ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 409, 2014-08-03 11:00

ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, כל המוזמנים וכל אלה שנמצאים פה, בוקר טוב, אנחנו עוברים לנושא השני שבסדר-היום.

יעקב ליצמן: רק הצעה לסדר, אדוני היושב-ראש:

יעקב ליצמן: אני מבקש שהיות ואנחנו בפגרה מתי שתרצה לכנס ישיבה תודיע לנו שלושה-ארבעה ימים לפני כן.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה לקיים כמה דיונים שתרצה, רק תודיע לפני כן.

ניסן סלומינסקי: הודענו על הישיבה הזאת ביום רביעי.

יעקב ליצמן: בסדר, אני מבקש למען הסדר.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר כדי שנדע, אם נניח והיום לא נצליח עדיין להגיע להצבעות ולא נרצה להחזיק את המשק בלי פיצויים - - -

יעקב ליצמן: אז תודיע היום שלא תגמור היום, תודיע היום שיש לנו ישיבה ביום רביעי, אין לי בעיה.

יעקב ליצמן: תודיע קודם, לפני כן, שאתה מכנס ישיבה.

יעקב ליצמן: אל תודיע ברגע האחרון שיש ישיבה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שיכול להיות שבמקום שנשב היום כל הלילה כדי לסיים - - -

יעקב ליצמן: אין דבר, נעבוד כל הלילה, אנחנו לא נבהלים מלעבוד כל הלילה.

יעקב ליצמן: ראינו כבר מי שעובד בלילה, אני או לפיד – תעזוב.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, אני לא בטוח שנוכל לעמוד על כך עכשיו, לגבי זה אני מתכוון, לגבי דברים אחרים ודאי.

יעקב ליצמן: אני רק מבקש לדעת על כל ישיבה, תודיע לנו באופן מסודר לפני כן.

ניסן סלומינסקי: לגבי זה אני עוד לא יודע, נראה איך שנתקדם היום.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו עוברים לנושא השני בסדר-היום: תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף)(הוראת שעה), התשע"ד-2014.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב מכולם, רבותי, הרחש בחש הזה מפריע כי כל אחד אומר רק מילה אחת או משפט אחד אבל הסך הכול הופך להמולה ולרעש רקע שהוא מפריע.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם, כולל השורות השנייה והשלישית, לא לדבר, כל מי שירצה לדבר בטלפון שיצא החוצה, יוכל לדבר ולחזור, פה לא לדבר.

ניסן סלומינסקי: למי שיש הערות שירשום אותן ואם הוא יקבל את זכות הדיבור הוא יוכל לומר אותן.

ניסן סלומינסקי: זו ישיבה שנייה שאנחנו מקיימים בנושא.

ניסן סלומינסקי: למרות הפגרה אנחנו יושבים כי אנחנו מבינים שהנזקים של העורף כבדים מאוד והממשלה – ובזה לפחות אני משבח אותה – החליטה לא לחכות עד סוף המבצע אלא כבר עכשיו היא מוכנה להעביר את התקנות, לשלם מקדמות ולהתחיל בתהליך, אז ודאי שאנחנו נעשה כל מאמץ לא לעכב.

ניסן סלומינסקי: דא עקא שהתפקיד שלנו הוא באמת לעבור ולראות אם הממשלה החליטה אולי בחיפזון, אולי לא, ואם יש דברים שטעונים תיקון אז אנחנו נשתדל לתקן אותם כדי שנוציא תחת ידינו את מקסימום הטוב שאנחנו יכולים להוציא.

ניסן סלומינסקי: אז לפעמים הדברים סותרים כי כדי לשנות ולשכלל לפעמים זה דורש טיפת זמן, אנחנו נראה איך אנחנו מתקדמים.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לסכם: שמענו בשבוע שעבר, ביום רביעי, חלק מראשי הארגונים, חלק מחברי הכנסת, עברנו אחד-אחד.

ניסן סלומינסקי: נכון לרגע זה, מה שאני צופה ומרגיש, א', שיש לנו בעיה – או שזו לא בעיה –בנושא החקלאות.

ניסן סלומינסקי: הוא לא היה מספיק בשל ולצורך זה הקמתי צוות משנה בראשותו של זבולון קלפה, יחד עם איציק וקנין, ונשמע עוד מעט אם יש להם בשורה בנושא.

ניסן סלומינסקי: גם הנושא של תיירות הוא לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: אין הרבה תיירות בתוך ה-40 קילומטר אבל התיירות משתרעת על כל הארץ והפגיעה בה קשה מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה דורש התייחסות נפרדת.

ניסן סלומינסקי: לצורך זה גם כן הקמנו צוות בראשותו של אלעזר ושל רוברט.

ניסן סלומינסקי: מנכ"ל משרד התיירות, נמצא פה?

<אמיר הלוי: כן.

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל מטעם הממשלה לרכז את זה, נשמע אם מתגבש איזה מתווה.

ניסן סלומינסקי: נושא שלישי הוא נושא העסקים הקטנים, שגם לא בטוח שהוא מסודר במאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: אני אתן רק כדוגמה את מה שראינו תוך כדי דיון ראשוני – שאם המקדמות ניתנות 50% לפי מה שהיה במבצע "עמוד ענן", המבצע של היום הוא לפחות פי שלושה יותר ארוך מ"עמוד ענן", אז ודאי שהנזקים הם הרבה יותר גדולים.

ניסן סלומינסקי: לא יעלה על הדעת שיתנו 50% ממה שנתנו אז.

ניסן סלומינסקי: עסקים גדולים – יכול להיות שהם יכולים להחזיק מעמד, עסקים קטנים – ודאי שלא יכולים להחזיק מעמד ויתמוטטו.

ניסן סלומינסקי: לכן נצטרך לדון טוב טוב אם ה-50% זה מספיק או שצריכים לעשות שינוי דרמטי, דרסטי, או גדול, בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: נושא נוסף שכבר הרגשנו שהוא לא יכול להיות זה הנושא של עסקים שנמצאים ופועלים בשדרות, בנתיבות, בתוך ה-7 קילומטר או בתוך ה-40 קילומטר, ויש להם משרד בתל אביב נניח שהוא זה שעומד מול מס רכוש.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה שהמשרד בתל אביב זה יותר נוח, אולי יש לו גם עסקים בקריית שמונה וכו' ולכן הוא לקח מקום מרכזי.

ניסן סלומינסקי: לא יכול שאם העסקים עצמם נמצאים בתוך התחום ורק המשרד נמצא במקום אחר – לא יכול להיות שהם ייחשבו כאלה שלא נמצאים בתוך ה-40 ולא יקבלו.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

ניסן סלומינסקי: אלה רק דוגמאות.

ניסן סלומינסקי: גם הדוגמה של עסקים או שרשרת של עסקים שאם מסתכלים על כולם ביחד אז הסכום של 3 מיליון לא רלוונטי לגביהם.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, יש הרבה דברים שאנחנו הרגשנו כבר עכשיו שהם בעייתיים, שיצטרכו לבוא לידי פתרון.

ניסן סלומינסקי: יש לנו עוד היום יום שנשמע בו ואולי נעלה על עוד דברים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לומר שאנחנו עוסקים לא בחוק – לחוק יש את הבעיות שלו אבל לפחות בחוק אתה יכול לתקן במקום עצמו ולהתקדם – אנחנו עוסקים בתקנות.

ניסן סלומינסקי: בתקנות אין לנו יכולת לתקן בתקנות עצמן, אנחנו יכולים לאשר אותן או לא לאשר.

ניסן סלומינסקי: אם נרצה לעשות שינויים אז יצטרך שר האוצר לאשר אותם ואני מניח שאם זה יעשה ויוסכם על רשות המסים אז התהליך יהיה מהיר יותר, אולי אפילו בו זמנית יקבל אישור, אם לא אז התהליך יהיה יותר איטי, אבל לא אנחנו לא אלה שנעכב את זה.

יעקב ליצמן: נציג מס הכנסה הוא שליח של שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: כן, זה בחוק, אבל בתקנות זה יותר מסובך – אני צודק?

