לצורך העניין על ידי המדינה או על ידי תרומות, אז אין לו פגיעה בהכנסות.

<משה אשר: לכן המעגל נסגר.

גילה גמליאל: אם יש לו פגיעה, הוא יכול להגיש בקשה.

<משה אשר: צו ההרחבה ייתן לו.

<משה אשר: אם יש לו ירידה במחזור העסקים שלו, הוא מפוצה.

גילה גמליאל: אם לא, יש לו את צו ההרחבה.

גילה גמליאל: תודה.

יעקב ליצמן: בהמשך למה שאמרת, האם למשל מישהו שלומד בכולל ואישה עובדת אבל לא יכלה לעבוד בגלל הילדים.

יעקב ליצמן: האם היא מקבלת את הפיצוי או לא?

אילן גילאון: מאיפה הבאת את הדוגמה הזאת?

גילה גמליאל: זאת דוגמה טובה.

<יוסי כהן: אם האישה עובדת והילד הוא עד גיל 14, היא זכאית לשכר.

גילה גמליאל: בכל מקרה גם אם בן הזוג שלה לומד?

<יוסי כהן: גם אם בן הזוג לומד.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

<יוסי כהן: היא צריכה להצהיר שהוא לא מקבל את זה ממקום העבודה שלו.

ניסן סלומינסקי: ממשיכים.

<דוד רוטנברג: ההגדרות שלהלן רלוונטיות להמשך, למסלול השכר, לצורך הפרדה בפיצוי בין מעסיק בפועל לקבלן כוח אדם.

<דוד רוטנברג: "מעסיק בפועל" ו-"קבלן כוח אדם" – כהגדרתם בחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996, למעט מעסיק בפועל שהוא יחיד המעסיק עובד סיעודי.

<דוד רוטנברג: "תשומות שוטפות" – התשומות ששולם עליהן מס תשומות לפי חוק מס ערך מוסף, לרבות תשומות החייבות בשיעור מס אפס, ולמעט תשומות ציוד כהגדרתו בחוק האמור.

<שלומית ארליך: תסביר.

<דוד רוטנברג: למעשה המחזור המדווח, כלומר התשומות המדווחות על ידי העוסק למע"מ מדי חודש בחודשו וכולל את התשומות במס אפס כדי לכלול גם עוסקים כמו ירקנים שמוכרים ירקות ובעצם התשומות שלהם לא - - -

<שלומית ארליך: זה היה גם בנוסחים קודמים, לרבות תשומות החייבות בשיעור מס אפס?

<דוד רוטנברג: בנוסחים שהונחו לפניכם, כן.

<שלומית ארליך: לא.

<שלומית ארליך: אני מדברת על נוסחים קודמים כמו בעמוד ענן.

<דוד רוטנברג: למעשה בפועל זה כך.

<משה אשר: הוספנו את זה עכשיו.

<שלומית ארליך: למה?

<משה אשר: הייתה שם טעות.

גילה גמליאל: בכל דבר שהוא חריג מעמוד ענן, אני יכולה לבקש שתביאו לתשומת לבנו?

<משה אשר: נשתדל.

ניסן סלומינסקי: בעיקר אם הוא שונה לרעה.

<משה אשר: כאשר יש עסק, כאשר המצב הוא מצב לחימה, הוא גם חוסך בהוצאות.

ניסן סלומינסקי: אולי הוא צריך לשלם כסף למדינה.

<משה אשר: אני רוצה להתייחס ברצינות לדברים.

<משה אשר: אם כן, הוא גם חוסך בהוצאות.

<משה אשר: יש הוצאות שהוא יכול לחסוך ויש הוצאות שהוא לא יכול לחסוך.

<משה אשר: לכן בנוסחאות הקודמות של מבצע עמוד ענן לדוגמה, כתוב שם איך אתה מאתר את ההוצאות השוטפות, באמצעות התשומות השוטפות, להבדיל מתשומות שאלה השקעות.

<משה אשר: מה שנשמט בפעם שעברה אלה תשומות במע"מ אפס.

<משה אשר: קח לדוגמה מכולת.

<משה אשר: מכולת, כאשר היא נמצאת במצב לחימה, היא בהגדרה קונה פחות מהספקים שלה כדי למכור פחות כי היא יודעת שהכמות יורדת.

גילה גמליאל: זה לא יותר בירוקרטיה?

<משה אשר: בדיוק אותו הדבר.

<משה אשר: אין בעיה עם זה.

<משה אשר: כמו שהיא קונה פחות אורז ולחם כי היא יודעת שהצריכה יותר קטנה ומתחשבים בזה, כך צריך להתחשב בקניות שיש להם מע"מ אפס כדוגמת פירות וירקות.

<משה אשר: זה הכול.

<משה אשר: מיישרים את הקו.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: נמשיך.

<דוד רוטנברג: כאן אנחנו נכנסים לפירוט המסלולים.

<דוד רוטנברג: "שווי של נזק עקיף" – כשהנזק נגרם כתוצאה מנזק מלחמה, מחמת אי אפשרות לנצל נכסים או מחמת הפסקת פעילות, לרבות נזק שנגרם בשל תשלום שכר עבודה, אחד מאלה, לפי בחירת הניזוק:

גילה גמליאל: זה בדיוק אותו דבר כמו בעמוד ענן?

<דוד רוטנברג: בדיוק אותו הדבר.

ניסן סלומינסקי: מציעים שתסביר לפני שאתה קורא, כך שכאשר תקרא, יהיה לנו ברור מה אתה קורא.

<שלומית ארליך: תסביר את המסלול.

<שלומית ארליך: בגדול מה המסלול.

<דוד רוטנברג: למעשה מסלול שכר עבודה אומר שמפצים את המעסיק בגין העובד שנעדר – ואנחנו נפרט בשל מה הוא נעדר – והמעסיק שילם לו שכר עבודה.

<דוד רוטנברג: מפצים אותו ב-132.5 אחוזים משכר יום העבודה של העובד.

ניסן סלומינסקי: למה דווקא המספר הזה?

<משה אשר: כך היה גם בפעם הקודמת.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע להסביר איך זה מורכב?

<יוסי כהן: זה בעיקר מגלם את שכר הבסיס פלוס הפרשות סוציאליות.

ניסן סלומינסקי: שכר בסיס הוא מאה אחוזים?

<יוסי כהן: כן.

<יוסי כהן: פלוס הפרשות סוציאליות ומעט רווח.

<דוד רוטנברג: במסלול הזה אנחנו מחלקים בין מעסיק רגיל לבין מי שהוא קיבוץ ולבין מי שהוא מלכ"ר וכוח אדם כאשר בכוח אדם הפיצוי מתחלק בין קבלן כוח אדם לבין המעסיק בפועל כי קבלן כוח האדם מרוויח פרמיה מסוימת והמעסיק בפועל מרוויח את הרווח.

<דוד רוטנברג: המלכ"ר, בעצם אין לו את מרכיב הרווח ולכן הוא 125 אחוזים.

<דוד רוטנברג: הקיבוץ, לפי שווי חברי הקיבוץ.

<דוד רוטנברג: ניזוק רגיל, 132.5 אחוזים.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו תקריא.

<דוד רוטנברג: מסלול שכר עבודה.

<דוד רוטנברג: לעניין זה – "מסלול שכר עבודה" – לגבי ניזוק שאינו ניזוק המפורט בפסקאות (2) עד (4) – 132.5 אחוזים משכר העבודה היומי ששולם בשל יום היעדרות של העובד בשל המצב הביטחוני.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שהוא קיבוץ – שווי הנזק כאמור בפסקה (1) בתוספת סכום שהוא שווי עבודת חברי הקיבוץ.

<דוד רוטנברג: לעניין זה – "שווי עבודת חברי הקיבוץ" – סכום השכר הממוצע למשרת שכיר לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסם לאחרונה, מחולק ב-22 ומעוגן לסכום הקרוב שהוא מכפלה של עשרה שקלים חדשים ומוכפל בסך כל ימי היעדרות בשל המצב הביטחוני של חברי הקיבוץ העובדים בתעשייה, במסחר, בשירותים, בחקלאות או בתיירות בקיבוץ, ולמעט חברי הקיבוץ העוסקים במתן שירותים לחברי הקיבוץ עצמם.

<דוד רוטנברג: למעשה אנחנו באים לפצות את חברי הקיבוץ שעובדים במגזר היצרני ולא הצרכני.

<דוד רוטנברג: כלומר, הם לא במכבסה ובחדר האוכל אלא הם מייצרים בקיבוץ משהו שהוא בעל תוצרת חוץ.

<שלומית ארליך: לעניין הסיפה הזאת, "ולמעט חברי הקיבוץ העוסקים במתן שירותים לחברי הקיבוץ עצמם" זה משהו שגם לא ראינו שהיה קיים בנוסח הקודם.

<דוד רוטנברג: זה היה קיים.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שהוא קבלן כוח אדם – 132.

<דוד רוטנברג: 5 אחוזים משכר העבודה היומי ששילם בשל יום היעדרות של העובד בשל המצב הביטחוני, כאשר 117 אחוזים משכר העבודה היומי ישולם לקבלן כוח האם והיתרה תשולם למעסיק בפועל.

<דוד רוטנברג: היתרה לא תשולם למעסיק בפועל שבחר לתבוע פיצוי לפי מסלול המחזורים, כהגדרתו בפסקה (ב), או לפי מסלול ההוצאות, כהגדרתו בפסקה (ג).

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שהוא מוסד ציבורי זכאי – השיעור המתקבל מחלוקת סכום הכנסתו בשנת המס 2013, כפי שדווחה בדוח שהגיש לפי סעיף 131 לפקודה, שלא מתמיכות ותרומות (בפסקה זו – הכנסה אחרת) בסכום הכנסתו הכוללת בשנת המס 2013, כולל תמיכות ותרומות, שהוא מוכפל ב-125 אחוזים משכר העבודה היומי ששולם בשל יום היעדרות של העובד בשל המצב הביטחוני, ובלבד שישולם פיצוי רק בשל הכנסה אחרת שפחתה בשל המצב הביטחוני.

<שלומית ארליך: גם כאן, "ובלבד שישולם פיצוי רק בשל הכנסה אחרת שפחתה בשל המצב הביטחוני".

<דוד רוטנברג: מה שהסברנו קודם וכפי שחוש הציג את זה בדיון הקודם.

<דוד רוטנברג: למעשה אנחנו משלמים על החלק בו נפגעה הכנסתו ממכירת שירותים.

<דוד רוטנברג: כלומר, אם הוא מלכ"ר ומקבל תמיכות או תרומות או לא נפגעה הכנסתו, רק מהכנסה אחרת.

<אמיר דהן: אם יש הכנסה עצמית שעדיין הוא לא החזיר אותה.

<אמיר דהן: נגיד משרד הכלכלה קונה איזה שירות ממלכ"ר וזה שירות שזאת הכנסה עצמית.

<אמיר דהן: הוא לא מחזיר את זה למשרד הכלכלה.

<אמיר דהן: הוא לא נפגע.

<אמיר דהן: אנחנו לא נפצה באותו חלק שהוא לא החזיר אותו.

<אמיר דהן: לא ניתן לו פיצוי כפול.

<אמיר דהן: ניתן לו את השכר הזה של החוג והוא קיבל אותו ממקום אחר.

<אמיר דהן: רק אם זה נגרם מכך.

<דוד רוטנברג: לא עבד העובד האמור בחלק מיום העבודה, יהא הנזק החלק היחסי משכר העבודה היומי, שיחסו לכלל שכר העבודה היומי הוא כיחס מספר השעות שבהן לא עבד העובד כאמור, לסך כל שעות העבודה הרגילות ביום של אותו עובד, ובלבד שמספר השעות שבהן לא עבד העובד גבוה משעה אחת.

<דוד רוטנברג: למעשה אם הוא נעדר יותר משעה אחת, ישלם לו באופן יחסי על חלק ההיעדרות שלו.

<דוד רוטנברג: "שכר העבודה היומי" – שכר יום עבודה של העובד אילו היה עובד באותה יממה באופן רגיל, ובלבד שהשכר שולם לו בידי המעביד – כאן יש תשלום שכר - אך לא יותר מהשכר המרבי, ובתנאי שבעד החודשים אפריל, מאי ויוני 2014, שילם המעביד תשלומי חובה לפי כל דין בשל שכרו של העובד, ולגבי עובד שהתקבל לעבודה במהלך שלושת החודשים האמורים –בתנאי ששולמו כל תשלומי החובה מיום קבלתו לעבודה.

<דוד רוטנברג: "שכר ים עבודה של העובד" - שכר עבודה רגיל לים של העובד, בלא תוספות, לפי הממוצע בשלושת החודשים אפריל, מאי ויוני 2014, ולגבי עובד שהחל לעבוד אצל המעביד במהלך אותם שלושת החודשים – השכר כאמור לפי הממוצע המחושב לפי מספר ימי העבודה של אותו עובד באותם חודשים.

ניסן סלומינסקי: זה נעשה כדי שלא יכניסו פתאום עובדים פיקטיביים?

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: "השכר המרבי" – שכר השווה לשכר הממוצע למשרת שכיר (משרות של ישראלים), כפי שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחרונה לפני קרות הנזק, כשהוא מוכפל בשניים וחצי ומחולק ב-22 ומעוגל לסכום הקרוב שהוא מכפלה של עשרה שקלים חדשים.

ניסן סלומינסקי: תסביר.

<דוד רוטנברג: יש לנו תקרת שכר שהיא על פי שתיים וחצי מהשכר הממוצע לעובד.

ניסן סלומינסקי: לא מסתכלים כמה הוא קיבל בפועל.

<דוד רוטנברג: כמה הוא מקבל בפועל עד פי שתיים וחצי מהשכר הממוצע.

גילה גמליאל: פעמיים שכר ממוצע במשק.

גילה גמליאל: פעמיים וחצי.

<קריאה: במסלול שכר אין תקרה של שלושה מיליון.

<קריאה: אין תקרה בכלל.

<קריאה: התקרה היא בשכר ממוצע לעובד, שהוא לא יקבל יותר מפעמיים.

ניסן סלומינסקי: לא משנה אם במציאות הוא קיבל יותר.

<דוד רוטנברג: גם אם המשכורת החודשית שלו היא מאה אלף שקלים בחודש, הוא לא יקבל.

יעקב ליצמן: מנהל סניף בנק בשדרות, לא יקבל לפי מה שאתה אומר.

<יוסי כהן: העובד יקבל לפי שכרו שלו.

<יוסי כהן: הפיצוי יהיה לפי התקרה הזאת.

יעקב ליצמן: הבנק חייב לתת לו כרגיל.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי המדינה לא רוצה שיהיה שכר כל כך גבוה?

ניסן סלומינסקי: למה לא הלכו לפי מה ששר האוצר אמר, נדמה לי פי שלוש וחצי?

<דוד רוטנברג: לא.

<דוד רוטנברג: פי שתיים וחצי.

<אמיר דהן: אין תקרה גם אם זה יהיה יותר משלושה מיליון שקלים עבור אותו עסק, גם אם זה היה 15 מיליון, הוא יקבל 15 מיליון.

<אמיר דהן: אין תקרה.

<אמיר דהן: התקרה היא בעובד עצמו.

גילה גמליאל: כמה יוצא השכר בפועל?

גילה גמליאל: מה זה אומר כפול שניים וחצי?

<יוסי כהן: 1,020 ליום עבודה.

<יוסי כהן: זה היה בפעם הקודמת.

גילה גמליאל: כמה אתה מדבר חודשית.

גילה גמליאל: לא שכר גבוה יותר מ-22 אלף שקלים?

<קריאה: 22.5.

ניסן סלומינסקי: הם אומרים שהעובד יקבל את מה שמגיע לו.

<קריאה: הוא יקבל.

ניסן סלומינסקי: המעביד יקבל פיצוי רק על החלק הזה.

<שלומית ארליך: לעניין משרות של ישראלים.

<שלומית ארליך: בנוסחים קודמים לא היה כתוב משרות של ישראלים אלא היה כתוב בלא עובדים מיהודה, שומרון, חבל עזה ודרום לבנון אך כולל עובדים שמעבידיהם - - -

<דוד רוטנברג: זה נוסח יותר מדויק.

<שלומית ארליך: אבל מדובר באותה קבוצה?

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: אותו דבר בדיוק.

<דוד רוטנברג: "יום היעדרות בשל המצב הביטחוני" – כאן עשינו הקלה ואני אסביר אותה - יום שבו עובד נעדר מעבודתו אצל ניזוק בשל המצב הביטחוני, למעטי יום שבו נעדר בשל מחלה, תאונה, חופשה שנתית, מילואים, או בשבת ובחג וביום שישי – למעט מי שעובד באופן רגיל בימים אלה, ואם העובד אינו מתגורר באזור שבין 0 ו-7 קילומטרים גדר המערכת המקיפה את רצועת עזה, ובלבד שמתקיים בו גם אחד מאלה: ההתחלה אומרת – וזאת הקלה – שמטווח הישובים אפס עד שבע, אנחנו לא דורשים היעדרות בשל שמירה על ילד או שמוסד הלימודים נסגר, אלא בעצם כל אדם שנעדר, כל עובד שנעדר, יקבל פיצוי בגין יום ההיעדרות הזה.

ניסן סלומינסקי: בלי קשר.

<דוד רוטנברג: בלי קשר.

<דוד רוטנברג: זאת הקלה.

ניסן סלומינסקי: והמעביד יקבל גם בגין זה.

<דוד רוטנברג: כן.

ניסן סלומינסקי: המעביד חייב לשלם לעובד.

<דוד רוטנברג: זאת הקלה משמעותית.

יעקב ליצמן: האם זה שפיקוד העורף הורה לפני כשבועיים לגבי אשדוד ואשקלון.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: כבר עברנו על זה.

גילה גמליאל: זה הסעיף של מוסדות חינוך.

יעקב ליצמן: לא זה.

יעקב ליצמן: האם שאמרו להמשיך לפעול כרגיל בא למנוע קבלת פיצוי?

גילה גמליאל: הם דיברו על זה כאן והם גם שינו את ההגדרות לגבי מוסדות חינוך.

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על מוסדות חינוך.

<אמיר דהן: ההקלה אומרת שבעורף אמרו לכו לעבודה.

ניסן סלומינסקי: בואו קודם נסיים את זה.

<דוד רוטנברג: למעשה בשל המצב של המנהרות ובשל הפחד של העובדים באזור לצאת מהבתים באופן כללי, החליט השר בשבוע שעבר, בין שלישי לרביעי, לתת הקלה בנושא הזה של אפס עד שבע.

<דוד רוטנברג: כל עובד שנעדר בשל כל סיבה שהיא.

ניסן סלומינסקי: מכובד.

<דוד רוטנברג: התנאים שהיו קודם כוללים את כל האפס עד ארבעים ועכשיו הם חלים לשבע עד ארבעים וגם שם יש הקלה מסוימת.

<דוד רוטנברג: אם העובד אינו מתגורר באזור שבין אפס לשבעה קילומטרים מגדר המערכת המקיפה את רצועת הזה, ובלבד שמתקיים בו גם אחד מאלה: הוא נעדר מעבודתו לפי הוראות פיקוד העורף, או עקב הוראה על סגירת מוסד החינוך שבו העובד מועסק.

<דוד רוטנברג: הוא אדם עם מוגבלות כהגדרתו בסעיף 5 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, או שהוא הורה של אדם כאמור, שנעדר מעבודתו לצורך השגחה עליו (בפסקה זו – ההורה), ולבד שמתקיימים לגבי האדם עם המוגבלות שני אלה - מוגבלותו ידועה למעביד, או שהוא, או ההורה לי העניין, המציא למעביד אישור או תיעוד רפואי המעיד עליה.