משה גפני: לא, אם הוא מסכים זה בסדר.

יעקב ליצמן: אם הוא מסכים – אין בעיה.

משה גפני: להפך, תקנות זה יותר קל.

<אייל לב-ארי: זה מצריך הסכמה של הממשלה.

משה גפני: אבל אם הממשלה מסכימה לשלם אז זה בסדר, זה יותר קל מחוק.

יעקב ליצמן: אבל הממשלה קרי כרגע – משה אשר שנמצא כאן.

יעקב ליצמן: אם משה אשר אומר כרגע "כן" אז זו הממשלה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אנחנו צריכים להיות מלווים אתם וזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אם כך אנחנו מתחילים.

ניסן סלומינסקי: אני ארצה תחילה לשמוע דיווח מהצוות שהקמנו בנושא של חקלאות אם יש מתווה, אחר כך דיווח מהצוות של התיירות אם יש איזשהו מתווה, גם אם אין דבר סופי אבל אם יש מתווה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך אני ארצה לשמוע את משרד הכלכלה, שהוא משרד רלוונטי, בעיקר לגבי הנושא של העסקים הקטנים, לשמוע ולראות איך הם רואים את זה ומרגישים, ואחר כך אנחנו נמשיך בדיון עצמו באותה שיטה של חבר כנסת וראש ארגון כדי שנוכל להתקדם.

ניסן סלומינסקי: אחרי שנגמור את זה כל זה נצטרך להתכנס אנחנו, חברי הכנסת, ולראות איך אנחנו מתקדמים.

איציק שמולי: יש לנו רק הערה לסדר בגלל הערה האחרונה שלך – בדיון האחרון דיברנו גם על אפשרות לערער או להטיל ספק בטווח של ה-40 קילומטר, לפי ההערה האחרונה שלך אני מבין שזה לא יעלה בדיון.

ניסן סלומינסקי: תראה, לגבי הנושא הזה של הגדלת הטווח, כפי שאני הבנתי, ברגע שאתה פורץ אין לזה גבול, לא נוכל לעצור את זה והעלויות הן עצומות.

ניסן סלומינסקי: להערכתי זה ימשך מידית ולא עשינו כלום.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: אני ניסיתי לבדוק, ביקשתי מפיקוד העורף דרך ראש רשות המסים שיביאו לי את הנתונים האם אכן היו פגיעות משמעותיות, עוצמתיות, גם מעבר.

מיכל בירן: אזעקות בנס ציונה ובראשון לציון זאת גם פגיעה, גם אם לא נפגע מבנה.

ניסן סלומינסקי: מי נמצא כאן מפיקוד העורף?

<רונן פינטו: אני.

ניסן סלומינסקי: יש לכם גם טבלה?

<רונן פינטו: יש לנו טבלה של כמה צפירות היו בכל אתר ואתר.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אנחנו נראה את זה גם, אני גם הבאתי – אני מקווה שזה יתאים אחד לשני – ואז נראה אם באמת באופן תיאורטי נגלה - - -

יעקב ליצמן: מה הנזק של צפירה – כמה זמן?

יעקב ליצמן: 10 דקות רק - - -

<הראל ויזל: מה זה קשור לצפירה אבל?

ניסן סלומינסקי: רבותי, כשהיו צפירות, לדוגמה בתל אביב – כולם נפגעים.

<הראל ויזל: אין לי בתי קפה ברחובות שלא עבדו בכלל, אז מה זה קשור לצפירה?

ניסן סלומינסקי: הראל, אתה תקבל זכות דיבור די בהתחלה, דקה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: ברור שהיו צפירות, אני מדבר על מסות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם נפתח את זה לכל הארץ זה סיפור שלא נעמוד בו והוא ימשך.

ניסן סלומינסקי: אם נניח יתברר שבאותם מקומות - - -

יעקב ליצמן: בירושלים גם היו צפירות.

אילן גילאון: מה זה רלוונטי?

אילן גילאון: הוא צריך ללכת לפי מה שקרה לעסקים, לא לפי - - -

ניסן סלומינסקי: לא, מה שקרה לעסקים אתה לא תדע אף פעם.

מיכל בירן: לא נעים להגיד אבל מי שהגדיר לנו את טווח הנזק זה החמאס, טווח הטילים הוא טווח הפיצויים.

אילן גילאון: ניסן, אל תלך לאסטרונאוט אוטומטי, אפילו לא לטייס אוטומטי.

<הראל ויזל: אבל, ניסן, יש לזה פתרון קל בלי לחרוג מתקציבים – לא חייבים לתת 100% ברחובות, אפשר לתת 12%.

ניסן סלומינסקי: לכן אני רוצה שנגיע לזה לקראת הסוף, אני לא רוצה שנעצור פה ולא נתקדם בכלל.

סתיו שפיר: ניסן, אני חושבת שאפשר לעשות את זה בצורה מאוד פשוטה – נבקש ממשה אשר שייתן הערכה כלכלית מה קורה אם אנחנו מגדילים את הטווח, 50 קילומטר, 60 קילומטר, מה הערכה הכלכלית של העלות התקציבית של זה ולפי זה נדון בבעיה ולא לפי קביעה שרירותית.

ניסן סלומינסקי: אני קיבלתי הערכה, אני שאלתי וקיבלתי.

סתיו שפיר: אז אני אשמח שגם אנחנו נקבל הערכה.

<הראל ויזל: אני אתן לך את הנתונים, אבל אם יוצאים מ-40 קילומטר - - -

ניסן סלומינסקי: אני בעצמי שאלתי וזה הפחיד אותי.

סתיו שפיר: אז אולי תספר לנו גם מספרים?

ניסן סלומינסקי: רבותי, עזבו, כשנגיע לזה נעשה את זה, אני רוצה שנתקדם.

איציק שמולי: ניסן, אבל השאלה שלי היתה אם אנחנו הולכים להגיע לזה בדיון, כי לפי התיאור שלך אנחנו הולכים להעביר את התקנות האלה.

ניסן סלומינסקי: לא, אני אמרתי את ההערות שעלו כבר בינתיים אבל כל אחד מחברי הכנסת יכול להעיר את דבריו.

ניסן סלומינסקי: אני פתוח, אנחנו לא הולכים להצבעה, אני רק סיכמתי את מה שהיה.

ניסן סלומינסקי: ידוע שאני ניסיתי לבדוק את הנושא גם מעבר ל-40 קילומטרים, עשיתי בדיקות לעצמי - - -

<הראל ויזל: אבל אתה בדקת מה קורה מעבר ל-40 קילומטרים אם נותנים פיצוי מלא, מעבר ל-40 תן 2%, רק למסכנים.

ניסן סלומינסקי: הראל, תהיה לך זכות דיבור עוד מעט.

<הראל ויזל: אני מחכה עוד מהפעם הקודמת.

ניסן סלומינסקי: אני יודע אבל אם תמשיך בקצב הזה תבזבז את הזמן שלך.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרתי, זבולון, תספר לנו אם מתגבש איזה מתווה כי אני לא רוצה שיהיה מצב מקובל שצה"ל, לפחות עד התקופה האחרונה, לא משאיר פצועים בשטח, ובהדמיה, או באסוציאציה, או באנאלוגיה, אנחנו גם לא רוצים להשאיר גופים לא פתורים או כאלה שאנחנו לא רואים את המתווה שלהם, אחרי שנגמור את זה, כי אז הכוח יהיה פחות.

ניסן סלומינסקי: זבולון, בבקשה.

זבולון כלפה: תודה רבה.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, קודם כל, התכנסנו ביום חמישי למספר שעות בשני טקטים: השלב הראשון היה בצוות פנימי ולאחר מכן יחד עם אנשי רשות המסים בראשותו של הסמנכ"ל ערן יעקב.

זבולון כלפה: מצד שני, קשה לי להתנתק גם ממה שראיתי ביום שישי – ביום שישי סיירתי בשטח פיזית כדי לראות את הדברים מקרוב בכמה מוקדים.

זבולון כלפה: הנזק הוא גדול מאוד בצד של החקלאים והחקלאות.

זבולון כלפה: מדובר על מצב שהוא ממש לא תואם לשום מערכה אחרת שראינו והכרנו בשנים האחרונות.

יעקב ליצמן: איך היית משווה את זה ל"עמוד ענן"?

זבולון כלפה: זה הרבה יותר גדול.

זבולון כלפה: קודם כל, התמשכות הזמן, צריך לזכור שמדובר בצמחים אז ממילא זמן התגובה שלהם הוא גדול וארוך.

זבולון כלפה: אבל יש פה מספר מרכיבים שלדעתי לא מקבלים מענה במסגרת התקנות: אחד, ההתייחסות פה במסגרת התקנות היא מה-8 ביולי, צו אלוף חל מה-2 ביולי בחלק גדול מהאזורים.

זבולון כלפה: שניים, יומני האירועים של הרשויות האזוריות שם, קרי אשכול, שער הנגב, שדות נגב, מרחבים, מדברים על אירועים מה-26 ביוני.

זבולון כלפה: זאת אומרת, יש פה פער של מספר ימים שבסוף הוא פקטור משמעותי מאוד.

זבולון כלפה: נקודה שניה, אמרתי פה במסגרת הדברים שמדובר פה בעולם הצומח – לעולם הצומח לוקח זמן להגיב.

זבולון כלפה: למשל, ביום שישי סיירתי בחממות של נתיב העשרה – כשאתה לא קוטף צמחים, התפרחות הבאות גם ניזוקות לאחר מכן.

זבולון כלפה: זאת אומרת, הנזק הוא מתמשך והשיקום של כזה נזק לוקח סדר גודל של 40-50-60 יום, תלוי כל צמח וסוג הגידול שלו, אני הסתכלתי למשל על עגבניות שרי.

זבולון כלפה: זה מצד אחד.

זבולון כלפה: מצד שני, מכיוון שאתה נמצא במצב של חוסר ודאות אז היו שם חקלאים – על אף שהיתה שם עזיבה אדירה של עובדים מהחקלאות – שעשו שם גיוס מבין החברים שקיימים ונכנסו לשתילה נוספת כי מצד שני הם מחויבים בהסכמים שלהם מול הספקים השונים.

זבולון כלפה: אז אני אומר:

זבולון כלפה: פעם אחת זו הסוגיה הזו של מרכיב הימים, פעם שניה זה איזשהו מקדם התאוששות שלא מופיע פה בתוך הנוסחאות הללו, ופעם שלישית היא בחלוקה לפי הפרמטרים באזורים השונים.

זבולון כלפה: במפגשים יחד עם אנשי רשות המסים ומשרד החקלאות שקדמו לכך הגיע משרד החקלאות אתם לנוסחה שאומרת שמאפס עד 7 זה יעמוד על בסיס של 80% פיצוי, מ-7 עד 20 זה יעמוד על 50% פיצוי – ולא כמו שמופיע כרגע בתקנות, 40% – ומ-20 עד 40 זה יופיע על 20% פיצוי.

זבולון כלפה: המציאות היא שבשטח עדיין, בוודאי בקטע של עד 20, הנזק הוא גדול מאוד.

זבולון כלפה: צריך לזכור שמדובר בשטחים חקלאיים שהם ברובם הגדול חסרי אמצעי מיגון.

זבולון כלפה: זאת אומרת, לצורך העניין מדובר בממוצע על כמות אדירה של נפילות – יש פה את אנשי פיקוד העורף, הם יודעים להציג את זה מן הסתם, אבל לפי הנתונים שאני יודע מדברים כרגע על למעלה מ-300 נפילות בשטחים הללו.

זבולון כלפה: זה אומר שיכולת העבודה השגרתית שלהם שם נפגעה בצורה קשה מאוד.

זבולון כלפה: נוסיף לזה את הקיום של העובדים או את ההיעדרות של העובדים, מדובר בנזק גדול מאוד, גם בקטע שנמצא עד ה-20 הקילומטר.

זבולון כלפה: נקודה נוספת – במסגרת מה שנקרא החוק של יישובי הספר ישנם מספר יישובים שנמצאים בקו התפר.

זבולון כלפה: אנחנו כרגע מנסים יחד עם פיקוד העורף להגיע כן להסכמה אתם שיכללו אותם פנימה באירוע הזה.

זבולון כלפה: מדובר על שלושה מושבים באזור מועצה אזורית אשכול ושני קיבוצים המועצה אזורית שער הנגב.

משה גפני: זה קצת יותר מ-7 קילומטר.

זבולון כלפה: שנמצאים בטווח מעט מעל 7 קילומטר – 7.2, 7.1.

זבולון כלפה: הבעיה אתם שהם חוטפים את כל הריקושטים כמו כל האחרים אבל מצד שני הם לא יכולים להגיע למסלול של התביעה הרגיל במסגרת חוק הפיצוי הרגיל שקיים.

זבולון כלפה: אדוני היושב-ראש, אם אני מנסה לסכם בוא נאמר ככה: רשות המסים, מצד אחד, עשתה צעד אחד קדימה בנושא של הגדלת סכום הפיצוי בטווח של 7 עד 20.

זבולון כלפה: לדעתי, באופן אישי אני אומר, זה עדיין לא מספק.

זבולון כלפה: מצד שני, יש פה את הבעיה שדיברנו עליה מלכתחילה של מספר הימים הראשונים, 12 יום פלוס מינוס מה-26 ביוני של אירועים שכן קרו שם באזור ולא באים לידי ביטוי בנוסחה.

זבולון כלפה: נקודה אחרונה – מכיוון שהאירוע הזה גולש כרגע כבר לאוגוסט אז צריך להתייחס לדעתי ליולי בנפרד ולאוגוסט בנפרד, כדי שלא נחכה לדוחות מע"מ של אוגוסט שיהיו ב-15 לספטמבר וממילא הפיצוי ידחה גם כן.

זבולון כלפה: אלה פחות או יותר הדברים מבחינתי.

ניסן סלומינסקי: אתה מרגיש אבל שאתם הולכים לקראת סגירת תוואי?

זבולון כלפה: צריך לשבת עוד כדי להגיע לאיזשהו סיכום כי אני חושב, לדעתי, שב-7 עד 20 הפיצוי אינו מספק, המציאות של הנזקים שם היא גדולה מאוד ולסוגיות של הימים ואותם יישובים שנופלים פה בין הכיסאות צריך למצוא פתרון.

זבולון כלפה: נכון שלא הכול מונח במגרש של רשות המסים וגם פיקוד העורף ומשרד הביטחון יצטרכו לתת פה את דעתם, אבל לא יכול להיות שאותם יישובים שסובלים את כל אותם הדברים במדויק יפלו פה בין הכיסאות בגלל הדבר הזה.

זבולון כלפה: כרגע כולנו זוכרים שהיום יש מלחמה, אבל מחרתיים, אחרי שהמלחמה תירגע, הם יצטרכו להתמודד עצמאית וחשוב שנגמור את הסוגיה הזאת רגע לפני.

ניסן סלומינסקי: איציק, אתה רוצה להוסיף משהו?

יצחק וקנין: כן, כמה מילים.

יצחק וקנין: אני אחזק את כל מה שאמר זבולון.

יצחק וקנין: אני חושב שיש איזושהי חריגה מהסיכומים שלנו עם רשות המסים ואני חושב שאם מסכמים משהו צריך שהסיכום הזה יהיה כפי שדיברנו ביום חמישי.

יצחק וקנין: אחד, לגבי אותו מקדם הפיצוי של 7 עד 20 – הסיכום היה 0.5 בלי שום התניה, בלי שום התניה של הוכחת נזק עד 30%.

יצחק וקנין: רבותי, אני אומר לכם, תורידו את זה, אחרת אנחנו מורידים את המסלול הירוק, ואם אתם רוצים מסלול אדום אז בואו נוריד את הכול ונלך על מסלול אדום.

יצחק וקנין: אני לא חושב – אני חושב שאנחנו נותנים את המסלול הירוק כדי לקדם את הדברים, כדי לתת לאנשים איזושהי תקווה שהם הולכים לקבל את הפיצוי באופן מידי ולא לגרור אותם.