<דוד רוטנברג: הוא אינו יכול להגיע למקום העבודה או לשהות בו, משום שמוגבלותו, או מוגבלות ילדו עליו הוא משגיח, לפי העניין, מונעת ממנו לפעול לפי הנחיות פיקוד העורף בתקופת ההכרזה.

<דוד רוטנברג: והכול ובתנאי שמתקיימים התנאים הקבועים בתקנה 3, פסקאות (א) ו-(ב), בשינויים המחויבים.

<אייל לב ארי: מה זה האישור שאתם מציינים ב-(א)?

<דוד רוטנברג: אישור רפואי כלשהו על מוגבלות.

<אייל לב ארי: רשום אישור או תיעוד רפואי.

<אייל לב ארי: זה לא אישור רפואי.

<דוד רוטנברג: או אישור על תעודת נכות או אישור מוגבלות או תיעוד רפואי.

<דוד רוטנברג: כאן יש הקלה לכל, לפי הכתוב בהסכם הקיבוצי.

<אייל לב ארי: מבקשים כאן אישור או תיעוד רפואי על המוגבלות של הבן אדם אם היא לא ידועה למעביד.

<אייל לב ארי: האם נדרש כאן תיעוד רפואי או הצהרה?

ניסן סלומינסקי: מה בדרך כלל ההגדרות אצלכם?

אילן גילאון: אסור לדרוש דבר כזה.

<יוסי כהן: בעיקרון מי שיש לו רקורד של מוגבלות אצל המעסיק, לא מבקשים ממנו עוד משהו.

<יוסי כהן: מי אין לו רקורד של מוגבלות אצל המעסיק, צריך להביא אישור שיש לו את המוגבלות.

אילן גילאון: אולי הוא מוגבל כתוצאה ממבצע או משהו.

<אייל לב ארי: יכולה להיות גם מוגבלות זמנית.

<אייל לב ארי: אני לא מבין את הצורך באישור רפואי ולמה לא די בהצהרה של העובד עצמו שהוא נעדר עקב מוגבלות.

<יוסי כהן: כי לגבי מוגבלות פיזית, המקובל הוא שמבקשים אישור רפואי.

<יוסי כהן: זה הכלל הנהוג.

יעקב ליצמן: האם הפיצויים של ביטוח לאומי הם אותם פיצויים שמקבלים כאן?

ניסן סלומינסקי: מישהו יודע לענות?

אילן גילאון: אני יודע לענות אבל אתה יודע מה אני יודע לענות?

<דוד רוטנברג: לא אנחנו מבקשים את האישור הרפואי הזה אלא הוא מראה למעביד למה הוא לא הגיע.

יעקב ליצמן: אני שואל האם ביטוח לאומי נותן אותם פיצויים כפי שמקבלים כאן.

<יוסי כהן: אין קשר בין ביטוח לאומי.

יעקב ליצמן: אין קשר, אבל מישהו נפצע, הוא מקבל מביטוח לאומי ולא מכאן, אז הוא יקבל פחות פיצויים?

<יוסי כהן: לא.

<יוסי כהן: אין קשר בין תשלומי ביטוח לאומי לבין תשלומי מעסיק.

<יוסי כהן: תשלום המעסיק הוא תשלום שכר, תשלום ביטוח לאומי הוא תשלום בגין אירוע ביטוחי, אם זאת נכות או פגיעה בעבודה.

<יוסי כהן: אין קשר בין הדברים.

גילה גמליאל: אפשר להמשיך.

<דוד רוטנברג: הוא נעדר מעבודתו לצורך השגחה על ילדו, הנמצא עמו, עקב הוראה על סגירת מוסדות חינוך במקום מגוריו, המצוי באזור המיוחד, או עקב סגירת מוסד החינוך שבו לומד או שוהה הילד, ובלבד שמוסד החינוך מצוי באזור המיוחד, והכול ובלבד שאין במקום העבודה של העובד או של בן זוגו מסגרת נאותה להשגחה על הילד, ומתקיים אחד מאלה: הילד נמצא בהחזקתו הבלעדית של העובד או שהעובד הוא הורה יחיד של הילד.

<דוד רוטנברג: בן זוגו של העובד הוא עובד עצמאי, ולא נעדר מעבודתו, מעסקו או מעיסוקו במשלח ידו, לצורך השגחה על הילד, ואם בן הזוג אינו עובד או עובד עצמאי – נבצר ממנו להשגיח על הילד.

<דוד רוטנברג: למעשה כאן אנחנו נותנים לאחד מבני הזוג שנשאר לשמור על הילד ולא לשני בני הזוג.

<דוד רוטנברג: הוראות פסקה זו יחולו לגבי עובד שהוא אומן, ואולם היעדרות של עובד כאמור תיחשב כיום היעדרות רק אם לא ניתן פיצוי לפי פסקה זו בעד אותו יום בשל יום היעדרות של הורהו של הילד, לפי העניין, לצורך השגחה על אותו ילד.

<דוד רוטנברג: לעניין זה – "אומן" – הורה במשפחה שאושרה בידי מי ששר הרווחה והשירותים החברתיים הסמיכו לכך לשמש כמשפחת אומנה.

<דוד רוטנברג: "הורה יחיד", "ילד", "מוסד חינוך" –כהגדרתם בחוק הגנה על עובדים שעת חירום, התשס"ו-2006.

שמעון סולומון: מדובר על זכאות של שני הורים, נכון?

<דוד רוטנברג: כאן אנחנו נותנים אפשרות לזכאות להורה אחד.

<דוד רוטנברג: לאחד משני ההורים שנשאר לשמור על ילדו.

שמעון סולומון: אבל ילד עם מאה אחוזי נכות?

<קריאה: אחד משני ההורים.

גילה גמליאל: בכל מצב אחד משני ההורים.

<קריאה: משבע עד ארבעים.

גילה גמליאל: אפס-שבע, זה כל מי שנשאר בהגדרה אבל מדברים על שבע עד ארבעים.

<דוד רוטנברג: אפס עד שבע, כולם, כל מי שנשאר ויכולים אלה להיות שני ההורים.

<שלומית ארליך: לעניין ההגדרה של אומן.

<שלומית ארליך: בנוסחים הקודמים היה כתוב מי שאושר על ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים לשמש כמשפחת אומנה בין לבדו ובין יחד עם בן זוגו.

<שלומית ארליך: למה הכנסתם כאן תיקון בהגדרה?

<שלומית ארליך: עכשיו זאת רק משפחה שאושרה בידי מי ששר הרווחה והשירותים החברתיים הסמיכו.

<דוד רוטנברג: אני חוב שגם קודם זה היה כך.

גילה גמליאל: זאת נראית לי הגדרה נכונה יותר.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: זאת הגדרה נכונה יותר.

<קריאה: אדם נכה משבע עד ארבעים, אם הוא לא נשאר לשמור על ילדו, הוא לא יכול להיעדר מהעבודה.

<קריאה: זה לפי לשון הסעיף שיהיה לכם ברור.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי שלהם יש סעיף נפרד.

ניסן סלומינסקי: מה מצבו של אדם נכה שלא קשור לשמירה על הילד?

<דוד רוטנברג: גם הוא מקבל.

גילה גמליאל: אבל אדם נכה זה כמו אדם שיש לו ילד נכה.

<דוד רוטנברג: אדם נכה מקבל.

ניסן סלומינסקי: תסביר את המסלולים ואחר כך תקרא.

<דוד רוטנברג: מסלול מחזורים הפשוט והרגיל מתבסס על השוואת המחזור של זמן המלחמה למחזור מקביל בשנה קודמת במכפלה של ההוצאות הנחסכות של העובד וזה הפיצוי שמגיע לו.

<דוד רוטנברג: מסלול מחזורים לעניין זה – "מסלול מחזורים" – לגבי ניזוק שאינו ניזוק המפורט בפסקה (2) – שהוא בעצם מלכ"ר - סכום הפרש המחזורים כשהוא מוכפל במשלים ההוצאה הנחסכת.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שהוא מוסד ציבורי זכאי ולגבי ניזוק שבשנת המס 2013 או 2014 הוא עוסק פטור כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף – כאן אני מדלג על הקטע של יולי כי אנחנו כבר בסביבת אוגוסט - ההפרש החיובי שבין ההכנסה בשנת המס 2013 מחולקת ב-6 לבין סכום הכנסתו בחודשים יולי ואוגוסט 2014, כשהוא מוכפל במשלים ההוצאה הנחסכת.

<דוד רוטנברג: והכול לא יותר מ-3,000,000 שקלים חדשים, ובלבד ששילם שכר לעובדיו בעד יום היעדרות בשל המצב הביטחוני.

<דוד רוטנברג: את הקטע לגבי יולי אנחנו משמיטים מהנוסח.

ניסן סלומינסקי: תגיד מה אתה משמיט.

<דוד רוטנברג: אני משמיט מהמילים אחרי חוק מס ערך מוסף, ההפרש החיובי שבין שנת המס 2013 מחולקת ב-12,עד ל-31 ביולי 2014.

ניסן סלומינסקי: תסביר.

<דוד רוטנברג: למעשה מסלול מחזורים מבוסס על השוואת המחזורים כפי שדווחו בדיווחי מע"מ ולמלכ"ר אין מחזורים מדווחים.

<דוד רוטנברג: לכן אנחנו לוקחים את ההכנסה החייבת שלו.

<דוד רוטנברג: בעיקרון היא הייתה מחולקת לחודש יולי חלקי 12, הכנסה חייבת בשנת המס 2013, ועכשיו אנחנו עושים את זה חלקי שש כי זה יולי ואוגוסט.

ניסן סלומינסקי: תסביר את המגבלה של שלושה מיליון.

<דוד רוטנברג: זאת המגבלה שקבע השר.

<דוד רוטנברג: המגבלה אומרת שגם אם הפרש מחזורים בין יולי-אוגוסט השנה לבין יולי-אוגוסט שנה קודמת בהכפלה של ההוצאה הנחסכת לבין הפיצוי של יותר משלושה מיליון שקלים, זה נחתך.

ניסן סלומינסקי: למשל אינטל בקריית גת.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש לה הפסד באחוזים כמו בכל מפעל אבל מאחר והמחזור שלה גדול, הפער הוא הרבה יותר משלושה מיליון שקלים.

ניסן סלומינסקי: מה עושים?

<דוד רוטנברג: זה נחתך בשלושה מיליון.

<דוד רוטנברג: זה עבר מבחן בג"ץ במלחמת לבנון השנייה.

ניסן סלומינסקי: תסביר את ההיגיון.

<דוד רוטנברג: ההיגיון הוא הגיון תקציבי.

<דוד רוטנברג: רצינו להגדיר את הפיצוי בגג עד שלושה מיליון שקלים למרות שיש עסקים שמגיעים לסכום הזה.

<דוד רוטנברג: רוב מכריע של העסקים לא מגיע לתקרה הזאת.

<דוד רוטנברג: יש עסקים שמגיעים מעל לשלושה מיליון.

ניסן סלומינסקי: אם היה לו הפסד של שישה מיליון, הוא יקבל שלושה מיליון ועל שלושת המיליון האחרים אין פיצוי במסלול כלשהו?

<דוד רוטנברג: אין.

<דוד רוטנברג: בשום מסלול.

יעקב ליצמן: כמה זמן היה עמוד ענן?

<קריאה: 11 ימים.

יעקב ליצמן: אז שר האוצר נתן שלושה מיליון שקלים על עשרה ימים.

<דוד רוטנברג: לא.

<דוד רוטנברג: זה היה מיליון.

<דוד רוטנברג: בעמוד ענן הייתה מגבלה של מיליון שקלים.

<קריאה: זאת בדיוק הנקודה.

<קריאה: עמוד ענן היה תשעה ימים.

<קריאה: חלקו מיליון שקלים לתשעה ימים, זה יוצא מעל מאה אלף שקלים ביום.

<קריאה: כאן, במקרה הזה, אם לוקחים 55 ימים עד סוף אוגוסט, בהנחה שזה יימשך, לוקחים שלושה מיליון.

<קריאה: זה לא שלושה מיליון לחודש ואת זה צריך להדגיש.

<קריאה: אז הפיצוי ליום, אם אני לא טועה, אחת מחברות הכנסת הבוקר הצהירה על כך שצריך להיות פיצוי לפי תחשיב ליום.

<קריאה: הערה שנייה שאני רוצה להעיר.

<קריאה: אם אנחנו הולכים לעמוד ענן, חלק מהמגזר העסקי חשב שזה לא נכון ללכת על עמוד ענן כי זה מודל מאוד מצומצם, אבל אם הולכים על זה, למה הכניסו כאן בתקנות עכשיו את הלינקג' לשלם שכר עובדים?

<קריאה: הרי דיברנו הבוקר והזכירו הרבה אנשים הבוקר שיש הרבה מאוד עסקים קטנים שהם בבעיה תזרימית מאוד קשה בגלל שהם צריכים לשלם ארנונה, חשמל, מים וכולי.

<קריאה: אנחנו עכשיו באים לעסקים האלה ואומרים להם: אנחנו קצת תקועים עם המקדמות, אנחנו עוד לא יודעים כמה תקבל ואם תקבל אותם, תקבל חצי ממה שקיבלת בעמוד ענן שזה שקל וחצי, אנחנו אומרים לך שאתה חייב לשלם את שכר העובדים שלך ורק אז אנחנו נבוא לעשות אתך תחשיב של פיצויים.

<קריאה: מה אנחנו עושים בזה?

<קריאה: אנחנו גם יורים בעסקים וגם עושים וידוא הריגה?

<קריאה: אני לא מצליחה להבין את החשיבה הזאת.

יעקב ליצמן: את רוצה שלא ישלמו משכורות?

<קריאה: לא אמרתי שלא ישלמו שכר.

ניסן סלומינסקי: איך זה קשור לשלושה מיליון?

<קריאה: זה אותו סעיף.

<קריאה: הוא הקריא את זה.

<קריאה: הוא הקריא גם סעיף שאומר בהמשך שהוא לא יקבל את זה אלא אם הוא משלם שכר לעובדים.

<קריאה: מה אנחנו עושים לאותו עסק אם תשעים אחוזים מכלל העסקים בדרום הם עסקים קטנים?

<קריאה: אין לו כסף לשלם עכשיו לעובדים שלו, ומה הוא עושה?

<קריאה: הוא לא יכול לגשת ולקבל פיצוי.

<משה אשר: אני רוצה להסביר.

<משה אשר: המטרה של הסעיף הזה היא שמי שמקבל פיצוי, אנחנו גם מצפים שהוא ישלם לעובדים.

ניסן סלומינסקי: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: השאלה מה קודם למה.

ניסן סלומינסקי: קודם כל הוא צריך לשלם את המשכורת ורק אז הוא יקבל פיצוי או הפוך?

<משה אשר: כן.

ניסן סלומינסקי: מה עושה עסק קטן שאין לו כסף.

<משה אשר: לכן אנחנו נותנים לו את המקדמות.

<משה אשר: אנחנו מעבירים מקדמות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, המקדמות לא קשורות לזה.

<משה אשר: לא.

<משה אשר: אנחנו לא מתנים את תשלום המקדמה בתשלום השכר.

יעקב ליצמן: היא צודקת.

יעקב ליצמן: אני מציע להעלות משלושה מיליון לארבעה מיליון.

ניסן סלומינסקי: כמה עסקים כאלה אתם מכירים בארבעים הקילומטרים האלה?

<ערן יעקב: מניסיון עמוד ענן אנחנו יכולים להגיד לך שכאשר אז היו מיליון שקלים, עסקים מעטים מאוד הגיעו לרף הזה.

<קריאה: אבל אלה היו תשעה ימים.

<ערן יעקב: שלושה מיליון שקלים, זה מעבר לעניין הזה של כמה עסקים לא הגיעו.

<ערן יעקב: זה נותן איזשהו קייפ מסוים שאומר שיכולת תשלום צריכה להיות גם מוגבלת במובן הזה שגם עסקים בסוף, ככל שהם גדולים, יש להם יכולת להתבסס טוב יותר וגם יש להם יכולת להתמודד ככל שזה עובר את התקרה.

ניסן סלומינסקי: תחשבו לתת קצת יותר, כי זה לא סביר.

ניסן סלומינסקי: יש עסק גדול שאתה יודע שהוא באמת מפסיד, למה הוא צריך לסבול ביחס לכל עסק אחר?

<יוסי כהן: באירועים הקודמים אז עשינו תקנות לאחר תום המלחמה, ידענו לאמוד את הנזק וידענו לדעת בערך מה יכול להיות.

<יוסי כהן: כאן אנחנו באמצע המלחמה.

ניסן סלומינסקי: תרשום לך ותן לנו תשובה.

יעקב ליצמן: אין כל כך הרבה מפעלים כאלה.

<דוד רוטנברג: "הכנסה בחודשים יולי 2014" – נמחקה.

ניסן סלומינסקי: כולל סעיפים קטנים (1) ו-(2).

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: "הכנסה בחודשים יולי ואוגוסט 2014" – לגבי ניזוק שהוא מוסד ציבורי זכאי – סכום ההכנסה בחודשים יולי ואוגוסט 2014 שאושר לעניין זה בידי רואה חשבון, ממכירת שירותים או מוצרים, שהתמורה בשלהם מתקבלת ממתן השירות או הספקת המוצר בפועל בחודש יולי ואוגוסט 2014.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שבשנת המס 2013 או 2014 הוא עוסק פטור כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף – סכום ההכנסה בחודשים יולי ואוגוסט 2014, שאושר לעניין זה בידי רואה חשבון בניכוי הכנסה שחל עליה חלק ה לפקודה או חוק מיסוי מקרקעין.

<דוד רוטנברג: שום דבר לא השתנה מאז עמוד ענן.

<דוד רוטנברג: "הכנסה בשנת המס 2013" – לגבי ניזוק שהוא מוסד ציבורי זכאי – סכום ההכנסה בשנת המס 2013 כפי שדווחה בדוח שהגיש המוסד הציבורי הזכאי לפי סעיף 131 לפקודה, שהתקבלה ממכירת שירותים או מוצרים שהתמורה בשלהם מתקבלת באופן שוטף ובמהלך רוב חודשי השנה.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שבשנת המס 2013 או 2014 הוא עוסק פטור כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף ולגבי ניזוק הרשום כעוסק אחד עם עוסק אחר לפי סעיף 56 לחוק מס ערך מוסף – סכום ההכנסה בשנת המס 2013 כפי שדווחה בדוח שהגיש הניזוק לפי סעיף 131 לפקודה בניכוי הכנסה שחל עליה חלק ה לפקודה או חוק מיסוי מקרקעין.

ניסן סלומינסקי: כשאתה משווה את זה אחורה, לשנה שעברה, זה אמור לגבי מה?

ניסן סלומינסקי: לגבי התשלום הסופי?

ניסן סלומינסקי: זה לא לגבי המקדמות, נכון?

<דוד רוטנברג: לא לגבי המקדמות.

ניסן סלומינסקי: אם אתה רואה שהעסק גדל, היה ינוקא ב-2013 ועכשיו הוא התפתח, למה אתה מפצה אותו רק ביחס לזה?

<דוד רוטנברג: הנושא הזה עלה גם בעמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: משה, נניח שיש גוף שב-2013 קם והיה לו איזה מחזור מסוים, עכשיו הוא התפתח ויש לו מחזור הרבה יותר גדול.

<משה אשר: זה עובד לשני הכיוונים.