יצחק וקנין: ולכן – לא היה 30%, תורידו את זה, זה לא יעבור.

יצחק וקנין: חד וחלק אני אומר.

יצחק וקנין: לגבי ששת היישובים – היתה שיחה כבר ביום חמישי עם שר החקלאות והוא התחייב שהוא לוקח את זה על עצמו מול פיקוד העורף.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד לפיקוד העורף שב"עמוד ענן" אותם שישה יישובים בסופו של יום נכללו בגלל המצב העדין שלהם.

יצחק וקנין: ולכן אני חושב, ואני גם פונה כאן לפיקוד העורף – היתה לי שיחה לפני שהתחלנו את הישיבה עם שר החקלאות, הוא הבטיח שהוא יסכם את העניין הזה בסופו של דבר שכל ששת היישובים יכללו בתוך הטווח הזה של הפיצוי מ-7 ועד 20 קילומטר.

יצחק וקנין: עוד דבר שהייתי רוצה לציין שהוא לא שייך לחקלאות הוא נושא התיירות.

יצחק וקנין: אני פונה פה למנכ"ל משרד התיירות, אני שומע את זה בהרבה מקומות, הבעיה של הדרום היא קריטית מאוד אבל הבעיה היא כלל ארצית.

יצחק וקנין: אני חושב שיש פה איזה מצב שכולנו מחויבים כאזרחי מדינת ישראל לעשות איזו פעולה שאולי תביא את הציבור הישראלי להחליט החלטה שלא הולכים, גם אם תכננו איזה חופש בחוץ לארץ.

יצחק וקנין: שיעשו את זה פה.

יצחק וקנין: אני חושב שיש קושי רב היום – אני שומע את זה מהרבה אזרחים, אני פונה לכל מי ששייך לתיירות – רבותי, המחירים בארץ גבוהים מאוד.

יצחק וקנין: כל הצעה אחרת שנותנים להם היא הרבה יותר אטרקטיבית.

יצחק וקנין: לכן, קחו את זה בחשבון, תנסו לבוא בדברים עם כל המערכות שלכם להוריד את המחירים.

יצחק וקנין: הציבור הישראלי צריך להישמע לזה.

יצחק וקנין: אני חושב שצריך לעשות כאן קמפיין גדול מאוד בנושא הזה כדי לתת את כל האפשרויות שאנחנו נעשה פה את התיירות ולא נלך לחוץ לארץ.

יצחק וקנין: אני פונה אליכם, אני שומע את זה מהרבה אזרחים שאנחנו מדברים אתם.

ניסן סלומינסקי: איציק, בוא נשמע את הצוות שמינינו בנושא התיירות.

ניסן סלומינסקי: רוברט ואלעזר – מי פותח?

רוברט אילטוב: אני.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תגיד לנו אם יש מתווה, אני יודע שהתיירות היא הרבה יותר מסובכת מזה אבל בוא תגיד אם יש לכם תחושה של מתווה שהולך ומתגבש.

רוברט אילטוב: עדיין אין מתווה שהוא ברור.

רוברט אילטוב: יש הסכמה בין האוצר לתיירות ולביננו שאכן יש בעיה שאותה צריך לבחון.

רוברט אילטוב: הבעיה של התיירות היא בעיה כלל ארצית, היא לא רק בקילומטר פה, קילומטר שם.

אלעזר שטרן: כמו שאיציק אמר.

רוברט אילטוב: עם טיל ראשון בעצם מפסיקה התיירות.

רוברט אילטוב: אני קיימתי מספר פגישות ושיחות גם עם מנכ"ל האוצר, אני מקווה שמחר אנחנו כבר נכנס את הצוות גם, במידה וזה יהיה ניתן להיעשות מבחינה טכנית בוועדה.

רוברט אילטוב: מבחינת המספרים והנזקים, כמו שאמרתי, במרחב הארצי צריך לבחון את כל הסוגיה וכרגע משרד התיירות, כפי שאני מבין, בוחן את מנגנון הפיצוי ובחינה מי נפגע ומי לא נפגע בפריסה הארצית.

רוברט אילטוב: אלה הם הדברים.

ניסן סלומינסקי: אלעזר?

אלעזר שטרן: צריך אולי רק לומר משפט אחד: שכאן הקדימו אותנו – להבדיל מהחקלאות אולי – וזה בסדר, שיש צוות בין-משרדי שעובד על הפיצויים.

רוברט אילטוב: האמת היא שיש פה איזושהי בעיה שהרבה מאוד ענפים גם ניזונים מהתיירות, לכן הקושי הוא גדול מאוד לבחון מי נפגע מהתיירות.

ניסן סלומינסקי: אמיר הלוי, מאחר והממשלה מינתה אותך כראש הצוות – לצערי אותנו לוחצים, ובצדק, אנחנו לוחצים את עצמנו לגמור היום או מחר ולכם נתנו 21 יום כאילו הכול בסדר, אפשר, יש רווחה.

ניסן סלומינסקי: זה גם כן קצת מפתיע אבל בכל אופן זו המציאות.

ניסן סלומינסקי: בוא תשלים את דברי חברי הכנסת ותאמר לנו אם יש איזשהו כיוון למתווה – אנחנו יכולים להיות יחסית רגועים שזה הולך לקראת פתרון?

<אמיר הלוי: תודה רבה.

<אמיר הלוי: אני ברשותך אנסה קצת לתת תמונת מצב איפה אנחנו נמצאים מבחינת הבדיקה שלנו.

<אמיר הלוי: לפני 10 ימים הממשלה החליטה על הקמת צוות שיבחן את המודל לסיוע לענף התיירות.

<אמיר הלוי: אנחנו במשך השבוע שעבר ישבנו עם נציגות מאוד רחבה של תעשיית התיירות, ישבנו במשותף עם נציגי משרדי הממשלה – האוצר, משרד ראש הממשלה, החשב הכללי ואגף תקציבים כמובן, רשות המסים, משרד הכלכלה.

<אמיר הלוי: כבר ברור – כמו שנאמר פה – הפגיעה בענף התיירות היא לא קשורה ל-40 קילומטר, היא פגיעה רוחבית לעומק.

<אמיר הלוי: פגיעות בבתי מלון, בכל התעשייה, כל מה שקשור להיסעים, כל מה שקשור למסעדות שבנויות רק על תיירות חו"ל, כמובן מורי הדרך, פגיעה מאוד מאוד רחבה שאי אפשר למדוד אותה בטווח של ה-40 קילומטר אלא בפירוש בכל הארץ.

<אמיר הלוי: במיוחד שהיא תפסה אותנו בעונת השיא, כשהתיירות ינואר עד יוני הגיעה למספרי שיא של כל הזמנים, זה גרר מצב שהתעשייה נערכה להשקעות, להגדלת מצבת כוח אדם וזה תפס אותה בדיוק במצב עם כוח אדם מוגבר והשקעות, ועם זה צריך להתמודד עכשיו, עם הירידה הגדולה שיש היום.

<אמיר הלוי: יש פה עוד עניין מעבר לזה של משך הפגיעה – מתי התחילה הפגיעה, בתיירות היא התחילה כבר בשלבים הראשונים, הרבה לפני הירידה הדרסטית שהיתה בעיקר בתקיפה הקרקעית; וכמובן, מה המעגל, המעגל של תעשיית התיירות של ה-200,000 עובדים כולל בתוכו הרבה מאוד גם עסקים קטנים וגם עסקים גדולים, כמו שציינתי לפי הפילוח, וזה דבר שאנחנו מנסים לראות איך אנחנו תוחמים את זה ואיך אתה מתייחסים לזה.

<אמיר הלוי: עוד דבר שצריך לקחת בחשבון זה כל הפגיעה התדמיתית.

<אמיר הלוי: אם אני אקח רק לדוגמה את ירושלים – ירושלים היא עיר שמבחינת פיקוד העורף היא לא עיר שהיתה צריכה להיות במצב של עיר נפגעת, אבל צריך רק לראות את מספרי התפוסה בבתי מלון בירושלים – כתוצאה מכך שזו עיר גם עם מלונות במזרח ירושלים, גם עם מערב ירושלים – ירידה מאוד גדולה בירושלים במלונות.

<אמיר הלוי: אני אתן רק כעוד דוגמה את טבריה, שזו עיר שמבחינת נתונים של פיקוד העורף היתה צריכה להיות במצב מאוד מאוד יציב.

<אמיר הלוי: טבריה, בסוף השבוע האחרון, במרבית המלונות מספרים חד-ספרתיים עד דו-ספרתיים, פחות מ-20, אז תבינו את עומק הפגיעה.

<אמיר הלוי: כמובן שאנחנו, במקביל לבקרת הנזקים, התחלנו במה שקשור להקטנת הנזק.

<אמיר הלוי: הסיכוי כרגע זה התיירות פנים.

<אמיר הלוי: אני לא אכנס פה עכשיו לנושא של המחירים, אבל אנחנו עכשיו במהלך של עידוד עם ישראל לסייע לתעשיית התיירות, לצאת לנופש דווקא עכשיו ומתוך ראיה שאם נצליח להרים במספרים את אוגוסט אז יש סיכוי קצת להקל כי התעשייה הזאת בנויה על יולי-אוגוסט וזה תפס אותנו בדיוק בחודשים הקשים.

<אמיר הלוי: עוד מספר נקודות לגבי הסיוע המבוקש – אני חייב להגיד שלא סיימנו עוד את הבדיקה – יש פה עניין מעבר ל-40 קילומטר שאנחנו נצטרך פה ללכת על איזושהי נוסחה בעסקים האלה, לבדוק את המחזור המייצג, השנה הזו מול שנה שעברה, ולבחון פה מודלים של פיצויים; יש פה את הנושא של דחיית תשלומי ארנונה ל-2015 ללא ריבית למי שיהיה זכאי לפי תנאי הסף; יש פה את העניין של דחיית תשלומי מסים, ביטוח לאומי ומע"מ.

<אמיר הלוי: צריך להבין, אלה עסקים שפתאום נכנסו לעצירה מוחלטת, או שקנו אוטובוסים, או שקנו רכבים, או שהשקיעו בשיפוצים, הכול לעונת השיא ולשנת השיא בתיירות, ופתאום תזרים המזומנים שלהם נעצר וזה דבר שצריך להבין.

<אמיר הלוי: עוד נושא שהוא קריטי פה זה נושא כוח האדם.

<אמיר הלוי: כוח האדם בתעשייה הזו אמור להיות במצב שאנחנו גררנו אותו אבל אם לא ימצא פתרון מהיר – ופה תצטרך כנראה כבר השבוע להיות - - -

ניסן סלומינסקי: אמיר, אני עוצר אותך כי אתה מתאר את הבעיות שאנחנו מכירים, מה שאנחנו רוצים לדעת הוא אם לכל הבעיות האלה – ויש עוד כהנה וכהנה וכולנו מודעים להן – האם יש איזושהי התקדמות או איזושהי הליכה לקראת מתווה מסוים שאנחנו יכולים לבוא ולהגיד: זה בטיפול?

ניסן סלומינסקי: שאתה ושני חברינו, רוברט ואלעזר, אומרים: אנחנו – לא רגועים, אי אפשר להגיד רגועים – אבל אנחנו יודעים שהולכים לקראת מתווה סביר, בואו נמשיך הלאה?

ניסן סלומינסקי: או שאין?

ניסן סלומינסקי: זה מה שחשוב.

ניסן סלומינסקי: מה שאתה אומר עכשיו ואמרת גם בפעם קודמת – אנחנו מודעים לכך.

<אמיר הלוי: אנחנו הולכים למתווה שבמרכזו זה הנושא של פיצוי בכל הארץ לעסקי תיירות, דחיית תשלומים.

<אמיר הלוי: נושא של הכשרה וכוח אדם – אנחנו בונים פה מודל.

<אמיר הלוי: ושוב, אני מצטער, אלה דברים שאי אפשר לעשות אותם במספר ימים, אני מקווה שתוך יומיים-שלושה אנחנו כבר נהיה עם נתונים, אבל כדי לקחת אלפי עובדים מכוח האדם של תעשיית התיירות, לתת איזושהי תקופת גישור של 3 חודשים ולהכניס אותם להכשרות מקצועיות במקום שיקבלו דמי אבטלה כי הם על סף פיטורין – זה אחד הכלים שאנחנו נציג אותו תוך יומיים-שלושה.

<אמיר הלוי: נושא של הלוואות מדינה מקרן לעסקים קטנים – עוד נושא שנבחן ולא ברור איזה מסלול מתאים פה לתעשייה הזאת כדי שלא ייקחו עסקים עוד הלוואות שאתה לא יודע מתי הם יוכלו להחזיר אותן.

<אמיר הלוי: אנחנו מגבשים פה נושא של רשת ביטחון לבתי מלון ולכנסים.

ניסן סלומינסקי: האם אתם מדברים גם על הגדלת קרן השיווק?

רוברט אילטוב: אדוני היושב-ראש, סליחה, אמיר הלוי, אני רוצה להתמקד פה בנושא ההלוואות, כל אחד פה מנסה להתוות את העסקים הקטנים להלוואות.

רוברט אילטוב: נושא פיצוי זה נושא פיצוי.

רוברט אילטוב: הלוואות ניתנות כדי לקדם את העסקים.

רוברט אילטוב: אני לא רוצה שתהיה פה ערבוביה כי אם אנחנו ניתן את כל ההלוואות היום על מנת שאנשים יגשרו על פיצויים אז לא יהיו הלוואות לעסקים למשך כל השנה ואנחנו נפגע בעצם במטרות ההלוואה.

רוברט אילטוב: לכן צריך למצוא את מנגנון הפיצוי הנכון.

רוברט אילטוב: אני הבהרתי את הנקודה הזו, אני גם אומר את זה לאוצר כרגע וגם לוועדה – צריך למצוא את מנגנון הפיצוי הנכון ולא לפגוע בעסקים הקטנים שצריכים את ההלוואות ללא שום קשר למבצע.

ניסן סלומינסקי: אתם מתכוונים גם להגדיל את קרן השיווק מהסוג הזה?

<אמיר הלוי: כמו שאמרתי, הנושא של ההלוואות בבחינה.

<אמיר הלוי: מה שנאמר על ידי חבר הכנסת אילטוב, אנחנו דיברנו קודם, יש לו פה הרבה צדדים שנאמרו פה והם נכונים.

<אמיר הלוי: אנחנו כבר מגדילים את קרן השיווק באמצעים שלנו בסיוע של משרד האוצר כדי לחזור כמה שיותר מהר ולחזק את התעשייה הזו ולהמשיך את כל השיווק שלנו בחו"ל.

ניסן סלומינסקי: האם קרן השיווק זה הלוואות או מענקים?

<אמיר הלוי: מענקים והסכמי שיתוף פעולה של המשרד ושל מארגני התיירות הנכנסת והמלונות.

ניסן סלומינסקי: אני אעצור אותך כאן, אתה אומר שיחד עם רוברט ואלעזר ויחד עם כל הצוות שמטעם הממשלה - - -

רוברט אילטוב: יחד עם האוצר, דרך אגב.

ניסן סלומינסקי: ודאי, לכן אמרתי כהחלטת ממשלה.

יעקב ליצמן: האוצר לא אומר את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה מאמין שתוך יומיים-שלושה יהיה לכם איזשהו מתווה שאפשר כבר יהיה לראות אותו?

<אמיר הלוי: כן.

משה גפני: מה זה המילה "מתווה"?

משה גפני: אני מרגיש כמו במוסד אקדמי שיש לו הרצאות אקדמאיות.

אילן גילאון: כשאין לך דרך – יש לך מתווה.

משה גפני: מה בעוד יומיים, אדוני המנכ"ל?

משה גפני: בעוד יומיים נדע כמה פיצויים הם מקבלים?

יצחק כהן: לא, עוד לא יהיה מתווה.

משה גפני: מה זה המילה "מתווה"?

משה גפני: כמה כסף יקבלו פיצוי – נדע בעוד יומיים או בעוד שנתיים?

משה גפני: מתי?