<משה אשר: יש מפעלים שהיו בהאטה ויש כאלה שהם בצמיחה.

<משה אשר: זאת כבר בדיקה פרטנית.

ניסן סלומינסקי: אלה שהם בהאטה ושילמת להם יותר חס ושלום, לא קרה כלום.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, יכול להיות מקרה הפוך.

<דוד רוטנברג: זה נדון גם בעמוד ענן.

<משה אשר: גם בעמוד ענן הייתה תביעה כזאת ואמרנו שלא נצא מזה.

<משה אשר: אתה לא יכול רק למעלה.

<משה אשר: אנחנו אמרנו לפני זמן מה שאנחנו לא מפצים את הכול.

ניסן סלומינסקי: למה אתה לא יכול לקחת חודש לפני המבצע ולראות.

ניסן סלומינסקי: אם הוא באמת גדל משמעותית, לך אתו הלאה.

<משה אשר: ואם הוא ירד?

ניסן סלומינסקי: ירד, לא יודע, תחליט אתה.

ניסן סלומינסקי: אני דואג יותר לזה שעולה ומפסיד.

<קריאה: בעופרת יצוקה היה מקדם האטה בעקבות המשבר הכלכלי ודרשו להוציא את מקדם ההאטה בעמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: לא עמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: עסק שגדל ומתפתח, דבר שקורה הרבה פעמים בעיקר בעסקים הקטנים כי הגדולים יכול להיות שהם יכולים לספוג אבל עסק קטן מתפתח בזיעת אפיו ואתה בא ומשווה אותו אחורה ואומר, מצטער.

ניסן סלומינסקי: למה?

<אמיר דהן: זה חלק מהחליפה.

ניסן סלומינסקי: מה זה חלק?

ניסן סלומינסקי: אפשר לשנות את החליפה.

ניסן סלומינסקי: זה לא ירד עם משה מסיני.

ניסן סלומינסקי: אני נותן לכם דרך איך אפשר לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: קח חודש לפני המלחמה והחודש המקביל שהיה ב-2013.

ניסן סלומינסקי: אם תראה שהמחזור גדל משמעותית, זאת אומרת העסק באמת מתפתח, לך אתו על זה.

<דוד רוטנברג: השאלה אם נוכל לעשות את זה גם עם מקדם ההאטה.

ניסן סלומינסקי: אתם כמדינה יכולים לספוג אבל העסק התפתח ופתאום אתם קוטעים אותו באמצע.

<נעמי היימיש רייש: אנחנו לא מדברים כאן על צמיחה או האטה כללית במשק ועל כך שהמשק חווה מיתון.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: על העסק עצמו.

<נעמי היימיש רייש: על העסק ספציפית.

<נעמי היימיש רייש: אם רשות המסים מראה לגבי עסק שהוא כן הלך במסלול ירוק, היא מראה שההפסדים שנגרמו לו לא היו כתוצאה מהמלחמה, זאת אומרת במקרה בו הייתה לו האטה או איבוד לקוחות, הם מוציאים אותו מהמסלול הירוק והם כן מורידים לו.

<נעמי היימיש רייש: ההפך זה לא עובד.

ניסן סלומינסקי: את זה אני שואל.

<דוד רוטנברג: אני אתייחס לדבריה של נעמי.

<דוד רוטנברג: מה שנעמי אמרה זה לא עניין של הנוסחה או לא נוסחה אלא מה שנעמי אמרה, הכוונה היא שכאשר אנחנו מפחיתים, יש לנו פסיקה, צריך להיות תנאי סף ברור שהנזק נגרם בשל המלחמה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: היא אמרה שכאשר הולך להפחתה, אתם כן יודעים לעשות את ההבחנות.

ניסן סלומינסקי: אז כאן תעשו גם את ההבחנות כשזה הולך לכיוון למעלה.

ניסן סלומינסקי: זה הכול.

ניסן סלומינסקי: לא שזה זה בדיוק.

<משה אשר: זה יהיה נכון לעסקים חדשים שלמעשה אין להם בסיס ויש להם אילו חודשי הרצה.

<משה אשר: אנחנו ננטרל להם את חודשי ההרצה.

<משה אשר: לאלה אפשר למצוא פתרון.

<משה אשר: אי אפשר למצוא לכל עסק במדויק כי אחרת אתה לא תצא מזה.

<משה אשר: אנחנו מכירים את ההתנהלות בתביעות האלה, אנחנו רוצים שזה יהיה כמה שיותר מהר וכמה שפחות בירוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: אתה תבקש ממנו שייתן לך את המחזור חודש לפני.

<משה אשר: אני לא רוצה לבקש.

<משה אשר: אני רוצה לקבל את נתוני המע"מ ולהשוות.

ניסן סלומינסקי: תשווה את נתוני המע"מ חודש לפני המלחמה לשנה לפני כן באותו חודש.

ניסן סלומינסקי: אם תראה שיש צמיחה גדולה, סימן שהעסק צומח ותמשיך אתו הלאה בזה.

<משה אשר: ואם יש האטה, אני אוריד לו?

ניסן סלומינסקי: אמרתי.

ניסן סלומינסקי: אם יש האטה, לא יודע.

<משה אשר: אנחנו הולכים בצורה סימטרית.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: הראו לך כאן שאתה לא הולך סימטרי.

<קריאה: בפועל בעמוד ענן לא היה מקדם האטה ולא מקדם האצה.

<קריאה: בפועל המפקחים שלך עשו מקדם האטה כי כן היה נכון לעשות, אבל מקדם האצה לא נעשה.

<קריאה: אנחנו יושבים כאן ומדברים ומראה לי מפקח בצורה נכונה שיש ירידה וכתוב בתקנה שצריך להוכיח שהנזק הוא מהמלחמה.

<קריאה: אם כן, זה כן נעשה.

<קריאה: אני מאוד מבקש שכן יהיה מקדם האצה לכולם.

ניסן סלומינסקי: משה, אני רוצה תשובה על זה כי אנחנו מדברים כאן בסך הכול על עסקים קטנים שרוצים לחזק אותם ולעודד אותם אבל כאן בגלל המלחמה הורגים אותם.

<קריאה: זאת הסיבה ששלושים אחוזים מהעסקים לא קיבלו פיצוים.

ניסן סלומינסקי: משה, למה שלא תכניסו גם את זה.

ניסן סלומינסקי: הוא נותן לך נתון אחד של חודש לפני המלחמה.

<קריאה: חודשיים.

ניסן סלומינסקי: או חודשיים.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: מכאן ומכאן ואתה רואה אם הוא באמת גדל ואז לך אתו.

<קריאה: זה מה שהיה בעופרת יצוקה.

בועז טופורובסקי: חייב להיות משהו אחיד.

<ערן יעקב: ניסן, תזכור שהתהליך כאן הוא תהליך נורמטיבי שגם היכולת שלנו תהיה להגיע לעסקים מהר מאוד.

<ערן יעקב: כשאתה אומר שאתה מתחיל לסרבל את העניינים של מקדם האצה כמו שמשה אומר ומתחיל לקדם חלק שיש להם מקדם הפחתה, היינו בתהליך הזה והחלטנו לא להביא את מקדם ההפחתה.

<משה אשר: כל עסק הוא או כך או כך.

<ערן יעקב: בסוף יש כאן תהליך שהוא תהליך נורמטיבי ומהיר שמאפשר לעסקים האלה לקבל את הכסף מהר.

<קריאה: ערן, זה לא מעכב כלום.

<קריאה: זה לא נכון להגיד שזה מעכב.

ניסן סלומינסקי: אתה הולך מהר והאיש מפסיד.

<ערן יעקב: לא.

<ערן יעקב: הוא לא מפסיד.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה שלך לקחת חודשיים לפני כן?

<ערן יעקב: זה מסרבל.

גילה גמליאל: מה לגבי עסקים חדשים?

<ערן יעקב: עסקים חדשים, יש להם.

<ערן יעקב: אין בעיה.

גילה גמליאל: אז איפה הבעיה?

<ערן יעקב: אין בעיה.

<ערן יעקב: הוא רוצה מקדם האצה לחברות.

<ערן יעקב: בסוף זה גם לא עוזר לעסקים קטנים.

ניסן סלומינסקי: הם מסתכלים רק ביחס למה שהיה לפני שנה וכאילו הוא לא גדל.

<ערן יעקב: לטוב ולרע.

גילה גמליאל: יש לי שאלה שאולי יכולה לפתור את הבעיה.

גילה גמליאל: שאלה פשוטה.

גילה גמליאל: בעסקים משתנים אתם לא יכולים לשלם להם מאה אחוזים מעמוד ענן בתור התחלה?

גילה גמליאל: במקדמה?

<ערן יעקב: לא, לגבי המקדמות, ניתן את המקדמות.

<ערן יעקב: לא מאה אחוזים.

<ערן יעקב: ניתן.

גילה גמליאל: זה משמעותי.

גילה גמליאל: אני דיברתי היום עם כמה גורמים והם אמרו שאם משלמים להם במקדמות מאה אחוזים עמוד ענן, אין להם בעיה.

מיכל בירן: מאה אחוזים של עמוד ענן, זה בערך חמישים אחוזים כאן.

גילה גמליאל: לא משנה.

גילה גמליאל: יכול להיות פתרון ואני מבקשת שתקשיבו.

גילה גמליאל: בדרך כלל אני יצירתית בפתרונות.

ניסן סלומינסקי: אני הצעתי פתרון.

גילה גמליאל: אנשים שדיברו אתי במהלך כל התקופה הזאת בחוץ וגם ביום חמישי אמרו שני דברים.

גילה גמליאל: אפשרות אחת מדברת על כך שתתייחסו למספר הימים של המבצע או שתתייחסו למאה אחוזי המקדמה של עמוד ענן.

גילה גמליאל: אם אתם מסכימים למתן המקדמות של מאה אחוזים של עמוד ענן, מבחינת האנשים, בינתיים לא היה מישהו אחד ששמעתי שהתנגד לזה, הם הסכימו שאלה יהיו המקדמות.

גילה גמליאל: אם זה הפתרון, זה נותן לך מענה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על הסכום הסופי שישלמו לה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא הולך על מחזור, הוא מסתכל על מה היה החודש לפני שנה, באותו חודש, והוא משווה את המחזורים.

ניסן סלומינסקי: אם עסק סטטי, זה בסדר להשוות ואז אתה רואה כמה הוא הפסיד.

גילה גמליאל: אבל בנושא המקדמות, זה ייתן לנו פתרון.

ניסן סלומינסקי: עוד נגיע למקדמות.

<משה אשר: רשמנו את ההצעה.

<משה אשר: יהיו עוד כמה נקודות.

<דוד רוטנברג: "הפרש המחזורים" – אני מוחק מהמילה ההפרש עד 30 ביולי 2014 - ההפרש החיובי שבין מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודש יולי ואוגוסט 2013 לבין מחזור עסקאותיו בחודש יולי ואוגוסט 2014 ואם היה מחזור עסקאותיו של הניזוק כולל פעילות ממספר סניפים, יופחתו ממנו מחזורי העסקאות של הסניפים אינם כלולים באזור המיוחד, ואם היה הניזוק רשום כעוסק אחד עם עוסק אחר לפי סעיף 56 לחוק מס ערך מוסף, יופחת מהמחזור המאוחד מחזורו של העוסק האחר.

זבולון כלפה: כל זה בכפוף להערה שהייתה כאן כרגע.

גילה גמליאל: זה קשור למעלה, כי זה מסביר את הדברים האלה.

<דוד רוטנברג: "מחזור עסקאות בחודש יולי 2013" - אנחנו נתאים את זה למלחמה שהתמשכה עד חודש אוגוסט ולכן סעיף (1), החד חודשית, יימחק.

<דוד רוטנברג: סעיף (2) גם יימחק ואני מקריא את סעיף (3) ו-(4) שאלה בתי מלון שיועתקו מכאן להגדרה של מחזור עסקאות בחודשים יולי ואוגוסט 2013.

גילה גמליאל: סעיף (1) ו-(2) נמחקו.

<אייל שני: פסקאות (1) ו-(2).

<דוד רוטנברג: פסקאות (1) ו-(2) נמחקו.

גילה גמליאל: מה קורה עם סעיף (3) ו-(4)?

<דוד רוטנברג: עוברים להגדרה הבאה.

גילה גמליאל: לאגוסט.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: לאוגוסט.

<דוד רוטנברג: "מחזור עסקאות בחודשים יולי ואוגוסט 2013".

<דוד רוטנברג: הרישא האומרת שהסתיימה תקופת ההכרזה נמחקת עד ה-31 ביולי 2014.

<דוד רוטנברג: מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודשים יולי ואוגוסט 2013 כפי שדווח לרשות המסים בישראל עד יום ט' בתמוז התשע"ד (7 ביולי 2014).

<דוד רוטנברג: ולגבי ניזוק שפתח את עסקו בתקופה שמיום כ"ג בתמוז התשע"ג (2 ביולי 2013) עד יום ט' בתמוז התשע"ד (7 ביולי2014) – יום לפני תחילת המלחמה – והודיע לרשות המסים בישראל על פתיחת עסקו עד יום ט' בתמוז התשע"ד (7 ביולי 2014), מחזור עסקאותיו מיום תחילת הפעילות עד סוף חודש יוני 2014 מחולק במספר חודשי הפעילות ומוכפל ב-2.

<דוד רוטנברג: זאת ההגדרה של מחזור העסקאות 2013.

<דוד רוטנברג: זאת תקופת הבסיס להשוואה למלחמה.

<דוד רוטנברג: אני חוזר לסעיפים (3) ו-(4) שמועברים לכאן.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שעיסוקו בהפעלת בית מלון, חדר אירוח, אולם שמחות או גן אירועים – האמור בפסקאות (1) או (2)- שזה עסק חדש ורגיל – לפי העניין, או לפי בחירתו של ניזוק כאמור שמתקיים בו האמור בפסקת משנה (א) או (ב) –סכום הכנסתו לתקופה שמתחילה ביום כ"ג בתמוז התשע"ג (1 ביולי 2013) ומסתיימת ביום כ"ו בתשרי התשע"ד (30 בספטמבר 2013) ולפי בחירת הניזוק עד כ"ז בחשוון התשע"ד (31 באוקטובר 2013), בניכוי הכנסה שחל עליה חלק ה לפקודה או חוק מיסוי מקרקעין, הכול כפי שהוכח על ידי הניזוק באמצעות אישור מאת רואה חשבון בנוסח שיורה המנהל – אני אסביר במה מדובר ועוד מעט גם יהיו התנאים.

<דוד רוטנברג: אנחנו נותנים לבתי מלון מסלול מחזורים מורחב שכולל תקופת התאוששות.

ניסן סלומינסקי: בתי מלון רק בתוך האינטרוול.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: רק באפס עד ארבעים.

<דוד רוטנברג: בתי מלון באפס עד ארבעים וגם אולמות אירועים.

זבולון כלפה: או חדרי אירוח.

<דוד רוטנברג: או חדרי אירוח.

<דוד רוטנברג: מי שמתכנן חתונה או אירוע או אירוח באחד מהעסקים האלה, ברגע שנפתחה המלחה הוא מבטל אוטומטית את האירוח שלו, גם אם לצורך העניין זה יהיה עכשיו בספטמבר, הוא מבטל את החתונה כי הוא לא ייקח סיכון, הוא לא מבטל את החתונה אלא מעביר אותה צפונה.

<דוד רוטנברג: לכן אנחנו נותנים את האפשרות הזאת של בתנאים מסוימים שעוד מעט אני אקריא אותם ב-(א) ו-(ב), לעסקים מהתחום הזה, מהתיירות או האירוח או אולמות האירועים, תקופת מחזורים מוארכת יותר.

<דוד רוטנברג: לפי בחירתו התקופה יכולה לכלול או את ספטמבר או גם את אוקטובר אם הוא ירצה.

<דוד רוטנברג: כלומר, יולי, אוגוסט, ספטמבר ואם הוא רוצה, הוא יכול גם את אוקטובר, לפי מה שנוח לו ומה שטוב לו.

ניסן סלומינסקי: איזה חודש שהוא רוצה או את כל החודשים?

<דוד רוטנברג: הוא יחליט האם הוא מגיש תביעה לחודשים יולי, אוגוסט, ספטמבר או יולי, אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר אבל הכול ביחד.

<דוד רוטנברג: כמקשה אחת.

ניסן סלומינסקי: מחזור מול מחזור.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: בעצם זאת תקופת התאוששות לעסקים האלה.

<דוד רוטנברג: יש להם שני תנאי סף לכניסה למסלול הזה.

<אייל שני: עכשיו אין לנו כאן

<אייל שני: את פסקאות (1) ו-(2).

<דוד רוטנברג: נכון.

גילה גמליאל: לאחר מכן תוכלו לעשות את זה.

גילה גמליאל: זה היבט טכני משפטי.

<דוד רוטנברג: בסדר.

<דוד רוטנברג: אנחנו עשינו הבוקר ב-5:00 בבוקר.

<דוד רוטנברג: סעיף (א) הוא התנאים לכניסה למסלול ההתאוששות של התיירות או אולמות האירועים.

<דוד רוטנברג: השיעור המתקבל מחלוקת מספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט וספטמבר 2014 ולפי בחירת הניזוק גם אוקטובר 2014, עד תום תקופת ההכרזה, במספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים האמורים בשנת 2013, עד למועד המקביל ליום האחרון בתקופת ההכרזה, בשנת 2013 אינו גבוה מ-70 אחוזים.

<דוד רוטנברג: אנחנו משווים את התפוסה.

ניסן סלומינסקי: את התפוסה הבנתי, אבל מה זה השבעים אחוזים?

<דוד רוטנברג: אנחנו רוצים לראות שיש ירידה מעל שלושים אחוזים.

<דוד רוטנברג: שיש ירידה מול תקופה מקבילה, האם בתקופה המתוכננת כפי שעד ליום תחילת ההכרזה היה לו.

ניסן סלומינסקי: עד שלושים אחוזים הוא לא יפוצה אלא רק אם זה יהיה יותר משלושים אחוזים?

<דוד רוטנברג: לא.

<דוד רוטנברג: זה תנאי סף לכניסה למסלול התיירות המורחב.

<דוד רוטנברג: אם לא, הוא יכול לקבל יולי-אוגוסט רגיל, במסלול מחזורים רגיל.

גילה גמליאל: כדי להגיע לספטמבר-אוקטובר, הוא חייב שבעים אחוזים.

גילה גמליאל: הוא צריך להראות שליש פגיעה בתקופה.

<דוד רוטנברג: בתקופה המוארכת הזאת, תקופת המלחמה והתקופה המוארכת ביחס לשנה קודמת באותה תקופה.

ניסן סלומינסקי: שזה היה יותר משליש.

<דוד רוטנברג: כן.

ניסן סלומינסקי: אז הוא יקבל על הכול, גם על השליש הזה.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: אז הוא מקבל על כל התקופה יולי, אוגוסט, ספטמבר, אוקטובר לפי בחירתו.

<דוד רוטנברג: התנאי השני האפשרי, אלה לא תנאים מצטברים אלא זה אחד משניהם.

<דוד רוטנברג: הוא יכול כמו שאמרתי או להשוות את התקופה הזאת מול שנה קודמת או פשוט להראות את התקופה הזאת הרלוונטית.