<אמיר הלוי: אני יכול להגיד לך שההכשרות המקצועיות יעלו - - -

משה גפני: לא, שאלתי כמה פיצוי.

יצחק כהן: לא, שאלת מה זה מתווה.

<אמיר הלוי: זה לא יהיה נכון לזרוק מספרים כשעוד לא סיימנו את הבדיקה.

משה גפני: ב"עמוד ענן" כבר ידענו על כמה כסף מדובר.

ניסן סלומינסקי: בתיירות לא.

ניסן סלומינסקי: בתיירות, כשנכנסתי לנושא, אין יכולת לתת את התשובה הסופית תוך יומיים-שלושה.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו נתלה - - -

משה גפני: המלחמה היא כבר שבועות ארוכים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר כרגע, זו המציאות, אם נתלה את זה עד שתהיה התשובה הסופית אז כל המשק כולו - - -

משה גפני: ברור.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, אם על דעתו ושני חברנו אומרים: תשמע, ישבנו, יש הבנה, יש לנו את המתווה לפתרון, עוד אין את הסכום הסופי אבל יש מתווה, אז אתה יודע שאתה מתקרב, שאתה נמצא בכיוון הנכון.

ניסן סלומינסקי: אם יבואו ויגידו: תשמע, האוצר מתנגד, לא מוכן וכו' אז גם נדע איפה אנחנו נמצאים.

יעקב ליצמן: יש לי רושם שעד "סליחות" אין כלום.

משה גפני: למי שלא יודע – "סליחות" זה עוד חודשיים.

יצחק כהן: מה פתאום חודשיים, זה פחות מחודש.

יעקב ליצמן: אצלם זה מראש חודש אלול – הספרדים יקבלו באמת עוד חודש.

ניסן סלומינסקי: די, רבותי.

ניסן סלומינסקי: נעמי שייכת לסוכנות לעסקים קטנים, משרד הכלכלה.

יצחק כהן: ניסן?

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך, אמרנו שאנחנו רוצים לשמוע קודם את שלושת הדברים האלה, אחר כך ניתן.

יצחק כהן: אני רוצה להציע משהו שהיה חסר מהישיבה הקודמת, הצעה לסדר.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אני אתן לך.

ניסן סלומינסקי: כן, נעמי.

<נעמי היימין רייש: אני אתחיל בדברים הטובים.

<נעמי היימין רייש: אני מנהלת תחום חקיקה ורגולציה בסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה.

<נעמי היימין רייש: אני רוצה קודם כל לתת קצת סקירה על מה שאנחנו עושים לטובת העסקים בחירום.

ניסן סלומינסקי: תגידי אבל מה עדיין לא פתור, כן?

<נעמי היימין רייש: אני אגיד מה עדיין לא פתור, זה פשוט מידע רלוונטי.

משה גפני: נשמע מה פתור קדום.

<נעמי היימין רייש: זה גם לא פתור, זה לתת איזשהו מענה ראשוני לבעיות שצצות.

יעקב ליצמן: זה בתיאום עם האוצר?

יעקב ליצמן: מה שאת אומרת, פתור או לא פתור, זה בתיאום עם האוצר?

<נעמי היימין רייש: לא, מה שאני אומרת זה כלים שאנחנו - - -

יעקב ליצמן: אני שואל עוד הפעם – מה שאת אומרת, פתור או לא פתור – האם האוצר כבר הסכים על הדברים האלה, על מה שפתור?

<נעמי היימין רייש: על הדברים שאנחנו מציעים?

<נעמי היימין רייש: זה דברים שהם הכלים שלנו.

יעקב ליצמן: שאלתי אם זה מוסכם על האוצר.

אילן גילאון: הוא עוד לא יודע מה היא רוצה להגיד, בחיאת תגידי.

ניסן סלומינסקי: תנו לה.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת אם אנחנו מדברים באוויר או לא.

ניסן סלומינסקי: יעקב, יכול להיות שזה דברים שהם בכוח המשרד.

<נעמי היימין רייש: אלה דברים קיימים ויעילים - - -

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבכוח המשרד הם יכולים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת אם זה בתיאום עם האוצר, אם לא זה סתם בבלת.

ניסן סלומינסקי: יעקב, יכול להיות שזה מכוח המשרד, לא צריכים את האוצר אולי בשביל זה, בוא נשמע.

יעקב ליצמן: צריך לכל דבר את האוצר, אם לא אתה תקבל פיליבסטר.

רוברט אילטוב: ואתה מתחיל אותו.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, נעמי.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תנו לה, בבקשה.

<נעמי היימין רייש: קודם כל, מבחינת הכלים שלנו אנחנו מציעים לעסקים ייעוץ לחירום, עסקים שנכנסים למסלול הייעוץ יכולים לקבל תוספת שעות ייעוץ לצורך ההתמודדות עם המצב פיננסית-שיווקית, לראות איך להמשיך לקדם את העסק שלהם גם במצב חירום ולנהל איזושהי שגרה.

ניסן סלומינסקי: את מדברת על העסקים הקטנים, כן?

<נעמי היימין רייש: הקטנים, כן.

יצחק כהן: אפשר לקבל דוגמה של ייעוץ כזה?

ניסן סלומינסקי: רגע, לאט לאט.

ניסן סלומינסקי: קצת סבלנות, רבותי.

יצחק כהן: אפשר לקבל דוגמה לייעוץ כזה?

<נעמי היימין רייש: דוגמה לייעוץ לעסקים: בכלל, בשוטף, הסוכנות מעמידה לרשות העסקים יועצים במחיר מסובסד, אז עכשיו נותנים עוד אקסטרה שעות לעסקים כדי שהם יוכלו לקבל שעות נוספות של ייעוץ בתחום של חירום.

מיכל בירן: כדי לייעץ להם איך להגיש - - -

<נעמי היימין רייש: לא, זה משהו נפרד, זה דבר אחר, אני אדבר עליו בנפרד.

<נעמי היימין רייש: זה איך לנהל תזרים, איך להתנהל עם עובדים, דברים שעולים בשגרה של העסק שהיא שגרת חירום ולא שגרת רגילה.

סתיו שפיר: אבל כל עוד הם לא יודעים כמה פיצויים הם מקבלים נורא קשה לענות על שאלות כאלה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, תנו לה להשלים, זה ממש לא מכובד.

ניסן סלומינסקי: תשלימי ואחר כך מי שירצה יוכל לשאול.

<נעמי היימין רייש: דבר נוסף הוא שהקרן בערבות מדינה קיבלה תוספת של 100 מיליון ש"ח, שעם המינוף של הבנקים זה מגיע לכדי מיליארד ש"ח ייעודי לאזור הדרום, שהם יכולים לקבל הלוואות בערבות מדינה, בערבות מוגדלת של 85% במקום 70% להלוואה.

<נעמי היימין רייש: הם יהיו פטורים מתשלום אגרה להגשת הבקשה וזמן הטיפול בבקשה מתקצר לתשעה ימים במקום חודש.

<נעמי היימין רייש: הדבר הנוסף – שהוא עוד לא התחיל לפעול והוא יתחיל לפעול רק אחרי שיהיו תקנות – ואותו אנחנו עושים בשיתוף פעולה עם רשות המסים, זה ליווי לפיצוי.

<נעמי היימין רייש: עסקים יוכלו לקבל עזרה בהגשת תביעות בחינם.

<נעמי היימין רייש: נציגים של רשות המסים יתדרכו אותם ויעזרו להם מקצועית.

<נעמי היימין רייש: כלומר, האנשים בעצמם יהיו אנשי מקצוע אבל ספציפית לעניין הזה הם יקבלו תדרוך.

מיכל בירן: לדעתי אמרת ממש במפורש שאלה לא יהיו אנשים שלכם כדי שזה לא יהיה ניגוד עניינים.

<נעמי היימין רייש: כן, זה לא.

<משה אשר: זה בדיוק מה שהיא אומרת – אנחנו נסביר להם את החוק, את התקנות, והם יתנו את הייעוץ לעסקים בחינם.

יצחק כהן: איפה יש פה ניגוד עניינים?

מיכל בירן: אם אנשי רשות המסים עצמם היו - - -

ניסן סלומינסקי: עזוב, לא חשוב, הלאה.

יצחק כהן: הלוואי שזו תהיה הבעיה.

<נעמי היימין רייש: זהו, עד כאן הדברים.

ניסן סלומינסקי: החיוביים.

<נעמי היימין רייש: כן.

משה גפני: כמה כסף יש לפיצוי לעסקים קטנים?

יצחק כהן: לא, יש שעות ייעוץ, אתה לא הבנת, לא שמעת.

ניסן סלומינסקי: רבותי, עכשיו היא מגיעה לדברים הלא טובים, אז טיפת סבלנות.

<נעמי היימין רייש: הדברים שיהיו טובים גם בעוד כמה שעות.

משה גפני: עד לרגע זה אני לא שומע על שקל אחד שהעסקים הקטנים, או התיירות, או החקלאים, מקבלים, שקל אחד.

ניסן סלומינסקי: בסדר, בואו ניתן לה להשלים.

מיכל בירן: יש פתגם של חז"ל על עצה טובה - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, מה קרה שדווקא כשהיא מדברת כולם מפריעים?

משה גפני: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: לאחרים לא הפרעתם.

אילן גילאון: עצה שווה זהב.

יעקב ליצמן: האם דווקא בגלל שהיא מדברת אתה מגן עליה?

ניסן סלומינסקי: לא, אני מגן על כולם ודווקא פה אתם מפריעים.

יעקב ליצמן: יש איזו שייכות למפלגה כאן?

יצחק כהן: לא, לא, אני אגן עליה.

ניסן סלומינסקי: איזו מפלגה?

משה גפני: אני לא הפרעתי לאף אחד, אני רק אומר שעד לרגע זה אני לא שומע על שקל אחד פיצוי.

יצחק כהן: אבל היא באמצע.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

יצחק כהן: זה בדברים הטובים, חכה, אולי בדברים הרעים.

חמד עמאר: יושב-ראש הוועדה אמר שמכינים מתווה, לא?

משה גפני: מתווה, אבל מתווה – לך תגיד לעסק הקטן בשדרות שיש לו מתווה, או לך עם המתווה למכולת.

יעקב ליצמן: במקום כסף – יקבלו מתווה.

ניסן סלומינסקי: להם לא יצטרך להיות מתווה, אלא - - -

<נעמי היימין רייש: טוב, אני אמשיך?

משה גפני: אה, יש עוד?

<נעמי היימין רייש: בוודאי.

יצחק כהן: הדברים הלא טובים.

<נעמי היימין רייש: לא הדברים הלא טובים, הדברים שיהיו תכף טובים, ככה אנחנו רואים את זה.

יצחק כהן: אנחנו במתח.

<נעמי היימין רייש: אז אחד הדברים שאנחנו ראינו בפניות שקיבלנו במוקד החירום שלנו ובממשקים עם עסקים זה שהחוויה שלהם מהטיפול באירועי "עמוד ענן", לא במובן של המהירות, יעילות וכו', אלא במובן של גובה הפיצוי – לא היה מספק.

<נעמי היימין רייש: זאת אומרת, הם אמרו שהם הגישו פיצוי על איזה סכום וקיבלו הרבה פחות.

סתיו שפיר: 20%.

<נעמי היימין רייש: זה יכול להיות מצב לגיטימי שבן אדם מגיש פיצוי על דברים שהוא לא באמת זכאי להם ואז אחרי זה רשות המסים מתקנת את הפיצוי, אבל זה משהו שצריך לקחת בחשבון, שבשטח יש אמירה שאומרת שאנחנו לא קיבלנו את הפיצוי שלנו לפי מה שבאמת נפגענו.

מיכל בירן: יש איזו תפיסה של כיפוף יד: תתפשרו על פיצויים מופחתים אם אתם רוצים אותם עכשיו, אחרת תחכו.

<נעמי היימין רייש: נגזרים מזה שני דברים: אחד, שאם רשות המסים אומרת שהמקדמות יהיו 50% מהפיצוי ב"עמוד ענן" אז אנחנו מגיעים פה לסכומים מאוד בעייתיים מבחינת המקדמה.

יצחק כהן: שהם נמוכים?

<נעמי היימין רייש: שהם נמוכים, כן.

ניסן סלומינסקי: מאוד נמוכים.

<נעמי היימין רייש: והאמירה שלנו היא שהמקדמה צריכה להיות 80% מהתביעה.

ניסן סלומינסקי: מהתביעה של "עמוד ענן".

מיכל בירן: כרגע אנחנו עומדים בעצם על בין שישית לשמינית מהנזק.

מיכל בירן: אם מחשבים שמבטיחים 50% מ"עמוד ענן", אנחנו כבר כי פי 3, בדרך לפי 4, מ"עמוד ענן", זה אומר בפועל – כי כולם כל הזמן אומרים 50% – שאנחנו מדברים כרגע על בין שישית לשמינית מגובה הנזק.

חמד עמאר: אבל, ניסן, דיברנו בישיבה הקודמת על כך שהמקדמה לא קשורה בתביעה - - -

מיכל בירן: אבל זה חישוב מתמטי פשוט.

ניסן סלומינסקי: ההפך, אני הסברתי ובזה פתחתי, חמד, שאם אתה נותן מקדמה היום של 50% ממה שניתן ב"עמוד ענן" אז לא רלוונטי לעסקים קטנים כלום.

חמד עמאר: נכון.

חמד עמאר: דיברנו על זה בישיבה, 50% מ"עמוד ענן" לא שווה - - -

ניסן סלומינסקי: היום הזמן הוא פי שלושה ואם תיתן להם 50% ממה שהיה אז– שלא נדבר על עסקים קטנים - - -

חמד עמאר: אנחנו לא מדברים עכשיו על 70%-80%, אנחנו מדברים על כך שלפני שהוא מגיש את התביעה הוא יקבל את המקדמה, על זה אני מדבר.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי.

מיכל בירן: אבל השאלה היא מה גובה המקדמה, כרגע אתה משלם בין שישית לשמינית – זה כלום.

משה גפני: אבל למה לא מתביישים להציע את זה?

ניסן סלומינסקי: בסדר, נו, מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: בואו נשמע.

חמד עמאר: ההצעה היתה 50% בישיבה הקודמת.

מיכל בירן: אבל זה לא 50% פר יום, לא נותנים 50% פר יום.

מיכל בירן: בפועל תחלק את זה בשלוש - - -

משה גפני: אנחנו נתנו ב"עמוד ענן" 50% ומהר ועכשיו הולכים לתת בכלל משהו - - -

חמד עמאר: - - -

משה גפני: רשות המסים באה עם ההצעה, התביישה להציע משהו אחר.

<נעמי היימין רייש: צריך לזכור שעסקים שפועלים ממשיכים לפעול גם בימים אלה ואין להם הכנסות, הם עדיין צריכים להוציא, יש עדיין הוצאות, עדיין צריך לשלם משכורות לעובדים, במיוחד אם זה עובדים שלא הגיעו לעבודה והם מחויבים להוציא להם את המשכורות האלה.

<נעמי היימין רייש: אז הם יקבלו את השיפוי בסוף בגין המשכורות האלה אבל בינתיים הם כאילו מהווים הגורם המממן בין הממשלה לבין העובדים.

<נעמי היימין רייש: אנחנו רואים שהעסק מממן, הוא כאילו מין בנק כזה של המדינה.

<נעמי היימין רייש: עד שהמדינה תעביר את הפיצוי לשכיר דרך העסק בינתיים העסק סופג את זה.

יצחק כהן: מה אתם מציעים?

ניסן סלומינסקי: היא הציעה 80%.

יצחק כהן: יפה, מהתביעה הנוכחית?

<יהודה כהן: אדוני היושב-ראש, למה לא לעשות את זה כמו שהצענו – מהחלק היחסי של ימי המבצע?

ניסן סלומינסקי: לא, אדוני, אני מבקש, עכשיו היא מדברת.

מיכל בירן: זה לא צריך להיות 20%, זה צריך להיות 50% פר יום.