<דוד רוטנברג: השיעור המתקבל מחלוקת מספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט וספטמבר 2014 ולפי בחירת הניזוק גם אוקטובר 2014, עד יום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014) – כלומר כמה חדרים או אירועים הוזמנו עד יום זה - ושבוטלו עד תום תקופת ההכרזה, במספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט וספטמבר 2014, ולפי בחירת הניזוק שבחר כאמור גם ברישה של פסקה זו גם אוקטובר 2014, עד יום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014), הוא שלושים אחוזים לפחות.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול לבחור איזה שהוא רוצה.

<דוד רוטנברג: בדיוק.

<דוד רוטנברג: איזה תנאי כניסה שהוא רוצה.

<דוד רוטנברג: מחזור עסקאות בחודש יולי 2014 – נמחק.

<קריאה: אותו אולם שמגלגל שמונה מיליון שקלים בחודש, יש לו לספוג ארבעה חודשים עד שהוא יקבל את הפיצוי בינואר.

<קריאה: המקדמה עליה מדברים לא מהווה כלום.

<קריאה: השאלה אם הוא יכול להגיש את החודשיים.

גילה גמליאל: אין לו בעיה.

ניסן סלומינסקי: מה זה סעיף (4)?

<דוד רוטנברג: זה עסק חדש.

<דוד רוטנברג: קראנו אותו.

<דוד רוטנברג: נתאים את זה.

<דוד רוטנברג: "מחזור עסקאות בחודש יולי 2014" – זאת בעצם תקופת המלחמה להשוואה.

<דוד רוטנברג: גם כאן אנחנו מוחקים את ההגדרה ככל שרלוונטי ל-(1), (2) ו-(3).

גילה גמליאל: (1), (2) ו-(3) – נמחקו.

<דוד רוטנברג: גם (3) נמחק כי דו חודשי וחד חודשי, זה לא רלוונטי.

<דוד רוטנברג: פסקה (4) תותאם ותודבק גם למחזור יולי-אוגוסט 2014 ואני מדלג לשם.

<דוד רוטנברג: "מחזור עסקאות בחודש יולי אוגוסט 2014".

<דוד רוטנברג: הסתיימה תקופת ההכרזה לאר יום ד' באב התשע"ד (31 ביולי 2014) – נמחק.

<דוד רוטנברג: מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודשים יולי ואוגוסט 2014 כפי שדווח לרשות המסים בישראל.

<דוד רוטנברג: אני מדביק את אותו דבר כפי שהיה לגבי המלונות.

גילה גמליאל: אתה כרגע בעמוד11 .

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: בעמדו 11 למטה.

גילה גמליאל: מחזור עסקאות בחודש יולי-אוגוסט 2014.

<דוד רוטנברג: כן.

גילה גמליאל: עכשיו תגיד מה אתה מדביק לזה.

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: מה מחקת עד למקום הזה?

<דוד רוטנברג: מחקתי בהגדרה "מחזור עסקאות בחודש יולי 2014".

ניסן סלומינסקי: את כולו?

<דוד רוטנברג: את (1), (2) ו-(3).

ניסן סלומינסקי: ב-(4), ה-(א) ו-(ב) שלו ייכנס כאן.

<דוד רוטנברג: כן.

<שלומית ארליך: אבל ברישא של מחזור עסקאות בחודש יולי-אוגוסט כמו שזה קיים היום, שם אתה גם מוחק משהו?

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: את זה בינתיים הוא השאיר.

<דוד רוטנברג: המשפט הראשון נמחק.

<דוד רוטנברג: במחזור עסקאות בחודש יולי-אוגוסט 2014, אני מוחק את המלים "הסתיימה תקופת ההכרזה" עד ה-31 ביולי 2014.

גילה גמליאל: ואז נשאר "מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודשים יולי ואוגוסט 2014 כפי שדווח לרשות המסים בישראל".

<דוד רוטנברג: זה נשאר.

<דוד רוטנברג: כן.

גילה גמליאל: לאן אתה הולך לכאן?

גילה גמליאל: להדביק את מה שאמרנו קודם?

<דוד רוטנברג: כן.

גילה גמליאל: תתחיל לקרוא מ-(4), בעמוד 10.

<דוד רוטנברג: עמוד 10, פסקה (4), אני מדביק לעמוד 12.

ניסן סלומינסקי: כל השינויים האלה, כתוצאה ממה נולדו?

<דוד רוטנברג: נולדו היום, ב-5:00 בבוקר.

<דוד רוטנברג: נכנסנו לחודש אוגוסט.

ניסן סלומינסקי: אתמול ושלשום לא ידעתם שנכנסים לאוגוסט?

<דוד רוטנברג: קיווינו שיש הפסקת אש ב-1 באוגוסט.

גילה גמליאל: עכשיו זה מצב עובדתי שלא ישנה שום דבר.

<דוד רוטנברג: ב-1 לאוגוסט הוכרזה הפסקת אש שהתבטלה.

<דוד רוטנברג: חשבנו שזה באמת ייגמר בסוף יולי.

גילה גמליאל: ניסן, זה כרגע לא עוזר לנו לדיון.

ניסן סלומינסקי: זה עוזר, כי זה בלגן שלם כאן.

גילה גמליאל: אבל אפשר להבין.

<דוד רוטנברג: זה נגמר עכשיו.

גילה גמליאל: תקריא.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שעיסוקו בהפעלת בית מלון, חדר אירוח, אולם שמחות או גן אירועים - האמור בפסקות (1) ו-(2), לפי העניין, או לפי בחירתו של ניזוק כאמור שמתקיים בו האמור בפסקת משנה (א) או (ב) להלן, סכום הכנסתו לתקופה שמתחילה ביום ג' בתמוז התשע"ד (1 ביולי 2014) ומסתיימת ביום ו' בתשרי התשע"ה (30בספטמבר 2014), ולפי בחירת הניזוק עד ז' בחשוון התשע"ה (31 באוקטובר 2014) בניכוי הכנסה שחל עליה חלק ה' לפקודה או חוק מיסוי מקרקעין, הכול כפי שהוכיח הניזוק באמצעיות אישור מאת רואה חשבון בנוסח שיורה המנהל.

ניסן סלומינסקי: זה אותו עיקרון.

<דוד רוטנברג: זה אותו עיקרון בדיוק.

<דוד רוטנברג: זה החודש שהוא מדווח עכשיו.

<דוד רוטנברג: השיעור המתקבל מחלוקת מספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט-ספטמבר 2014 ולפי בחירת הניזוק גם אוקטובר 2014, עד תום תקופת ההכרזה, במספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים האמורים בשנת 2013 עד למועד המקביל ליום האחרון בתקופת ההכרזה, בשנת 2013, אינו גבוה משבעים אחוזים.

<דוד רוטנברג: השיעור המתקבל מחלוקת מספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט וספטמבר 2014, ולפי בחירת הניזוק גם אוקטובר 2014, עד יום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי2014) ושבוטלו עד תום תקופת ההכרזה במספר האירועים או החדרים, לפי העניין, שהוזמנו לחודשים אוגוסט וספטמבר 2014, ולפי בחירת הניזוק שבחר כאמור גם ברישה של פסקה זו גם אוקטובר 2014, עד יום י' בתמוז התשע"ד (8 ביולי 2014), הוא שלושים אחוזים לפחות.

<דוד רוטנברג: ובלבד שלגבי ניזוק כאמור שחלה עליו תקנה 7(א)(6) לתקנות מס ערך מוסף, התשל"ו-1976, יהא מחזור עסקאותיו בחודש יולי 2014 או חודשים יולי-אוגוסט 2014, לפי העניין, המחזור שהיה מדווח אילולא חלה עליו התקנה האמורה.

<שלומית ארליך: כאן גם יולי צריך להימחק?

<שלומית ארליך: בסיפה, ובלבד.

<דוד רוטנברג: יכול להימחק.

גילה גמליאל: תמחקו.

גילה גמליאל: מה שיכול להימחק, תמחקו.

<דוד רוטנברג: "שיעור ההוצאה הנחסכת" –

ניסן סלומינסקי: תסביר את זה ואחר כך תקרא.

<דוד רוטנברג: אנחנו בעצם משווים את מחזור העסקאות של חודש המלחמה מול חודש שנה קודמת אבל מאחר והייתה מלחמה והוא לא עבד, יש לו הוצאות נחסכות כי העסק היה סגור כמו חשמל, מים וכולי.

גילה גמליאל: זה היה בעמוד ענן?

<דוד רוטנברג: זה היה בעמוד ענן.

<דוד רוטנברג: זה תמיד היה.

<דוד רוטנברג: המחזור של המלחמה מול המחזור של שנה קודמת וההפרש ביניהם, צריך להכפיל אותו בהוצאה הנחסכת, כמה הוא חסך בזה שהוא לא עבד.

ניסן סלומינסקי: אז אתה מוריד אז את זה?

<דוד רוטנברג: מכפיל את התוצאה של הפרש המחזורים במשלים הוצאה נחסכת ואני נותן לו את הפיצוי.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אתה מוריד לו את זה מהפיצוי.

<שלומית ארליך: מוריד את מה שהוא חסך.

<דוד רוטנברג: מוריד בהפרש.

<קריאה: מוריד לו מהפיצוי.

<דוד רוטנברג: זה היה בעמוד ענן, בעופרת יצוקה, במלחמת לבנון השנייה.

ניסן סלומינסקי: עד כדי כך אתם נכנסים לקישקעס?

ניסן סלומינסקי: את מבינה מה שהם עשו?

ניסן סלומינסקי: מה שעשו, זה משהו אחר, אבל הם אומרים שהוא חסך כמה גרושים כי העסק היה סגור ואת זה מורידים לו.

גילה גמליאל: אבל יש כאן הוצאות מוגדרות.

<קריאה: זה בסדר גמור.

<קריאה: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה הגיוני כשאתה בא לחתוך למישהו, אבל כשהיינו צריכים להוסיף, זה לא היה הגיוני.

גילה גמליאל: אני לא רואה איך אתה מגלם את הדברים האלה.

<דוד רוטנברג: במלחמת לבנון השנייה היה שיעור הוצאה נחסכת.

<אמיר דהן: לגבי הוצאה נחסכת, בסוף נחסכו לו הוצאות וזה בא לידי ביטוי בתוך אותה נוסחה.

<אמיר דהן: אם אתה רוצה להתחיל לחשב את זה בדיוק, המשמעות של זה היא גם אורך זמן.

<אמיר דהן: יש לזה משמעויות.

<אמיר דהן: זה בא לידי ביטוי בצורה מאוד טובה.

ניסן סלומינסקי: אתה לוקח את המחזור, כאן אתה משווה מחזורים ומוריד.

<אמיר דהן: משווה את המחזורים ורואה איזו הוצאה נחסכה.

ניסן סלומינסקי: ומוריד את ההוצאה הנחסכת.

<אמיר דהן: כן.

ניסן סלומינסקי: כשאתה מדבר על מחזור ולא על סך ההוצאה, מה לא נכנס?

ניסן סלומינסקי: ארנונה או דברים כאלה נכנסים פנימה במחזור?

<אמיר דהן: כן.

ניסן סלומינסקי: הכול נכנס.

<קריאה: כל ההוצאות הקבועות נכנסות.

גילה גמליאל: יש בזה הרבה הגיון.

גילה גמליאל: אתה יכול להקריא לנו איך זה מתבצע?

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שאינו ניזוק כמפורט בפסקאות (2) עד (4) – סך כל התשומות השוטפות, כפי שדווח לרשות המסים בישראל בשל שנת המס 2013, שהוא מחולק במחזור העסקאות של הניזוק בתקופה האמורה ומוכפל ב-0.85.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שהוא מוסד ציבורי זכאי- סך כל ההוצאות הקשורות למכירת שירותים או מוצרים המסופקים באופן שוטף ובמהלך רוב חודשי השנה בשל שנת המס 2013 שהוא מחולק בסך הכנסתו בשנת המס 2013.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק שבשנת המס 2013 או 2014 הוא עוסק פטור כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף – סך כל התשומות שהיה מדווח לרשות המסים בישראל בשל שנת המס 2013, למעט תשומות ציוד כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף, והכול אילולא היה עוסק פטור כאמור שהוא מחולק בסכום הכנסתו בשנת המס 2013 ומוכפל ב-0.85.

ניסן סלומינסקי: תגיד לי בעברית מה זה ההוצאה הנחסכת.

ניסן סלומינסקי: מכאן אני מבין שזה 15 אחוזים.

<דוד רוטנברג: לא.

ניסן סלומינסקי: תן לי דוגמאות.

גילה גמליאל: תסיים קודם להקריא עד הסוף ואז תסביר.

גילה גמליאל: לגבי ניזוק הרשום כעוסק אחד עם עוסק אחר – למעשה איחוד עוסקים - לפי הוראות סעיף 56 לחוק מס ערך מוסף – סך התשומות שהיה מדווח לרשות המסים בישראל בשל שנת המס 2013, למעט תשומות ציוד כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף, והכול אילולא היה רשום כעוסק אחד עם עוסק אחר, כשהוא מחולק בסכום הכנסתו בשנת המס 2013 ומוכפל ב-0.85.

ניסן סלומינסקי: תסביר לי מה זה ה-15 אחוזים.

ניסן סלומינסקי: מה זה ה-15 אחוזים שאתם מקזזים לו.

ניסן סלומינסקי: תן דוגמאות.

<אמיר דהן: הדוגמה היא די פשוטה.

<אמיר דהן: משה אמר קודם לגבי סופרמרקט לדוגמה שביום השני כבר לא קונה את אותה כמות של פירות וירקות לסופר בו הוא מוכר ולכן הוא חסך חלק מההוצאות השוטפות.

<אמיר דהן: חנות פלאפל לדוגמה, הוא מוכר 500 פיתות ביום וביום השני הוא כבר לא קונה 500 פיתות אלא הוא קונה עשרים פיתות כי הוא לא עובד.

<אמיר דהן: לכן הוא חסך חלק מההוצאות שלו.

<אמיר דהן: מה ההיגיון בזה.

<אמיר דהן: יש הכנסות שזה מחזור העסקאות שלו למעלה.

<אמיר דהן: אנחנו משלימים לך בדיוק כמו שזה היה צריך להיות.

<אמיר דהן: ההוצאות שלך מלמטה היו אמורות לעלות למעלה.

ניסן סלומינסקי: זה לא בא לידי ביטוי במחזור?

<אמיר דהן: אני אתן את הדוגמה.

ניסן סלומינסקי: תן את הדוגמה של הפלאפל.

<אמיר דהן: בדוגמה של הפלאפל.

<אמיר דהן: אנחנו עכשיו משלימים לו בירידת מחזורים את המחזור כמו שהוא היה צריך להיות ללא מלחמה.

<אמיר דהן: השלמנו לו את זה למעלה.

<אמיר דהן: אם השלמנו לו את זה למעלה, ההוצאות, כדי להשיג את המחזור, היו צריכות לעלות מלמטה.

<אמיר דהן: ההוצאות השוטפות שלו.

ניסן סלומינסקי: אבל ההוצאות וההכנסות לא באות לידי ביטוי במחזור.

<אמיר דהן: לא.

<אמיר דהן: המחזור זה ההכנסות וההוצאות אלה הוצאות שהוא מוציא.

ניסן סלומינסקי: איך זה יכול להיות?

<אמיר דהן: מחזור זה רק הקופה.

<אמיר דהן: מה שהוא הכניס לקופה.

<אמיר דהן: אנחנו מחזירים לו כאילו הוא הדפיס בקופה רגיל, אבל מה, יש הוצאות שהוא חסך והוא לא השתמש בהן.

<אמיר דהן: ההוצאות מלמטה היו צריכות לעלות.

<אמיר דהן: אין דרך להעלות את ההוצאות.

ניסן סלומינסקי: מחזור זה לא ההוצאות.

<אמיר דהן: לא.

<אמיר דהן: מחזור זה הכנסות.

<אמיר דהן: מחזור זה רק ההכנסות.

<אמיר דהן: מחזור עסקאות, זה רק ההכנסות.

ניסן סלומינסקי: המשכורת לא נכנסת בפנים?

<אמיר דהן: לא.

<אמיר דהן: מחזור זה מחזור.

<אמיר דהן: זה מה שהוא מוכר בקופה כל יום.

<אמיר דהן: אלה לא הכנסות פחות הוצאות.

<אמיר דהן: זה רק המחזור למעלה.

<אמיר דהן: אנחנו משלימים לו את זה כאילו הוא עבד כל יום והדפיס בקופה.

<אמיר דהן: אם יש הוצאות שהוא חסך, אין דרך להעלות את ההוצאות מלמטה והדרך היא באותו יחס של ההוצאות שיש לו, להפחית רק 15 אחוזים מהיחס הזה.

<אמיר דהן: לא את כל היחס כי אנחנו אומרים שאת רוב ההוצאות הוא כן הוציא כמו חשמל וארנונה.

<אמיר דהן: הוא הוציא אותן ואנחנו לא מקזזים את זה.

<אמיר דהן: בסך הכול 15 אחוזים מההוצאות הוא חסך.

ניסן סלומינסקי: הבנתי מה שהוא אומר, אבל.

<קריאה: למעשה אלה אותם שימורים שלא יצאו מהחנות.

<קריאה: זה בסדר.

<קריאה: המחלוקת היא לגבי הגודל.

ניסן סלומינסקי: על זה נדבר.

<דוד רוטנברג: "משלים ההוצאה הנחסכת" – התוצאה המתקבלת מהפחתת שיעור ההוצאה הנחסכת, לפי העניין מ-1, ובלבד שאם היא נמוכה מאפס היא תיחשב כאפס, ולגבי מי שעיסוקו במסחר סיטונאי או קמעונאי בדלק לא יותר מ-7.5 אחוזים.

<דוד רוטנברג: המנהל יהיה רשאי לקבוע שיעור אחר במקרים בהם שוכנע כי שיעור ההוצאה הנחסכת אינו משקף את ההוצאות שנחסכות במקרה של אי הפעלת עסק מסוג עיסוקו של הניזוק.

<דוד רוטנברג: למעשה זה היה כמו בעמוד ענן, ושנית, זה מה שאמיר הסביר.

ניסן סלומינסקי: אני עוד רוצה להתייחס לזה.

ניסן סלומינסקי: בסופרמרקט הזה, נניח הוא קנה פחות אבל חלק גדול מהסחורה שהוא קנה, הוא היה צריך לזרוק כי אנשים לא קנו ופג התוקף.

ניסן סלומינסקי: איפה זה בא לידי ביטוי?

<אמיר דהן: זה מתבטא גם במחזור המדווח.

<אמיר דהן: זה מתבטא באי מכירה ולא משנה מאיזו סיבה.

<קריאה: מה פתאום?

ניסן סלומינסקי: איפה זה בא לידי ביטוי?

ניסן סלומינסקי: בוא ניקח שימורים שיכולים להחזיק מעמד שנה.

ניסן סלומינסקי: דברי חלב, יש להם תאריך ואחר כך אתה צריך לזרוק אותם.

ניסן סלומינסקי: אם קנו פחות, שניהם לא נרשמים במחזור.

ניסן סלומינסקי: שימורים, הוא לא הפסיד, אבל כאן הוא הפסיד.

ניסן סלומינסקי: איפה בא לידי ביטוי ההבדל הזה?

<ערן יעקב: המכולת קונה פחות חלב כדי למכור.

ניסן סלומינסקי: לא משנה.

ניסן סלומינסקי: חלק מהדברים הוא צריך לזרוק.

ניסן סלומינסקי: הוא מפסיד.

<ערן יעקב: זה בתוך ה-85 אחוזים.

<דוד רוטנברג: זה בדיוק בהוצאה הנחסכת ולכן הוא מקבל 0.85 שזה רוב ההוצאות השוטפות שהוא כן מקבל.

<קריאה: זה לא מספיק.

<דוד רוטנברג: את זה הוא מקבל בהוצאות השוטפות.

<דוד רוטנברג: 0.85 נותן לו פחת מאוד מאוד קטן על ההוצאות השוטפות.

ניסן סלומינסקי: בהלכה יש עין טובה, עין בינונית ועין רעה וזאת לא עין טובה אלא זאת עין רעה.

<דוד רוטנברג: זאת עין טובה שהייתה גם במלחמת לבנון השנייה וגם בעופרת יצוקה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לשלם כמו במלחמת לבנון ואני לא יודע אם זה מדד או לא.

ניסן סלומינסקי: שם היו כמה ימים וכאן זאת תקופה ארוכה.

ניסן סלומינסקי: אנשים סובלים ומפסידים ואנחנו במקום להיות קצת יותר לארג'ים, לתת להם, אנחנו מדקדקים אתם.

ניסן סלומינסקי: בסך הכול הוא הפסיד.

ניסן סלומינסקי: יכלו לעשות עשרה אחוזים אבל לא 15 אחוזים ועוד שיגידו תודה.

<אמיר דהן: זאת הקלה.

<אמיר דהן: אם נעשה 10 אחוזים, הוא יקבל פחות.

<דוד רוטנברג: המסלול הבא הוא מסלול הוצאות.

<דוד רוטנברג: מסלול הוצאות: לעניין זה - "מסלול הוצאות" – את פסקה (1) אנחנו מוחקים.

<קריאה: אני רוצה לבקש שאחרי כל ההתעקשות על כל מילימטר בנוסחה הזאת, שיהיה כתוב בסוף שמספר חיובי שיוצא כאן, חזקה שהוא נזק מלחמה לצורך החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: עזוב.

<קריאה: אני אגיד למה אני אומר את זה.

<קריאה: אדוני היושב ראש, אתה שאלת את זה קודם.

<קריאה: מה שקורה, הם יכולים לבוא ולהגיד שהנוסחה לא מתאימה לא משקפת.

<דוד רוטנברג: יש כבר פסיקה של בית המשפט.

<קריאה: הפסיקה של ועדת ערר אמרה שכאשר הנוסחה לא משקפת, אפשר להתעלם ממנה אבל זה רק כלפי מטה.

<קריאה: אדוני היושב ראש, אתה שאלת וזה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

<דוד רוטנברג: אני אסביר את מסלול ההוצאות.

<דוד רוטנברג: מסלול ההוצאות נוצר לעסק שאין לו הפרש מחזורים בגין המלחמה.

<דוד רוטנברג: כלומר, המחזור הנוכחי שלו, של זמן המלחמה, תואם את המחזור הקודם או אפילו יותר ולכן בעצם מסלול המחזורים לא נותן לו מענה.

<דוד רוטנברג: לכן מסלול ההוצאות השוטפות נותן לו מסלול בו כאשר אין ירידת מחזורים, הוא יקבל על ההוצאות השוטפות שהוא הגדיל אותן.

<דוד רוטנברג: למעשה חנות מכולת, מאחר והקונים לא הגיעו אליה, כדי למכור את הסחורה שלה היא שכרה טרנזיטים והתחילה לעשות משלוחים.

<דוד רוטנברג: למעשה המחזור לא ירד מול מחזור שנה קודמת אבל ההוצאות השוטפות כן עלו.

ניסן סלומינסקי: אז אתם מגדילים את זה?

<דוד רוטנברג: אז יש לו מסלול מותאם שקוראים לו מסלול הוצאות שוטפות שבא לשקף את הנזק בזה שהיו לו הוצאות נוספות.

ניסן סלומינסקי: בכמה אתם מגדילים את זה.

ניסן סלומינסקי: ב-15 אחוזים?

<דוד רוטנברג: נקרא את זה עכשיו.

<דוד רוטנברג: כוללים את התשומות השוטפות שלו בנוסחה.

<דוד רוטנברג: זה לא מסלול מחזורים אלא זה מסלול חדש ואחר.

<דוד רוטנברג: כוללים את התשומות השוטפות הנוספות שהוא הוציא ומכפילים ב-1.1.

זבולון כלפה: זה היה קיים בעבר?

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: בדיוק אותו הדבר.

זבולון כלפה: כמה השתמשו בזה בעבר?

<קריאה: אחוז.

<דוד רוטנברג: שבעה אחוזים.

<קריאה: זה מסלול לא קיים.

<קריאה: הוא לא מציאותי.

<דוד רוטנברג: שבעה אחוזים מתוך 14 אלף.

זבולון כלפה: מתוך 14 אלף תביעות שהיו בעמוד ענן, שבעה אחוזים הגישו או שבעה אחוזים קיבלו?

<דוד רוטנברג: הגישו.

זבולון כלפה: כמה קיבלו?

<דוד רוטנברג: המסלול הזה, גם לטעמנו, הוא לא מסלול מיטבי, אבל השארנו אותו.

<דוד רוטנברג: מבחינתנו אפשר לבטל אותו כי הוא לא מסלול מיטבי.

<קריאה: השארתם מסלול מטעה וחבל.

<קריאה: תמחקו אותו כי הוא מיותר.

<דוד רוטנברג: אנחנו בעד.

<דוד רוטנברג: אין לנו בעיה.

<קריאה: אל תבטלו שום דבר עד שאין משא ומתן.

זבולון כלפה: כרגע זה בפנים.

זבולון כלפה: אנחנו רושמים בפנינו שאתם רוצים לבטל אותו.

<דוד רוטנברג: זה מסלול מיותר.

זבולון כלפה: תעזרו קצת למשרד הכלכלה.

<דוד רוטנברג: אם יורשה לנו במלחמה הבאה לעשות חשיבה, אנחנו נעשה מסלול יותר טוב.

<דוד רוטנברג: מסלול הוצאות.

<דוד רוטנברג: מבטלים את הפסקה הראשונה כי היא לא רלוונטית ליולי.

<דוד רוטנברג: אני מתחיל מהפסקה השנייה שהופכת להיות פסקה (1).

<דוד רוטנברג: אני מוחק בה את המלים "לגבי ניזוק המדווח על עסקאותיו בשיטה דו חודשית".

<דוד רוטנברג: המלים האלה יימחקו.

<דוד רוטנברג: ההפרש החיובי שבין הסכום המתקבל מהכפלת 1.1 בסכום המתקבל מחיבור סך כל התשומות השוטפות, כפי שדווח לרשות המסים בישראל בשל החודשים יולי-אוגוסט 2014, סך כל תשלומי שכר עבודה ששולמו של החודשים האמורים ולגבי ניזוק כאמור שאינו חבר בני אדם – בתוספת הכנסתו החייבת של הניזוק בחודש יולי-אוגוסט 2014, לבין סך כל מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודשים יולי-אוגוסט 2014.

<דוד רוטנברג: זה נותן מענה גם לחברה וגם לעצמאי.

זבולון כלפה: הבהרה.

זבולון כלפה: צריך לחכות כאן ל-15 לספטמבר כדי להגיש את התביעות?

<דוד רוטנברג: כולם.

<דוד רוטנברג: כן.

<קריאה: כל המסלולים.

<דוד רוטנברג: לא.

<דוד רוטנברג: שכר לא.

<דוד רוטנברג: הפסקה הבאה נמחקת.

<דוד רוטנברג: הסתיימה תקופת ההכרזה עד החישוב יהיה לפי פסקה (2) – נמחקת.

<דוד רוטנברג: זה לא רלוונטי.

<דוד רוטנברג: פסקה (4) הופכת להיות פסקה (2).

<דוד רוטנברג: על אף האמור בפסקה (1), לא ישולם פיצוי במסלול זה לניזוק שתוצאת החישוב של הכפלת 1.1 בסכום המתקבל מחיבור סך כל התשומות השוטפות, כפי שדווח לרשות המסים בישראל באחת או יותר מתקופות הדיווח בחודשים יולי 2013 עד יוני 2014 – כלומר, שנה קודם למלחמה - סך כל תשלומי שכר עבודה ששולמו בשל התקופה האמורה ולגבי ניזוק כאמור שאינו חבר בני אדם - בתוספת הכנסתו החייבת של הניזוק באותה תקופת דיווח, בניכוי סך מחזור עסקאותיו של הניזוק באותה תקופת דיווח, הוא גדול מאפס והכל לא יותר מסכום התקרה.

<דוד רוטנברג: כך בדיוק היה בעמוד ענן.

<דוד רוטנברג: זה אומר שעסק שנמצא בהפסדים, עוד לפני תקופת המלחמה, לא יקבל את המסלול הזה כי בעצם העסק נמצא בהפסדים ולכן אין לו כניסה למסלול.

<דוד רוטנברג: "סכום התקרה" – הנמוך מבין שני אלה: שלושה מיליון שקלים חדשים.

ניסן סלומינסקי: עוד נקבל תשובה אם להעלות את זה או לא.

<דוד רוטנברג: בפסקה (ב), אני מוחק את המלים: "ולגבי ניזוק שהחישוב לגביו הוא כאמור בסעיף קטן (1) לעיל – מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודש יולי 2013".

<דוד רוטנברג: אני מוחק גם את "ולגבי ניזוק שהחישוב לגביו הוא כאמור בסעיף קטן (2 או (3) לעיל".

<דוד רוטנברג: נשאר רק: מחזור עסקאותיו של הניזוק בחודשים יולי ואוגוסט 2013.

<דוד רוטנברג: אני מוחק את "כשהוא מחולק ב-2".

<דוד רוטנברג: התקרה שלו היא יולי-אוגוסט.

<דוד רוטנברג: "השכר המרבי החודשי" – כהגדרתו בפסקה (א) כשהוא מוכפל ב-22.

<דוד רוטנברג: "חבר בני אדם" – כהגדרתו בסעיף 1 לפקודה.

<דוד רוטנברג: "הכנסה חייבת בחודש יולי 2014" – נמחק.

<דוד רוטנברג: "הכנסה חייבת בחודש יולי אוגוסט 2014" – הכנסתו החייבת של ניזוק שאיננו חבר בני אדם כשהיא מחושבת על פי הדוח השנתי לשנת המס 2013 שהגיש הניזוק לפי סעיף 131 לפקודה, בתוספת הכנסתו הפטורה לפי סעיף 9(5)(א) לפקודה ולפני קיזוז הפסדים – כשהיא מחולקת בשש ובלבד שהיא לא עולה על פעמיים השכר המרבי החודשי.

<דוד רוטנברג: "תשלומי שכר עבודה" – סך כל תשלומי השכר לכלל העובדים של ניזוק כפי שמדווחים לרשות המסים בישראל, ולבד שלא יימנו תשלומי שכר לעובד כלשהו שעולים על השכר המרבי החודשי או שהם פיצויי פיטורין.

ניסן סלומינסקי: זה לא היה כבר פעם.

<דוד רוטנברג: זה היה.

<דוד רוטנברג: זאת הגדרת תשלומי שכר עבודה לעניין הוצאות שוטפות וזה היה אלא שמגדירים שוב.

<דוד רוטנברג: מסלול חקלאות.

<דוד רוטנברג: לעניין זה – מסלול חקלאות.

ניסן סלומינסקי: תסביר ותאמר מה השתנה.

<דוד רוטנברג: שירלי אביבי תסביר את המסלול.

<שירלי אביבי: מסלול החקלאות הוא מסלול שמבוסס על גידולים חקלאיים של פירות וירקות.

<שירלי אביבי: הוא מבוסס עלך מחזור העסקאות שלהם לשנים 2010 עד 2013, לא כולל את 2014 כאשר הוא מוכפל במקדם של הוצאה נחסכת, 0.775, ומקדם פיצוי.

ניסן סלומינסקי: תסבירי שוב בעברית.

<שירלי אביבי: לקחנו את מחזור העסקאות, ממוצע מחזור של 2010 עד 23013, הכפלנו אותו במקדם הוצאה נחסכת, כל הפעולות שהוא בעצם נמנע לעשות אותן ברגע שהוא לא קטף.

ניסן סלומינסקי: כמה זה המקדם הזה?

<שירלי אביבי: 0.775.

זבולון כלפה: 22.5.

<קריאה: 22.5 זה ההוצאות הנוספות.

<שירלי אביבי: הכפלנו את זה במקדם פיצוי שזה בהתאם לטווח בין 0,8 ל-0,2, בהתאם לטווחים.

<שירלי אביבי: 0,8 זה בין אפס לשבע.

<שירלי אביבי: בין שבע לעשרים זה 0.4.

<שירלי אביבי: אם החקלאי יוכיח שיש ירידה במחזורים של 2014 לעומת הממוצע של מעל העשרים אחוזים, הוא יקבל 0.5 ובין עשרים לארבעים, המקדם עומד על 0.2.

<שירלי אביבי: כך בנויה הנוסחה.

ניסן סלומינסקי: זבולון, זה מקובל עליכם?

זבולון כלפה: בתנאי שיש, כמו ששירלי אמרה, יש מקדם בירידה בין 2013 ל-2014 של עשרים אחוזים.

ניסן סלומינסקי: את זה היא אמרה.

זבולון כלפה: שירלי, בנוסף לזה היה סיכום לגבי חמשת היישובים.

גילה גמליאל: לא שישה ישובים?

זבולון כלפה: אחד ממילא כבר בפנים, לפחות לפי ההגדרות שלהם.

<דוד רוטנברג: תקומה בפנים.

זבולון כלפה: נשארנו עם חמישה.

<שלומית ארליך: כשאתם מקריאים עכשיו, אתם כבר מגלמים את התיקונים שהכנסתם?

<שירלי אביבי: כן.

<דוד רוטנברג: זה נוסח מתוקן.

<דוד רוטנברג: "מסלול חקלאות" – הגדרת מסלול חקלאות ואנחנו מפרידים בין גידולים בפעילות לגידולים באי פעילות.

<דוד רוטנברג: אולי אני אסביר קודם את הנוסחה באופן עקרוני.

<דוד רוטנברג: זאת בעצם הכפלה של הממוצע של יולי - - -

גילה גמליאל: לא צריך להסביר.

ניסן סלומינסקי: שירלי הסבירה.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק חקלאי שיש לו גידולים בפעילות – ממוצע מחושב כשהוא מוכפל במקדם ימי מבצע, במקדם משלים ההוצאה הנחסכת ובמקדם הפיצוי, ובלבד שהתוצאה אינה עולה על שלושה מיליון שקלים חדשים.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק חקלאי שיש לו גידולים באי פעילות, בשטחים חקלאיים בטווח שבין אפס לשבעה קילומטרים מרצועת עזה - מחזור שנת 2013 של הגידול כשהוא מוכפל במקדם ימי מבצע, במקדם משלים ההוצאה הנחסכת ובמקדם אי פעילות, ובלבד שהתוצאה אינה עולה על מאה אלף שקלים חדשים לניזוק חקלאי.

<דוד רוטנברג: והכול לא יותר משלושה מיליון שקלים חדשים.

<דוד רוטנברג: "ניזוק חקלאי" – ניזוק שהוא חקלאי שעיסוקו בגידולים בענף הצומח, למעט ענף הגינון, בשטחים חקלאיים, שהם בטווח של בין אפס לשבעה קילומטרים מרצועת עזה, או בטווח של עד ארבעים קילומטרים מרצועת עזה, לפי העניין.

זבולון כלפה: כאן אתה כולל גם את המשתלות?

<דוד רוטנברג: כן.

גילה גמליאל: שירלי, תקריאי את הפיצול כי היועצת המשפטית עוקבת אחרי זה.

זבולון כלפה: חוץ מבעלי חיים.

<דוד רוטנברג: כן.

<דוד רוטנברג: חוץ מבעלי חיים.

<שירלי אביבי: גידול בפעילות וגידול באי פעילות.

<שירלי אביבי: אנחנו מפצלים את ההגדרה.

<שירלי אביבי: "גידול בפעילות" - גידול לגביו קיימת הכנסה בתקופת ההכרזה בשל היותו בשלב הקטיף בתקופה האמורה.

<שירלי אביבי: "גידול באי פעילות" – גידול שלא מתקיים לגביו האמור בהגדרת "גידול בפעילות" בהתאם לרשימה ששר האוצר, לאחר התייעצות עם שר החקלאות ופיתוח הכפר, פרסם ברשומות.

<שירלי אביבי: רשימה כאמור תפורסם בתוך 14 ימים מיום פרסום תקנות אלה.

<דוד רוטנברג: אנחנו עוברים להגדרה הבאה.

<דוד רוטנברג: "מקדם משלים ההוצאה הנחסכת" – לגבי כלל הגידולים שיעור של 0.775.

<דוד רוטנברג: "מוצע מחושב".

<דוד רוטנברג: אני מוחק את סעיף קטן (1) שמדבר על חד חודשי ומוחק את סעיף קטן (3) שמדבר על הסתיימה תקופת ההכרזה לאחר 31 ביולי.

<דוד רוטנברג: סעיף (2) לא יהיה (2) אלא כפי שהוא.

<דוד רוטנברג: אני מוחק בו את המלים "לגבי ניזוק המדווח על עסקאותיו בשיטה דו חודשית".

<דוד רוטנברג: הסעיף יאמר: ממוצע מחזור עסקאותיו של הניזוק החקלאי, בחודשים יולי ואוגוסט בשנים 2010, 2011, 2012, 2013 - מוחק את המלים "ומחולק בשתיים" – כפי שדווח לרשות המסים עד יום ט' בתמוז התשע"ד (7 ביולי 2014).

<דוד רוטנברג: "מקדם ימי מבצע" – לגבי גידול בפעילות – מספר הימים שבתקופת ההכרזה – אני מוחק את המלים "כשהוא מחולק ב-31, ובאם תקופת ההכרזה הסתיימה לאחר יום 31 ביולי 2014" – כשהוא מחולק ב-62.

<דוד רוטנברג: לגבי גידול באי פעילות – מספר הימים שבתקופת ההכרזה כשהוא מחולק ב-365.

<דוד רוטנברג: "מקדם פיצוי" – שיעור הפעילות שנמנע לגבי ניזוק חקלאי, המגדל גידול בפעילות בשטחים חקלאיים, בתקופת ההכרזה, בהתאם לאמור להלן: בטווח של בין אפס לשבעה קילומטרים מרצועת עזה – 0.8.

<דוד רוטנברג: זה מקדם הפיצוי שאומר כמה הוא ניזוק או כמה הוא לא קטף בשטח.

<דוד רוטנברג: בטווח של בין שבעה לעשרים קילומטרים מרצועת עזה – 0.4, ואם הוכיח הניזוק החקלאי כי התוצאה המתקבלת מהפחתת מחזור יולי אוגוסט 2014 כהגדרתו בסעיף קטן (ב) מהממוצע המחושב, חלקי הממוצע המחושב, עולה על עשרים אחוזים – 0.5.

<דוד רוטנברג: כלומר, המקדם יהיה 0.5 במידה והוא הוכיח שההפחתה לגביו היא עשרים אחוזים.

<שלומית ארליך: זה לא מסתדר.

<שלומית ארליך: הוכיח הניזוק החקלאי כי התוצאה המתקבלת מהפחתת מחזור יולי אוגוסט 2014 כהגדרתו בסעיף קטן (ב) מהמחזור המחושב, חלק המחזור?

<שירלי אביבי: עושים הפחתה בין יולי אוגוסט 2014.

<קריאה: המלל לא הסתדר לה.

<שירלי אביבי: אני אסביר ואז המלל יסתדר יותר ברור.

<שירלי אביבי: אני עושה את ההפרש בין יולי אוגוסט 2014 לעומת הממוצע שהיה לנו לפני כן.

<שלומית ארליך: מה זה הממוצע?

<שלומית ארליך: שהיה מתי?

<שירלי אביבי: של ארבע השנים האלה.

<שירלי אביבי: את ההפרש הזה אני מחלקת בממוצע של ארבעת השנים האלה.

<שירלי אביבי: אם ההפרש הזה עולה על עשרים אחוזים, המקדם של אותו חקלאי יהיה 0.5 ולא 0.4.

<דוד רוטנברג: אם יש ירידה משמעותית מעל עשרים אחוזים, הוא יקבל 0.5.

<דוד רוטנברג: בטווח של בין עשרים לארבעים קילומטרים מרצועת הזה – 0.2 "מקדם אי פעילות" – ניזוק חקלאי המגדל גידול באי פעילות בשטחים חקלאיים בטווח של בין אפס לשבעה קילומטרים מרצועת עזה, שיעור אי הפעילות בתקופת ההכרזה יהיה 0.2.

<דוד רוטנברג: "מחזור שנת 2013 של הגידול" – סך כל מחזור העסקאות של הניזוק לגבי כל הגידולים באי פעילות בשנת 2013, מאושר על ידי רואה חשבון.

<דוד רוטנברג: (ב) בהגדרה "ניזוק" – של התקנות העיקריות - בסופה נאמר "ולעניין ההגדרה " שוויו של נזק עקיף", למעט מי שעסקו אינו מצוי באזור המיוחד, ואולם לעניין פסקה (א) בהגדרה האמורה – לרבות מי שעסקו אינו מצוי באזור המיוחד ובלבד שהתקיים בעובדו שנעדר התנאי האמור בפסקאות (2) או (3) בהגדרה "יום היעדרות בשל המצב הביטחוני".

<דוד רוטנברג: למעשה אנחנו כאן נותנים למי שהוא עוסק מחוץ לאזור המיוחד, כלומר, לצורך העניין עוסק תל אביב שיש לו עובדים שלא הגיעו בשל שמירה על הילד או בשל מוגבלות כזאת או אחרת.

<דוד רוטנברג: הוא יקבל שכר עבור העובדים האלה.

<דוד רוטנברג: זה היה גם בעמוד ענן.

זבולון כלפה: לגבי הנושא של המקסימום למעלה, שלושה מיליון.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לקבל תשובה.

ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי להגדיל.

<דוד רוטנברג: (2) בתקנה 4, אחרי "החלטה אחרת", נאמר "לעניין זה "מס" – מס לפי החוק ולפי הפקודה".

<שלומית ארליך: מה המשמעות של זה?

<דוד רוטנברג: זה היה גם בתקנות הקודמות.

<דוד רוטנברג: אנחנו מגדירים מס.

<דוד רוטנברג: לכל מה שינוכה ממנו, חובות שהוא חייב לרשות המסים, מס הוא לפי החוק ולפי הפקודה, גם מס הכנסה וגם מיסוי מקרקעין.

<דוד רוטנברג: אם יש לו חובות כלפי רשות המסים, זה מקוזז.

<דוד רוטנברג: זה היה בכל התקנות הקודמות, בנוסחים הקודמים.

<דוד רוטנברג: בתקנה 5(ב), במקום "תוך חודש מיום קרות הנזק" – בתקנות העיקריות יש הגשת תביעה תוך חודש ואנחנו הארכנו את התקופה - נאמר "בתוך ארבעה חודשים מיום פרסומן של תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצוים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) (הוראת שעה), התשע"ד-2014".

<דוד רוטנברג: למעשה המנהל ייתן אפשרות לארבעה חודשים.

<דוד רוטנברג: בתקנה 8 - אחרי תקנת משנה (ב) נאמר: "(ב1) על אף האמור בתקנה 13(2) ומבלי לגרוע מהאמור בתקנה 8(ב) ו-(ג) - זה בעצם סעיף המקדמות.

<דוד רוטנברג: לא הודיע המנהל על החלטתו לפי תקנת משנה (א), בתך 45 ימים מיום הגשת התביעה במלואה וכדין, ישלם לניזוק במועד האמור מקדמה של חמישים אחוזים מסכום הפיצויים שדרש, ובלבד שאופן החישוב יהיה לפי הנתונים שמסר ולפי המסלול שבחר.

<דוד רוטנברג: חלפו 180 ימים מיום הגשת התביעה במלואה וכדין ולא הודיע המנהל על החלטתו כאמור, ישלם לניזוק מקדמה נוספת בשיעור של ארבעים אחוזים מסכום הפיצויים שדרש – כלומר, השלמה לתשעים אחוזים - ובלבד שאופן החישוב יהיה לפי הנתונים שמסר ולפי המסלול שבחר.

<דוד רוטנברג: במניין התקופות לא יובא בחשבון פרק זמן שבו הניזוק לא מסר למנהל פרטים, הבהרות וידיעות שהמנהל דרש למסור לו.

<דוד רוטנברג: (ב2) דחה המנהל את התביעה או דחה את אופן החישוב של הפיצוי על ידי הניזוק לפי המסלול שבחר – ינמק המנהל את החלטתו בכתב".

<דוד רוטנברג: במקום תקנת משנה (ד) נאמר: "(ד) לסכום הפיצויים המשולמים – כאן הוספנו ריבית והצמדה - לפי תקנת משנה (ג) ייווספו הפרשי הצמדה וריבית החל בתום שלושים ימים מיום הגשת התביעה לפיצויים עד יום התשלום, ולגבי ניזוק המדווח על עסקאותיו בשיטה הדו חודשית ייווספו הפרשי הצמדה וריבית מיום הגשת התביעה לפיצויים עד יום התשלום".

ניסן סלומינסקי: למה אתם לוקחים 45 ימים?

<קריאה: אין מועד.

גילה גמליאל: מה זה אין מועד?

<קריאה: בכל החוק הזה, גם בתקנות העיקריות, אין מועד לסיום הטיפול בנזקים.

<קריאה: אין מועד.

<קריאה: אפשר למשוך את זה לנצח.

ניסן סלומינסקי: קודם כל, למה 45 ימים?

<משה אשר: אני אסביר.

<משה אשר: כאן מדובר במצב שכבר הגישו את התביעה.

<משה אשר: ברגע שהגישו את התביעה, אנחנו מטפלים בה.

<משה אשר: לא דיברנו על המקדמה עליה דיברנו קודם.

ניסן סלומינסקי: תכף אני אחזור לזה.

<משה אשר: בלי קשר למקדמה.

<משה אשר: לגבי התביעה, בדיוק כמו שעשינו בעמוד ענן.

<משה אשר: אם תוך 45 ימים - - -

גילה גמליאל: למה לא לצמצם את המספר?

גילה גמליאל: למה לא שלושים ימים?

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: אתה הסברת לי ש-75 אחוזים נענו תוך 29 ימים.

<משה אשר: אני לא יכול להתחייב לזה ואני גם לא אתחייב לזה.

<משה אשר: אני אומר לך שאנחנו נשתדל לעשות את זה אפילו יותר קצר.

<משה אשר: התביעות הפשוטות, הרגילות, אלה שאין בהן סיבוכים, בפעם שעברה, בסטטיסטיקה שלנו, באמת 9,000 מתוך 14 אלף תביעות שילמנו תוך שלושים ימים.

<משה אשר: אנחנו נשתדל לשפר את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה להכניס כאן שלושים ימים:

<משה אשר: לא.

<משה אשר: אני לא רוצה להתחייב.

ניסן סלומינסקי: אם לא מכניסים שלושים ימים, מוכרחים להגדיל את המקדמה.

<משה אשר: אנחנו נדבר על הגדלת המקדמה.

<משה אשר: לא המקדמה הזאת.

<משה אשר: ההיא.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על המקדמה הזאת.

ניסן סלומינסקי: חמישים אחוזים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, האיש הגיש תביעה, עברו 45 ימים והוא מתמוטט לגמרי.

<משה אשר: הוא לא מתמוטט כי הוא מקבל מאתנו.

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל מקדמה, ביחס למה?

<משה אשר: לעמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: מה זה רלוונטי לכאן?

ניסן סלומינסקי: זה בכלל לא רלוונטי.

ניסן סלומינסקי: כשנדבר על המקדמה, נראה.

ניסן סלומינסקי: עמוד ענן היה איקס ימים וכאן מדובר בשלושה איקסים.

גילה גמליאל: אני רוצה להבהיר כאן.

גילה גמליאל: מה הבעיה לצמצם את זה לשלושים ימים?

גילה גמליאל: כוח אדם?

גילה גמליאל: למה לא תתעל יותר כוח אדם לנושא הזה?

<משה אשר: יש תביעות פשוטות אותן אנחנו מריצים יחסית מהר ומטפלים בהן.

<משה אשר: יש תביעות יותר מורכבותץ.

גילה גמליאל: מה אתה צריך?

גילה גמליאל: אנחנו מוכנים לעזור לך.

<משה אשר: בה תהליך.

ניסן סלומינסקי: משה, המקדמה כאן חייבת להיות שמונים אחוזים כי אחרת העסק מתמוטט.

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל מקדמה שהיא לא רלוונטית ועוד מעט נדבר עליה.

ניסן סלומינסקי: היא רלוונטית למבצע שהיה שמונה ימים וכאן מדובר בתקופה ארוכה.

גילה גמליאל: אתה מכפיל להם את כפול הימים של כל המבצע?

<משה אשר: זה קשור לתביעה שלו.

ניסן סלומינסקי: משה, בוא נעשה סדר.

ניסן סלומינסקי: עברו 45 ימים ולא נתתם לו תשובה, תשלמו לו שמונים אחוזים מהתביעה.

ניסן סלומינסקי: בידיכם לעשות את זה פחות.

ניסן סלומינסקי: אני מסתכל על האיש עצמו.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר הגיש תביעה ועכשיו כבר ידוע על מה מדובר.

ניסן סלומינסקי: האיש נפגע קשה ואתה מושך את זה אחרי 45 ימים.

ניסן סלומינסקי: מה הוא יעשה בינתיים?

גילה גמליאל: לכן בוא נצמצם לשלושים ימים.

<משה אשר: באוכלוסייה של 14 אלף ניזוקים, זה פחות או יותר הקצב בו אנחנו יכולים לעמוד.

ניסן סלומינסקי: בסדר, תן לו שמונים אחוזים ואחר כך תחזיר.

ניסן סלומינסקי: הרי הוא לא בורח ואתה מתחשבן אתו לאורך כל הזמן.

<משה אשר: הכוונה שלנו היא לסיים את התביעות כמה שיותר מהר.

ניסן סלומינסקי: אז מה הבעיה?

<קריאה: אדוני היושב ראש, בפועל לא שילמו מקדמות.

<קריאה: התחננו עם מכתבים לקבל מקדמות.

<קריאה: בואו נגיד על השולחן.

<קריאה: 45 אחוזים וחמישים אחוזים, זה בסדר וזה נורמלי אבל שישלמו בפועל.

ניסן סלומינסקי: משה, בוא נעשה סדר.

ניסן סלומינסקי: המקדמה כאן תהיה שמונים אחוזים.

<משה אשר: לא.

ניסן סלומינסקי: רגע, תשמע אותי.

ניסן סלומינסקי: העסק הזה לא בורח.

ניסן סלומינסקי: אתה הרי עובד אתו גם בהמשך ואתה יודע לקזז.

<משה אשר: לא.

גילה גמליאל: משה, עם תוספת כוח אדם אתה לא יכול לצמצם את הזמנים?

ניסן סלומינסקי: למה לא?

ניסן סלומינסקי: התברר שנתת לו יותר, מה הבעיה?

<משה אשר: לך אתה תחפש אותו.

ניסן סלומינסקי: את מי תחפש?

ניסן סלומינסקי: הרי הוא עובד אתך.

ניסן סלומינסקי: זה לא מישהו שהוא חד פעמי.

גילה גמליאל: הדרישה לתת מעל המקדמות היא קצת פחות רלוונטית כי לא נראה לי שכן ייתנו לבן אדם יותר ממה שמגיע לו.

ניסן סלומינסקי: לא נותנים יותר ממה שמגיע.

גילה גמליאל: הוא אומר שהוא ייתן לו יותר ממה שמגיע לו.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר אולי.

ניסן סלומינסקי: מה זה אולי?

גילה גמליאל: בוא נשאל שאלה אחרת.

גילה גמליאל: השאיפה שלנו היא שיש הגדרות ואנשים יקבלו את מה שמגיע להם.

גילה גמליאל: על כן במגבלות ההבנה הזאת, אני מנסה להבין אותך מדוע אתה לא יכול לצמצם את פרק הזמן.

גילה גמליאל: אם אתה מצמצם את פרק הזמן, אתה עונה על הבעיה.

<משה אשר: אנחנו נעשה את כל המאמץ לצמצם, אבל יש בין לצמצם לבין להתחייב.

<משה אשר: בפעם שעברה עשינו את זה 45 ימים ובאמת חלק גדול מהתביעות, בעיקר התביעות הקטנות והפשוטות, טיפלנו בהן בלוחות זמנים מאוד מהירים.

<משה אשר: אני לא חושב שהפער הזה בין מה שהצלחנו אז, של השלושים ימים, לבין זה שתכתבו שלושים ימים, אם ה-15 ימים האלה ישנו משהו.

גילה גמליאל: זה משנה.

גילה גמליאל: הוא יקבל את מה שמגיע לו יותר מהר.

<משה אשר: מצד שני, לעסקים היותר גדולים והיותר מורכבים, זה אתגר מאוד קשה.

ניסן סלומינסקי: אם כך, אנחנו מדברים כרגע על העסקים הגדולים יותר.

ניסן סלומינסקי: נכון?

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה שתשלם להם שמונים אחוזים ואחר כך תקזז?

ניסן סלומינסקי: הרי מדובר על העסקים הגדולים יותר.

ניסן סלומינסקי: אם לא עמדת בזמן, שלם להם שמונים אחוזים.

<משה אשר: לא.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שבסוף יתברר שהנזק היה פחות אבל הרי מדובר על עסקים גדולים ומסודרים, אז תקזז להם ואתה יודע לקזז.

<משה אשר: זה לא לקזז, זה להחזיר.

ניסן סלומינסקי: או לקזז בהמשך.

ניסן סלומינסקי: הרי הם מדווחים כל הזמן.

גילה גמליאל: אין לו אפשרות לקזז.

ניסן סלומינסקי: ועוד איך יש לו אפשרות לקזז.

<משה אשר: אני לא רוצה לשלם יותר ממה שמגיע.

ניסן סלומינסקי: אתה לא משלם יותר.

<משה אשר: אני אומר לך שכן.

ניסן סלומינסקי: למה בהמשך אתה משלם לו?

<משה אשר: זה חצי שנה.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, אבל למה אז אתה כן מוכן לשלם לו יותר ממה שמגיע לו? משה, הטיעון שאתה לא רוצה לשלם יותר ממה שמגיע, הוא לא קיים.

ניסן סלומינסקי: עובדה שאתה משלם.

<משה אשר: לא מגיעים לזה.

ניסן סלומינסקי: בוא נגדיל את זה כאן.

גילה גמליאל: כמה זמן מספיק לך?

<משה אשר: לעסקים הקטנים אפשר אולי לעשות משהו, אבל לא לעסקים הגדולים כי זה מורכב.

<משה אשר: עסקים עם תביעות עד מאה אלף שקלים, אפשר ללכת אתם על 35 ימים.

גילה גמליאל: על 35 ימים.

גילה גמליאל: בסדר גמור.

גילה גמליאל: ניסן, לדעתי זה בהחלט ראוי.

<משה אשר: חמישים אחוזים תוך 35 ימים.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: לעסקים קטנים אני רוצה שתשלם יותר.

<קריאה: יש להם את המקדמה.

גילה גמליאל: יש כאן הערה מטעם לה"ב.

<יצחק אבוהב שביט: כתוב מיום הגשת התביעה במלואה כדין אבל בסיפא כתוב "ובמניין התקופות לא יובא בחשבון פרק זמן שבו הניזוק לא מסר למנהל פרטים, העברות וידיעות המנהל דרש למסור לו".

<יצחק אבוהב שביט: זאת אומרת, אם מסרתי את הכול כחוק ואז המנהל שולח לי ביום ה-44 בקשה לשלוח לו את המחזור שלי מלפני חודש וחצי כי כך הוא רוצה, הוא עוצר את התקופות והוא לא מעביר לו מקדמה.

<יצחק אבוהב שביט: זאת המשמעות של הסעיף.

<דוד רוטנברג: כתוב במפורש מה צריך להגיש לתביעה, איזה טפסים צריך לצרף.

<דוד רוטנברג: לא כל ניזוק מגיש את כל הטפסים מלאים כדין.

<דוד רוטנברג: כתוב כאן בתקנות שאם הוא הגיש את התביעה כדין.

<דוד רוטנברג: כדין, זה אומר עם כל הטפסים שצריך, כל ההצהרות שצריך וכל מה שנדרש ממנו.

גילה גמליאל: לא דיברנו על איך הרשות מתכוונת לסייע בידי העסקים הקטנים להגיש את כל הדברים בצורה מסודרת.

ניסן סלומינסקי: הסוכנות לעסקים קטנים, אם מקדימים את זה ל-35 ימים, זה נראה לכם סביר?

גילה גמליאל: בהחלט.

ניסן סלומינסקי: אז זה יישאר על חמישים אחוזים בלי קשר למקדמה הראשונה.

<נעמי היימיש רייש: כמה תהיה המקדמה הראשונה?

ניסן סלומינסקי: המקדמה הראשונה תהיה שמונים אחוזים.

<נעמי היימיש רייש: מהפיצוי של עמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שכך נסגור בהמשך.

<נעמי היימיש רייש: לגבי השמונים אחוזים, אני אבדוק את זה.

ניסן סלומינסקי: תבדקי כי כאן אנחנו מקדימים את הזמן.

גילה גמליאל: הזמן יעמוד על 35 ימים.

<יצחק אבוהב שביט: אני רוצה להתעקש, יושב ראש הוועדה, אבל גם אם יוגש כדין הכול, עדיין הוא יכול להגיד שהוא רוצה עוד מסמך אחד ולמנוע את התשלום.

<משה אשר: אז תביא את המסמך.

<משה אשר: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: הוא רוצה להגיד שאז תתחיל את הספירה מהתחלה.

<יצחק אבוהב שביט: ואם הוא לא יכול להמציא אותו?

גילה גמליאל: אני רוצה ליצור בהירות גם בזה.

גילה גמליאל: אפשר לפתור את זה בשנייה.

גילה גמליאל: מה שכתוב בדרישה המפורשת, זה הזמן שנמדד.

גילה גמליאל: כלומר, אם אדם לא יגיש מסמכים שהוא התבקש בכתובים על פי דין, רק על בסיס זה וזה בלבד יהיה ניתן מבחינת הספירה אבל לא מעבר לזה.

ניסן סלומינסקי: הוא עוצר את הספירה עד שתביא.

ניסן סלומינסקי: הוא לא מבטל אותה.

ניסן סלומינסקי: הוא עוצר, תביא לו את המסמך והוא ממשיך.

ניסן סלומינסקי: זה נאמר כאן לפרוטוקול.

<שלומית ארליך: בעצם מה שהוחלט זה שלגבי עסקים קטנים אנחנו מדברים על תביעה עד מאה אלף שקלים - - -

גילה גמליאל: 35 ימים במקום 45 ימים.

<שלומית ארליך: חמישים אחוזים.

גילה גמליאל: כן.

ניסן סלומינסקי: כרגע, אבל אני רוצה שהם יחזרו עם תשובה.

ניסן סלומינסקי: מה ההגדרה של עסק קטן?

<קריאה: עד מאה אלף שקלים.

ניסן סלומינסקי: משה, מה ההגדרה של עסק קטן?

גילה גמליאל: אמרנו מאה אלף שקלים בחודש.

<משה אשר: תביעה עד מאה אלף שקלים.

ניסן סלומינסקי: כאן מדובר על חודש ואם תיקח את זה כמחזור שנתי, זה סדר גודל של מיליון שקלים.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: זה בסדר.

<דוד רוטנברג: זאת לא הגדרת עסק קטן אלא הגדרה של עד מאה אלף שקלים בחודש.

ניסן סלומינסקי: התביעה כאן היא על חודש.

ניסן סלומינסקי: התביעה כאן היא על הנזקים במשך חודש, חודש ומשהו.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מדובר על עסק שהמחזור שלו מגיע עד יותר ממיליון שקלים בשנה.

<דוד רוטנברג: בתקנה 9, אחרי תקנת משנה (ג) נאמר: "(ג1) על אף האמור בתקנת משנה (ג), שולמה לניזוק מקדמה כאמור בתקנה 8(ב1) ולאחר מכן החליט המנהל בדבר זכותו של הניזוק לפיצויים והמקדמה עולה על הסכום שהחליט עליו המנהל, יוחזר סכום היתר בתוך שלושים ימים מיום שנמסרה לניזוק דרישת המנהל להחזר בתוספת ריבית והפרשי הצמדה על סכום היתר מיום ששולם סכום היתר עד יום ההחזר".

<דוד רוטנברג: למעשה, אם המקדמה היא יותר מהפיצוי, הוא מחזיר את ההפרש.

<דוד רוטנברג: בתוספת - במקום הכותרת, נאמר "תוספת ראשונה".

<דוד רוטנברג: בפרט 2, במקום "משווי הנזק" נאמר "משווי של נזק עקיף".

<דוד רוטנברג: אחרי התוספת הראשונה נאמר: "תוספת שנייה (תקנה 1 – ההגדרה "אזור מיוחד") כאן תבוא מפה ורשימה מדויקת שיצרף היום פיקוד העורף

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: יש כאן תיקון.

ניסן סלומינסקי: עסק קטן, הכוונה מחזור שנתי של מיליון וחצי שקלים.

<משה אשר: כן.

<שלומית ארליך: זאת לא תביעה עד מאה אלף שקלים.

גילה גמליאל: איך אתה מודד מחזור שנתי?

גילה גמליאל: לפי השנה הקודמת.

ניסן סלומינסקי: כן.

גילה גמליאל: מאיזה שנה עד איזה שנה?

<קריאה: 2013.

גילה גמליאל: בסדר.

<דוד רוטנברג: נצרף את המפה של פיקוד העורף.

ניסן סלומינסקי: זאת לא המפה הזאת, נכון?

<דוד רוטנברג: לא.

<דוד רוטנברג: זאת לא זאת.

גילה גמליאל: זאת המפה הקטנה עם העיגול הקטן.

<דוד רוטנברג: מה שצורף עכשיו.

<שלומית ארליך: מה ההבדלים בין המפות?

גילה גמליאל: יש אפס-שבע וארבעים.

<קריאה: פיקוד העורף טעה בכמה מקומות ושיפר.

גילה גמליאל: הרשימה שנמצאת אצלנו כאן בכתובים.

<דוד רוטנברג: הרשימה תואמת את המפה הזאת.

גילה גמליאל: זאת אומרת שהרשימה שעברנו עליה, היא קבילה.

<דוד רוטנברג: הם אפילו הוסיפו קצת.

<דוד רוטנברג: תוספת שלישית (תקנה 1 – ההגדרה "הוראה על סגירת מוסד חינוך") רשימת היישובים בהם הורו ראשי הרשויות על סגירת מוסדות החינוך זה לפי התאריכים ולפי הימים.

גילה גמליאל: מה לגבי שאר היישובים?

<דוד רוטנברג: שאר היישובים לא לפי הימים האלה.

<דוד רוטנברג: הם נסגרו בהוראת פיקוד העורף.

<דוד רוטנברג: אלה היישובים שנסגרו בהוראת ראשי הרשויות המקומיות בימים המסוימים האלה.

<דוד רוטנברג: ט"ז בתמוז התשע"ד, 14.7.2014 – אשדוד, אשקלון, באר טוביה, באר שבע, גן יבנה, חוף אשקלון, לקייה, מרחבים, נתיבות, קריית מלאכי, תל שבע.

<דוד רוטנברג: אני אעיר שכל הרשימה הזאת היא בהתאם לפיקוד העורף במדויק.

<דוד רוטנברג: י"ז בתמוז התשע"ד, 15.7.2014 – אל קסום, אשדוד, אשקלון, חוף אשקלון, חורה, לקייה, נתיבות, קריית מלאכי, תל שבע, קריית גת.

<דוד רוטנברג: י"ח ו-י"ט בתמוז, 16-17.7.2014 – אשדוד, אשקלון, באר שבע, חוף אשקלון, נתיבות, קריית גת, קריית מלאכי.

<דוד רוטנברג: סייג לתחולה.

<דוד רוטנברג: תקנות אלה לא יחולו על ניזוק שהוא אחד מאלה: המדינה.

<דוד רוטנברג: גוף מתוקצב או תאגיד בריאות כהגדרתם סעיף 21 לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985.

<דוד רוטנברג: חברה ממשלתית כהגדרתה בחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975.

<דוד רוטנברג: קופת חולים.

<דוד רוטנברג: מוסד ציבורי, כהגדרתו בסעיף 9(2)

<דוד רוטנברג: (ב) לפקודה, למעט אם הוא מוסד ציבורי זכאי.

<דוד רוטנברג: כל הרשימה הזאת היא בהתאם לעמוד ענן ועופרת יצוקה.

<דוד רוטנברג: פסקה (א) בהגדרה "שווי של נזק עקיף" כנוסחה בתקנה 1(1) לתקנות אלה לא תחול על ניזוק שמתקיים בו אחד מאלה: הוא לא הגיש לפקיד השומה דין וחשבון בטופס 102 בשל חודש יולי 2014 או אוגוסט 2014, הכול לפי תקנות מס הכנסה ומס מעסיקים (ניכוי ממשכורת ומשכר עבודה ותשלום מס מעסיקים), התשנ"ג-1993.

<דוד רוטנברג: זה מידע שחסר לנו ולכן אנחנו צריכים אותו.

<דוד רוטנברג: הוא דיווח לרשות המסים בישראל על סגירת עסקו, לפני תחילת תקופת ההכרזה.

<דוד רוטנברג: עסקו לא היה פעיל לפני תחילת תקופת ההכרזה.

<דוד רוטנברג: לעניין זה, יראו ניזוק כמי שעסקו שלא היה פעיל אם הוא לא הגיש לרשות המסים בישראל שניים מתוך שלושת הדוחות האחרונים שהיה חייב בהגשתם לפי חוק מס ערך מוסף, בשל התקופה שלפני תחילת תקופת ההכרזה, אלא אם כן הוכיח הניזוק, להנחת דעתו של המנהל, שעסקו היה פעיל.

<דוד רוטנברג: זה נכון גם לדוח החודשי, לפי העניין.

<דוד רוטנברג: פסקות (ב) ו-(ג) – כלומר, מסלול מחזורים ומחזור הוצאות שוטפות - בהגדרה "שווי של נזק עקיף" כנוסחה בתקנה 1(1) בתקנות אלה לא תחול על ניזוק שמתקיים בו אחד מאלה: הוא מוסד כספי כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף.

<דוד רוטנברג: הוא קופת גמל כהגדרתו בפקודה.

<דוד רוטנברג: הוא קרן נאמנות כהגדרתו בסעיף 88 לפקודה.

<דוד רוטנברג: הוא חבר בורסה כהגדרתו בחוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968.

<דוד רוטנברג: הוא קבלן כוח אדם כהגדרתו בחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996.

<דוד רוטנברג: בשנת המס 2012, 2013 או 2014 חל עליו הפטור לפי סעיף 33 לחוק מס ערך מוסף.

<דוד רוטנברג: הוא דיווח לרשות המסים בישראל על סגירת עסקו, לפני תחילת תקופת ההכרזה.

<דוד רוטנברג: בשלושת הדוחות האחרונים שהיה חייב בהגשתם לפי חוק מס ערך מוסף בשל שנת המס 2014, הוא דיווח על מחזור עסקאות בשיעור אפס.

<דוד רוטנברג: לעניין זה, "מחזור עסקאות", כמשמעותו בחוק האמור.

<דוד רוטנברג: הניזוק לא שילם את שכר העבודה היומי לעובדו בעד יום היעדרות בשל המצב הביטחוני.

<דוד רוטנברג: לעניין זה, "יום היעדרות בשל המצב הביטחוני" ו"שכר העבודה היומי" – כהגדרתם בפסקה (א) להגדרה "שווי של נזק עקיף" בתקנה 1 לתקנות אלה.

<דוד רוטנברג: נוסף על האמור בתקנת משנה (ד) פסקה (ב) בהגדרה "שווי של נזק עקיף" כנוסחה בתקנה 1 לתקנות אלה, לא תחול על ניזוק שעיסוקו במכירת זכות במקרקעין המהווה מלאי עסקי בידו או שבשנת המס 2012, 2013 או 2014 חל בחישוב הכנסתו סעיף 8א לפקודה.

<דוד רוטנברג: נוסף על האמור בתקנת משנה (ד), פסקה (ג) בהגדרה "שווי של נזק עקיף" – כלומר, מסלול הוצאות שוטפות - כנוסחה בתקנה 1 בתקנות אלה לא תחול גם על ניזוק שהוא אחד מאלה: עיסוקו בחקלאות.

<קריאה: עסק חקלאי לא זכאי להגיש מחזורים?

<דוד רוטנברג: הוצאות שוטפות.

<דוד רוטנברג: מדברים על הוצאות שוטפות.

<דוד רוטנברג: הוא רכש או שכר נכס לשם הרחבת פעילותו העסקית - לגבי ניזוק המדווח על מחזור עסקאותיו בשיטה חד חודשית – במהלך חודש יולי אוגוסט 2014.

<דוד רוטנברג: לגבי ניזוק המדווח על מחזור עסקאותיו בשיטה דו חודשית – במהלך החודשים יולי אוגוסט 2014.

<דוד רוטנברג: לעניין זה, "נכס" – כהגדרתו בסעיף 35 לחוק.

<דוד רוטנברג: מחזור עסקאותיו, בשנת המס 2012, 2013 או 2014, כולה או חלקה, כולל פעילות מכמה סניפים שאינם כלולים באזור הכרזה או שכלולות במחזור עסקאותיו בתקופת הבסיס עסקאות מענפי עיסוק שונים.

<דוד רוטנברג: הוא הודיע לרשות המסים כישראל על פתיחת עסקו לאחר יום כ"ג בתמוז התשע"ג (1 ביולי 2013).

<דוד רוטנברג: בשנת המס 2013 או 2014 הוא עוסק פטור כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף.

<דוד רוטנברג: שמירת דינים אין באמור בתקנות אלה כדי לפגוע בזכאותו של ניזוק ביישוב או באזור שהוכרז יישוב ספר ערב תחילתן של תקנות אלה, והוא רשאי לבחור בין פיצוי לפי תקנות אלה לבין פיצוי לפי התקנות העיקריות.

<דוד רוטנברג: למעשה יישובי הספר ההיסטוריים יכולים להגיש לפי הסעיף הזה גם במסלול האדום או במסלול הירוק, לפי בחירתם.

<דוד רוטנברג: לגבי נזק שאירע באזור שבטווח של עד שבעה קילומטרים מרצועת עזה, יהיה רשאי ניזוק באזור כאמור לבחור בין פיצוי לפי תקנות אלה לבין פיצוי לפי התקנות העיקריות.

<דוד רוטנברג: אנחנו מרחיבים את זה לכל הטווח של אפס עד שבע במסלול אדום.

<דוד רוטנברג: כאן יש הרחבה נוספת שהשר והמנהל החליטו עליה.

<דוד רוטנברג: בחר ניזוק בפיצוי לפי התקנות העיקריות – ותכף אני אסביר במה מדובר - יחולו עליו התקנות העיקריות כנוסחן ערב התקנת תקנות אלה בשינויים המפורטים.

<דוד רוטנברג: אני מסביר ואז אקריא את זה במדויק.

<דוד רוטנברג: בתקנות העיקריות של 1973 – כלומר, המסלול האדום יש הגבלה על השבתה מלאה של שבעה ימים בתעשייה, מסחר ושירותים, או 24 שעות בתעשייה.

<דוד רוטנברג: כלומר, זאת הגבלה של השבתה, סגירה מוחלטת של המפעל או של העסק.

<דוד רוטנברג: למעשה מעבר להרחבה של אפס עד שבע, שכל טווח אפס עד שבע יהיה זכאי למסלול אדום.

<דוד רוטנברג: , יש הרחבה נוספת של השר והמנהל שגם לא יהיה צורך בהשבתה מוחלטת של 24 שעות, של הפסקת ייצור של 24 שעות או שבעה ימים.

<דוד רוטנברג: עכשיו אנחנו נקריא את זה בצורה מתוקנת.

<דוד רוטנברג: אני מקריא את פסקה (ג) כפי שהיא אמורה להיות.

<דוד רוטנברג: בחר ניזוק בפיצוי לפי התקנות העיקריות, יחולו עליו התקנות העיקריות כנוסחן ערב התקנת תקנות אלה, בשינויים המפורטים בפסקאות (1) ו-(2): כל השאר נמחק.

<דוד רוטנברג: יראו כאילו בתקנה (1) לתקנות העיקריות, בהגדרה "שוויו של נזק עקיף" - בפסקה 2(ג), המלים "ובלבד שהנזק נגרם עקב הפסקת ייצור של למעלה מ-24 שעות" – נמחקו.

זבולון כלפה: זה מתייחס רק לתעשייה.

<דוד רוטנברג: בפסקה (3), המלים "ובלבד שהנזק נגרם עקב הפסקת פעילות של למעלה משבוע" – נמחקו.

<דוד רוטנברג: כלומר, אנחנו מורידים את ההגבלות של שבעה ימים ושל 24 שעות בתעשייה.

<דוד רוטנברג: כמובן במסלול האדום בלבד.

<דוד רוטנברג: תקנה 8(ב1)(2) כנוסחה בתקנה 1(4) לתקנות אלה תחול על ניזוק כאמור בשינויים אלה:

<דוד רוטנברג: במקום "מקדמה נוספת כשיעור של ארבעים אחוזים", יקראו "מקדמה בשיעור של חמישים אחוזים".

<דוד רוטנברג: לעניין חישוב סכום המקדמה יראו את סכום התביעה כאילו אינו עולה על שלושה מיליון שקלים חדשים.

<דוד רוטנברג: עד כאן.

יעקב ליצמן: יש לנו שתי הערות עליהן לא קיבלנו תשובות.

זבולון כלפה: יש כאן עוד כמה דברים עליהם לא קיבלת תשובות.

<אייל שני: מה זה רשימת היישובים?

<דוד רוטנברג: זאת התוספת השנייה.

<דוד רוטנברג: רשימת היישובים והמפה לפי פיקוד העורף כאשר אנחנו מצרפים את זה לתוספת השנייה.

ניסן סלומינסקי: תיקון ראשון עליו אנחנו מדברים הוא ב-4(א), שם תיקנו את ה-35 ימים ואנחנו מעלים את המקדמה לשישים אחוזים.

ניסן סלומינסקי: זה על דעתך.

<משה אשר: לעסקים קטנים שהמחזור השנתי שלהם הוא מיליון וחצי שקלים.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: שהמחזור שלהם הוא עד מיליון וחצי שקלים בשנת 2013.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים 35 ימים.

זבולון כלפה: על כמה תעמוד המקדמה?

ניסן סלומינסקי: על שישים אחוזים.

<קריאה: במקום חמישים אחוזים?

ניסן סלומינסקי: במקום חמישים אחוזים.

ניסן סלומינסקי: בסעיף (2) יהיה שלושים במקום ארבעים אחוזים, כי אחרת זה כבר מגיע למאה אחוזים.

ניסן סלומינסקי: לעסקים קטנים.

ניסן סלומינסקי: בהתחלה זה 35 ימים ושישים אחוזים מקדמה.

גילה גמליאל: עסקים קטנים, הגדרנו אותם עד מיליון וחצי שקלים מחזור בשנה.

ניסן סלומינסקי: כן.

<שלומית ארליך: מה לגבי (2)?

ניסן סלומינסקי: ב-(2) זה יהיה שלושים אחוזים.

<שלומית ארליך: אתה אומר שלושים אחוזים על הקטנים בלבד.

<שלומית ארליך: לגבי היתר נשארים ארבעים אחוזים?

ניסן סלומינסקי: חמישים וארבעים.

ניסן סלומינסקי: המקדמות שניתנות לפני כן.

ניסן סלומינסקי: בעסקים קטנים אנחנו נותנים שמונים אחוזים.

גילה גמליאל: אבל המקדמות האלה ניתנות ללא הגשה.

<משה אשר: לא.

<משה אשר: הוא מגיש בקשה למקדמה והוא מקבל שמונים אחוזים.

גילה גמליאל: שמונים אחוזים מעמוד ענן.

ניסן סלומינסקי: אלה המקדמות לפני התביעה.

ניסן סלומינסקי: שמונים אחוזים.

יעקב ליצמן: ומי שלא הגיש בעמוד ענן?

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים נושא-נושא.

ניסן סלומינסקי: זה לגבי עסקים קטנים.

ניסן סלומינסקי: בוא נשאל קודם כל מה שברור.

ניסן סלומינסקי: הגג של שלושה מיליון, אמרנו שאנחנו מעלים את זה כך שאם המלחמה תימשך עד אחרי 15 באוגוסט, מעלים את זה לשלושה וחצי.

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: גם היום ארבעה מיליון זה כלום.

יעקב ליצמן: אם זה עוד שבועיים, זה ארבעה מיליון.

ניסן סלומינסקי: משה, בשביל חצי מיליון אתה רוצה לריב עם ליצמן?

ניסן סלומינסקי: לא שווה.

ניסן סלומינסקי: תכניס ארבעה מיליון.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, מקובל.

ניסן סלומינסקי: ארבעה מיליון.

יעקב ליצמן: עכשיו אני בטוח שהולכים לסיים את המבצע לפני ה-15 באוגוסט.

ניסן סלומינסקי: הגג שהיה שנותנים גג עד שלושה מיליון לכל עסק, עולה לארבעה מיליון אם המלחמה תימשך אחרי ה-15 באוגוסט.

<שלומית ארליך: אנחנו מדברים גם במסלול המחזורים וגם במסלול הוצאות?

<קריאה: גם בחקלאות.

ניסן סלומינסקי: בכל המקומות שיש גג של שלושה מיליון, הסכום גדל לארבעה מיליון.

ניסן סלומינסקי: זה רק בתנאי שהמלחמה נמשכת עד אחרי ה-15 באוגוסט.

יעקב ליצמן: אפשר לכתוב שליצמן אמר שהמלחמה תסתיים ב-14 באוגוסט.

ניסן סלומינסקי: משה, תגיד לנו מה קורה לעסק חדש.

<משה אשר: עסק חדש, אנחנו מתחשבים.

גילה גמליאל: המקרה שהציגו בפנינו ביום חמישי, אותם נערים שהקימו את הבר בבאר שבע בסוף מאי.

גילה גמליאל: איך אתה מודד אותם?

<אמיר דהן: עסק חדש בכלל, אנחנו לוקחים מיום שהוא פתח, אם אין לו תקופת בסיס, עד המלחמה ועושים ממוצע.

<אמיר דהן: אבל יש לנו גם הנחיה שזה יהיה כך בהוראת ביצוע, שקודם כל אם יש לו חודשיים ראשונים, שזאת תקופת הרצה, אנחנו ננטרל את זה כדי שהממוצע לא ירד לו.

גילה גמליאל: שזה אומר?

גילה גמליאל: מה זה תנטרלו?

<אמיר דהן: כדי לא לפגוע בו.

גילה גמליאל: מה זה אומר?

<אמיר דהן: נוריד את זה מהממוצע.

ניסן סלומינסקי: החודשיים הראשונים יורידו לו את הממוצע ולכן מורידים אותם.

<משה אשר: לבקשתו.

<משה אשר: ירצה – יעשה, לא ירצה – לא.

גילה גמליאל: לא הבנתי.

גילה גמליאל: תסבירו לי.

<דוד רוטנברג: בתקנות כתוב במפורש שעסק חדש, מאחר ואין לו את יולי שנה קודמת כתקופת בסיס להשוואה, אנחנו לוקחים לו כביכול מיום ההקמה שלו עד לפתיחת המלחמה, את הממוצע.

גילה גמליאל: עד פתיחת המלחמה.

<דוד רוטנברג: מאחר ולעסקים חדשים בדרך כלל יש תקופת התנעה ובחודשים הראשונים אין להם, אם הניזוק יבחר להוריד אותם מהממוצע, אנחנו נוריד אותם מהממוצע.

<משה אשר: ארבעה מיליון, זה עדיין כבד לנו.

יעקב ליצמן: זה מגיע גג לארבעה מפעלים.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שנשאר לנו אזור תעשייה.

<משה אשר: אנחנו נאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מאשרים הגדלת האזור.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מכניסים את כל אזור התעשייה הדרומי של אשקלון.

ניסן סלומינסקי: מכניסים את כולו לתוך אפס עד שבעה קילומטרים.

ניסן סלומינסקי: מה עוד נשאר לנו?

זבולון כלפה: איך אתה הולך לבצע את זה לגבי אזור התעשייה?

זבולון כלפה: אני רוצה להבין פורמלית.

יצחק כהן: כמו האצבעות שעשו בארבעים קילומטרים.

זבולון כלפה: היה סיכום.

גילה גמליאל: אנחנו דיברנו כאן עת היה כאן ראש העיר אשקלון.

ניסן סלומינסקי: לא, זה משהו אחר לגמרי.

גילה גמליאל: הוא מדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא מדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: הוא מדבר על כך שסיכמו אתו את הנושא של החקלאות, הוא דיבר על אותם ארבעה ישובים.

<משה אשר: אני לא מכניס אותם.

גילה גמליאל: אלה חמישה ישובים ולא ארבעה.

זבולון כלפה: הם נמצאים 400 מטרים - - -

<משה אשר: הם נמצאים 400 ו-200 מטרים אבל אני לא מכניס אותם.

זבולון כלפה: אני אומר לך שעוד לפני כן דיברנו לתת להם את האפשרות גם לתבוע במסגרת של האפס עד שבע.

<משה אשר: אני לא מכניס אותם.

זבולון כלפה: אבל זה הסיכום.

<משה אשר: נתנו את האזור החקלאי כדי שלא תהיה בעיה של חוב מול חוב, מפעל שנחצה לשניים וכל מה שעברנו קודם בדיון הקודם.

<משה אשר: אלה לא ישובים חדשים.

<משה אשר: אני אומר, או שנסתפק בזה או שנמשוך גם את זה.

ניסן סלומינסקי: בוא נשאיר את זה ועוד מעט נדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: אתה חייב לנו תשובה גם לגבי תנועות הנוער.

<משה אשר: זה אגף תקציבים.

ניסן סלומינסקי: שזה יתממש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לקבל תשובה לגבי הנושא של התיירות שזה מחוץ לחוק.

גילה גמליאל: אמרנו שהם ייתנו לנו תשובה תוך שבוע.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שזה מחוץ לתקנות.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי.

ניסן סלומינסקי: סיכמנו שכל שבועיים אתה תבוא לדווח לנו.

ניסן סלומינסקי: את זה אנחנו מבקשים.

ניסן סלומינסקי: אתם פלוס הרשות לעסקים קטנים תבואו לדווח לנו.

<משה אשר: אם תזמנו אותנו, נבוא.

ניסן סלומינסקי: אני אומר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים בזה.

גילה גמליאל: לא נתתם לי תשובה לגבי המילואימניקים.

ניסן סלומינסקי: עד שזה יסתדר, אנחנו רוצים דיווח שוטף שלכם פלוס הרשות לעסקים קטנים.

ניסן סלומינסקי: תדווחו לנו איך העסק הזה מתקדם.

גילה גמליאל: מה התשובה לגבי המילואימניקים?

<משה אשר: יש קרן לעזרה למילואימניקים.

<משה אשר: שר האוצר החליט לאור הבקשה, לאור הפניות, להוסיף לשם סכומים גדולים, כ-25 מיליון שקלים אבל אני לא רוצה להתחייב על הסכום המדויק.

<משה אשר: זה יסייע למילואימניקים.

גילה גמליאל: לכל המקרים עליהם דיברנו.

גילה גמליאל: יפה.

יעקב ליצמן: מה עם המלכ"רים?

יעקב ליצמן: אני רוצה שיקבלו פיצויים.

<משה אשר: אמרנו שבמסגרת ההרחבה של הצו.

יעקב ליצמן: הוא נותן שכר, אבל אתם לא נותנים לו פיצוי.

<משה אשר: אם יש לו תמיכות מהממשלה, הוא מקבל את זה בכל מקרה בלי קשר.

יעקב ליצמן: הוא לא מקבל את זה.

ניסן סלומינסקי: הוא מקבל.

ניסן סלומינסקי: מה שהוא מקבל מהמדינה, הוא מקבל קבוע.

יעקב ליצמן: אדם שהוא מלכ"ר, את השכר הוא חייב לתת לפי ההרחבה.

יעקב ליצמן: בסדר.

יעקב ליצמן: פיצוי ממשלה הוא לא מקבל.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מקבל מהממשלה את מה שהוא מקבל כל חודש בלי המלחמה, בתוך זה כלול השכר.

יעקב ליצמן: אנחנו דיברנו היכן שאין לו הפסדים.

יעקב ליצמן: דיברנו על כך שאם הוא נותן שכר, הוא יקבל את הפיצוי.

יעקב ליצמן: זה לא הרבה כסף.

ניסן סלומינסקי: יש מלכ"ר שמקבל מהמדינה נניח שני מיליון שקלים כל חודש ובזה הוא מממן את המשכורת ואת הכול.

ניסן סלומינסקי: הוא ממשיך לקבל.

ניסן סלומינסקי: זאת סיטואציה שהיא בסדר.

ניסן סלומינסקי: יכולה להיות סיטואציה שהוא לא מקבל מהמדינה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: על זה אני אומר שאם הוא לא מקבל מהמדינה, הוא מחויב לשלם.

<משה אשר: נותני שירותים לדוגמה, מוכר כרטיסים ואנשים ביטלו ויש לו ירידה במחזור, הוא מקבל פיצוי.

יעקב ליצמן: משה, דיברנו על כך שאין לו ירידה אבל הוא משלם שכר.

<משה אשר: אבל הוא לא נפגע.

<משה אשר: הוא קיבל מהמדינה.

ניסן סלומינסקי: מה עם מלכ"ר שלא מקבל מהמדינה?

יעקב ליצמן: הוא משלם שכר ולא מקבל מהמדינה ואין לו הפסדים.

יעקב ליצמן: מגיע לו פיצוי.

ניסן סלומינסקי: משה, באשקלון יש מלכ"ר שמעסיק חמישה עובדים והוא לא מקבל מהמדינה כלום אלא חי מתרומות.

יעקב ליצמן: הוא לא הפסיד כסף.

ניסן סלומינסקי: יש לו עובדים שלא יכולים לבוא לעבודה בגלל המצב והוא חייב לשלם להם את המשכורת.

ניסן סלומינסקי: מי מפצה אותו?

ניסן סלומינסקי: מישהו צריך לשלם לו את זה.

<משה אשר: תרומות והכנסות.

יעקב ליצמן: נניח שאין לו.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה, אתה מתעקש כרגע על דברים כאלה.

יעקב ליצמן: אפשר לחשוב כמה יש כאלה.

יעקב ליצמן: למה שהבן אדם יצטרך לשלם שכר ולא יקבל מהמדינה?

<משה אשר: אם אלה תרומות ותמיכות, הוא ממשיך לקבל אותן והוא צריך לשלם לעובדים.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם הוא מקבל.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מקבל מהמדינה, אין לי בעיה, אבל אם הוא לא מקבל מהמדינה?

ניסן סלומינסקי: אתה מחייב אותו לשלם משכורת.

יעקב ליצמן: הוא משלם משכורת.

בועז טופורובסקי: אבל הוא לא מקבל פחות כסף.

יעקב ליצמן: נותנים לאנשים משכורת על אף שהם לא באו לעבודה.

יעקב ליצמן: כאן זה אותו הדבר.

יעקב ליצמן: בן אדם לא בא לעבודה ולא מגיעה לו משכורת אבל הוא מקבל את המשכורת כי מחייבים לשלם לו.

יעקב ליצמן: הוא צריך לקבל על זה פיצוי.

<אמיר דהן: אם הוא מראה שהוא נפגע בהכנסה בגין השירותים שהוא לא מכר, הוא יקבל פיצוי על החלק הזה.

יעקב ליצמן: הוא עבד והשיג כסף.

יעקב ליצמן: מה זה העסק שלכם שהוא עבד טוב?

יעקב ליצמן: בן אדם משלם לעובדים שלו ואתם צריכים לשפות אותו.

<אמיר דהן: הניסיון מלמד שכל המלכ"רים האלה שיש להם תמיכות ותרומות, התמיכות והתרומות לא נפגעו בגין המלחמה.

<אמיר דהן: אנחנו מפצים אותו רק על החלק שנפגע.

יעקב ליצמן: יוצא שהוא משלם כסף בחינם.

<אמיר דהן: החלק שנפגע הוא מבחינת החוגים.

יעקב ליצמן: זה לא שייך לזה.

יעקב ליצמן: אתה מדבר כל הזמן רק על מכירת כרטיסים.

ניסן סלומינסקי: מלכ"ר יכול לבקש מסלול שכר ולדווח על עובדים ולקבל?

<אמיר דהן: מלכ"ר זכאי לקבל גם מסלול שכר וגם מחזורים אם הוא בתנאי סף, ש-33 אחוזים מההכנסות שלו הן הכנסות עצמיות ולא מתרומות ותמיכות.

<אמיר דהן: ברגע שהוא עובר את תנאי הסף הזה, הוא זכאי.

ניסן סלומינסקי: זה תנאי שחל על כל מלכ"ר.

<אמיר דהן: כן.

ניסן סלומינסקי: אז הוא זכאי לקבל תמורת העובדים.

<אמיר דהן: שכר או מחזורים.

<קריאה: החלק היחסי.

יעקב ליצמן: הוא לא נתמך.

ניסן סלומינסקי: אין קשר לנתמך.

ניסן סלומינסקי: מלכ"ר, בלי קשר אם הוא נתמך או לא נתמך, נכון?

<אמיר דהן: בחלק הראשון בודקים את התמיכה שלו.

ניסן סלומינסקי: מה זה תמיכה?

<דוד רוטנברג: מה אחוזי ההכנסה שלו.

ניסן סלומינסקי: שוב, אין לו תמיכות מהמדינה.

<אמיר דהן: הכול בעצם הכנסה עצמית?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: נניח.

ניסן סלומינסקי: כן.

<קריאה: אז הוא מלכ"ר זכאי.

<משה אשר: אז אין בעיה.

<דוד רוטנברג: מלכ"ר זכאי ברגע שרואים שהוא לא נתמך על ידי המדינה ב-33 אחוזים.

<דוד רוטנברג: יש לו הכנסות עצמיות 33 אחוזים, הוא יכול לתבוע פיצוי.

יעקב ליצמן: בתנאי שהוא מפסיד.

<קריאה: לא קשור.

יעקב ליצמן: אם הוא לא הפסיד, הוא לא זכאי.

<אמיר דהן: הוא לא חייב להפסיד.

<דוד רוטנברג: גם על מחזורים הוא יכול.

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להפסיד.

<קריאה: שיבחר מסלול שכר.

<קריאה: כל התנאי הוא רק 33 אחוזים.

יעקב ליצמן: הם עובדים עלי.

ניסן סלומינסקי: משה, מאחר ואנחנו מכניסים את אזור התעשייה, אתם צריכים לכן להסביר לפרוטוקול למה אנחנו מכניסים אותו.

גילה גמליאל: עוד דבר.

גילה גמליאל: איך את עוזרים לעסקים הקטנים להתמודד עם השאלונים האלה ולדעת מה לעשות?

גילה גמליאל: גם שהמתווכים לא ייגבו מהם עלויות גבוהות.

ניסן סלומינסקי: היועצים הם בחינם.

ניסן סלומינסקי: הם נותנים את היועצים לעסקים הקטנים בחינם.

גילה גמליאל: יפה מאד.

גילה גמליאל: איך כולם ידעו על זה?

<קריאה: אנחנו מפרסמים באמצעי התקשורת בדרום.

ניסן סלומינסקי: משה יסביר ואחר כך אנחנו מצביעים.

<משה אשר: המפה שלפני

<משה אשר: כם כאן מראה שלמעשה בטווח של שבעה קילומטרים מעזה, יש את האזור הדרומי של אזור תעשייה אשקלון.

<משה אשר: לא העיר אשקלון אלא אזור התעשייה, כמה רחובות בפנים וכמה רחובות בחוץ.

<משה אשר: הדבר הזה יוצר איזושהי אפליה בתוך האזור עצמו כאשר רחוב אחד כך ורחוב אחר כך, מפעל אחד, אם החצר שלו גדולה, חצי ממנו כך וחצי אחרת.

<משה אשר: מכיוון שהאזור הזה יחסית מטווח, אנחנו הסכמנו להרחיב לאזור הזה.

גילה גמליאל: בראוו למנהל רשות המסים ולא פחות לסגן שלו.

<משה אשר: זאת ההתייחסות שלנו לנושא הזה.

<שלומית ארליך: אנחנו ביקשנו את התייחסות משרד המשפטים והם לא נמצאים כאן בדיון לתת את עמדתם.

<שלומית ארליך: אנחנו לוקחים בחשבון שמשה אשר הוא זה שמייצג אותם.

<משה אשר: לא.

<משה אשר: אני לא מייצג.

<משה אשר: בכפוף לעמדת משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: בלי הכפוף.

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר.

ניסן סלומינסקי: שיהיו כאן.

גילה גמליאל: אנחנו מברכים על זה כי עזר לנו לגבי דיון אחר שלא נצטרך לקיים אותו.

<משה אשר: לגבי הסיוע.

<משה אשר: כמו שאמרנו, בשיתוף עם משרד הכלכלה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל, אנחנו נסביר את התקנות ואת הוראות הביצוע ליועצים שלהם והם ללא תמורה ינחו את העסקים.

גילה גמליאל: מעולה.

<משה אשר: אני מניח שאלה העסקים הקטנים.

בועז טופורובסקי: כל הכבוד.

גילה גמליאל: זה לא היה בפעם הקודמת.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: זה לא היה.

גילה גמליאל: כל הכבוד.

גילה גמליאל: לקראת סוף הדיון התחלת לבשר דברים טובים.

<משה אשר: מה שעשינו בפעם שעברה ונעשה גם הפעם, ניתן הדרכה.

<משה אשר: האנשים שלנו ייתנו הדרכה ליועצים ולעוזרים בכלל לגבי מילוי הטפסים.

גילה גמליאל: כל הכבוד.

גילה גמליאל: אנחנו מברכים על הגישה המאוד מאוד חיובית.

זבולון כלפה: שתי נקודות.

זבולון כלפה: ביום חמישי היה סיכום לגבי זה שמסלול מחזורי פתוח גם בפני החקלאות.

<משה אשר: כן.

גילה גמליאל: פתוח.

זבולון כלפה: היה חשוב לומר את זה כאן לפרוטוקול.

זבולון כלפה: נקודה שנייה.

זבולון כלפה: אני חוזר לסיפור הזה של אותם חמשת הישובים כדי שנבין את הסיטואציה.

זבולון כלפה: כביש הגישה אליהם הוא אותו כביש גישה שמוביל אל כולם.

זבולון כלפה: ספקי התשומות, כל הקניינים של הסחורה, כולם על אותו כביש לא נכנסים לאזור.

זבולון כלפה: הם כולם באותה סיטואציה.

זבולון כלפה: ההבחנה הזאת בין דם לדם באותן שתי מועצות אזוריות – ומדובר על אשכול ועל שער הנגב – בעיני היא לא נכונה, היא לא אמיתית, היא לא משקפת את המציאות ולא יעלה על הדעת שהיא תהיה.

זבולון כלפה: בינינו, לא מדובר כאן בכסף גדול.

<קריאה: הם יישובי ספר?

זבולון כלפה: כן.

<קריאה: נצרים לא.

<משה אשר: הם יישובי ספר.

זבולון כלפה: הם נמצאים ברשימת יישובי הספר והם יכולים לתבוע שם בלי טובה של אף אחד.

<קריאה: שיתבעו במסלול האדום.

זבולון כלפה: אתה מכניס אותם למסלול האדום?

זבולון כלפה: עכשיו יש להם ראש לזה?

<משה אשר: אם אני מבין, מרביתם הם יישובי ספר.

<משה אשר: ככל שמדובר בישובים שהם גם יישובי ספר מן סתם, המסלול האדום עומד לרשותם כך שבעצם יש להם את המסלול האדום מצד אחד ויש להם את מסלול המחזורים מצד שני.

<משה אשר: הכול מצוי בפניהם.

<משה אשר: ככל שהם יישובי ספר.

<קריאה: יש כאן חוסר הגיון בכל הסיפור.

<קריאה: שלושה מיליון שקלים, דיברתם על 27 ימי לחימה.

<קריאה: תקבעו שכל יום לחימה זה מאה אלף שקלים.

<קריאה: יש גופים שיפסידו עשרה מיליון שקלים.

<ישראלה מני: נוכח ההתנגדות של רשות המסים לעניין של מעל ארבעים קילומטרים, אני מציעה שהוועדה תיקח על עצמה לבדוק איך מסייעים לעסקים שהם מעל ארבעים קילומטרים.

<ישראלה מני: עסקים שעיקר עיסוקם בדרום, לזה לא נתתם פתרון היום.

<ישראלה מני: הם נמצאים מעל ארבעים קילומטרים.

<ישראלה מני: לא נתנו לזה פתרון.

<ישראלה מני: הם לא רשומים בדרום ועיקר עיסוקם בדרום.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מעלה לאישור.

<אייל לב ארי: רק את הנוסח המעודכן שהועבר לוועדה ב-30 ביולי בכפוף לשינויים שביצענו היום.

ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) (הוראת שעה), התשע"ד-2014 לפי נוסח מעודכן שהועבר ב-30 ביולי 2014 בכפוף לשינויים שנעשו בו היום?

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: התקנות אושרו פה אחד.

<משה אשר: אני מודה לכם.

<משה אשר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.