יצחק כהן: 80% מהתביעה הנוכחית, נכון?

יצחק כהן: לא מ"מבצע קדש".

<נעמי היימין רייש: כן.

ניסן סלומינסקי: אין תביעה עדיין, אתה לא יכול 80% מתביעה.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: היא אומרת שכן.

<נעמי היימין רייש: אני מדברת על 80% מהתביעה הנוכחית.

<נעמי היימין רייש: לגבי המקדמות שהן על סמך תביעה קודמת אז גם נדבר על אחוזים יותר גבוהים, לא על 50%, גם כי זה יותר ימים וגם כי - - -

יעקב ליצמן: מי שלא היתה לו תביעה קודמת?

סתיו שפיר: כן, מי שלא הגיש תביעה ב"עמוד ענן"?

ניסן סלומינסקי: לא הבנו.

ניסן סלומינסקי: את מדברת על 80% - לפחות ככה אני חושב – ממה שהיה ב"עמוד ענן" כמקדמה, כי הרי עדיין לו תביעה.

<נעמי היימין רייש: נכון, אבל יש את המקדמה החדשה מ"עמוד ענן", ויש גם מקדמה רגילה בתקנות, יש מקדמה שקבועה בתקנות של 50%.

מיכל בירן: אבל זה צריך להיות 50% פר יום.

ניסן סלומינסקי: יש כאן שתי מקדמות?

ניסן סלומינסקי: לא, יש מקדמה אחת ביחס למה שהיה ב"עמוד ענן", נכון?

<נעמי היימין רייש: לא, יש מקדמה של אחרי הגשת התביעה.

ניסן סלומינסקי: אחרי הגשת התביעה זה משהו אחר.

<נעמי היימין רייש: אני מדברת על שני דברים.

<משה אשר: אחרי הגשת התביעה זו מקדמה שאם תוך 45 ימים לא מטפלים בתביעה משלמים 50% מהתביעה וכן הלאה.

<משה אשר: מה שאנחנו דיברנו עכשיו - - -

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר, פה אנחנו מדברים על המקדמה הראשונה.

<נעמי היימין רייש: אני יודעת, אני מדברת על שני הדברים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, רוצי הלאה.

יעקב ליצמן: אבל מי שלא הגיש בפעם הקודמת?

ניסן סלומינסקי: זה חלק מהדיון שנעשה: אם הוא לא היה או לא הגיש – מי צריך לתת לזה פתרון?

סתיו שפיר: אז אולי במסגרת המתווה הזה הוא לא מקבל?

מיכל בירן: אני שאלתי בדיון הקודם את השאלה מה קורה עם כאלה שהיו - - -

יצחק כהן: בינתיים לא הבנתי כלום, אדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: בואו נשמע אותה, אחר כך נשאל.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת מה הפתרון שלנו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הלאה.

יעקב ליצמן: מה "הלאה"?

ניסן סלומינסקי: רגע, אולי היא תגיד, אולי היא תתייחס.

ניסן סלומינסקי: תנו לה לדבר.

מיכל בירן: ניסן, כמה זמן יש לדיון, שאתה נשאר פה?

יצחק כהן: אינסוף, אין דד-ליין.

ניסן סלומינסקי: תנו לה להתייחס ואנחנו נשתדל.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, נעמי, הלאה.

<נעמי היימין רייש: הנושא השני שחשוב לנו להציף זה העניין שיש מספר עסקים שכשהם יגישו תביעה באחד המסלולים הירוקים הם לא יקבלו שום דבר כי המסלול הירוק לא יצביע על זה שנגרם להם נזק.

<נעמי היימין רייש: לדוגמה, עסק שחווה צמיחה מהשנה החולפת לשנה הנוכחית – הפרשי המחזורים שלו לא יראו שהוא הפסיד כי בעצם לאורך כל השנה המחזור שלו גדל ובהשוואה בין יולי 2013 ליולי 2014 המחזור שלו יהיה אותו דבר, או קצת יותר נמוך, או קצת יותר גבוה, דבר שלא ישקף את הנזק שנגרם לו.

מיכל בירן: אז אתם פותרים את זה?

מיכל בירן: איך אתם מתכוונים לפתור את זה?

<נעמי היימין רייש: אנחנו לא יכולים לפתור את זה כי אנחנו לא רשות המסים אבל אנחנו כן יכולים להגיד שמה שאנחנו מבקשים - - -

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוד נשמע מרשות המסים, אני הסבתי את תשומת לבו כבר לפני כמה ימים לבעיות האלה, עוד מעט נשמע את התשובה שלו.

יצחק כהן: את מדברת על 80% מ"עמוד ענן"?

<נעמי היימין רייש: לא, עכשיו אני מדברת על משהו אחר.

יצחק כהן: לא, אני שואל על הנושא הקודם – מהתביעה הנוכחית או מ"עמוד ענן"?

ניסן סלומינסקי: המקדמה הראשונה היא מ"עמוד ענן" כי עדיין אין תביעה, אחר כך מדובר על התביעה.

יצחק כהן: אבל יש כאלה, כמו שאמר הרב ליצמן, שלא הגישו תביעה ב"עמוד ענן".

ניסן סלומינסקי: זו עכשיו הנקודה שהיא מדברת עליה.

<הראל ויזל: ואם העסק עבד הפוך – זה לא נורא?

ניסן סלומינסקי: על זה היא מדברת.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אתם מוכרחים לשמוע, נו.

<הראל ויזל: זה לא נורא?

ניסן סלומינסקי: על זה עכשיו נדבר, זו הנקודה השלישית, הלאה.

יעקב ליצמן: למה זה לא נורא?

<הראל ויזל: מי שעבד הפוך?

יעקב ליצמן: אז מה?

יעקב ליצמן: גם לזה צריך פתרון, אבל זה לא אומר שמי שלא הגיש בפעם הקודמת - - -

<הראל ויזל: יש מאמץ במלחמה וכולם צריכים לשאת בזה.

יעקב ליצמן: עכשיו השאלה עבור כמה צריכים לקבל.

ניסן סלומינסקי: רבי יעקב והראל, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: נעמי, בבקשה.

<נעמי היימין רייש: אז במצב כזה המסלולים הירוקים לא נותנים מענה, לכן אנחנו מבקשים שתהיה אפשרות להגיש תביעה פרטנית גם ב-7 עד 40, דבר שקיים באפס עד 7.

ניסן סלומינסקי: זה מסלול אדום?

<נעמי היימין רייש: מסלול אדום, אבל אני מסייגת ואומרת – בואו נקרא לזה "מסלול ורוד", לא מסלול אדום אלא מסלול עם תקרה, אוקיי?

<נעמי היימין רייש: עם איזשהן מגבלות נוספות שאפשר להכניס.

<נעמי היימין רייש: אנחנו מבינים את החשש לפתוח את המסלול האדום לכל הטווח, גם מבחינת זה שאין תקרה למסלול האדום, גם מבחינת זה שזה יכול להשפיע אחר כך על הגדרה של מה זה יישוב ספר, מה זה לא יישוב ספר.

<נעמי היימין רייש: לכן אנחנו מדברים על מסלול אחר שהוא לא המסלול האדום של אפס עד 40, אבל הוא לא המסלול הירוק שבאוטומט אתה מכניס את הנתונים של העסק לנוסחה ואז "מה שיוצא אני מרוצה".

<נעמי היימין רייש: דרך אגב, במצב ההפוך, כשעסק לדוגמה כן מוכיח הפסדים באמצעות הנוסחה של המסלול הירוק אבל ההפסד הזה לא היה כתוצאה מנזק מלחמה אלא כתוצאה ממשהו אחר עסקי, אז רשות המסים כן פותחת את המסלול שלו וכן בודקת אחד לאחד את הדברים האלה.

<נעמי היימין רייש: ברגע שהיא רואה שהנזק לא נגרם כתוצאה ממלחמה אז היא מחשבת לו את זה לפי מה שהנזק באמת, מבודדת את אותם נזקים שהם כתוצאה ממלחמה.

אילן גילאון: איך היא יודעת?

אילן גילאון: איך רואים את זה?

<נעמי היימין רייש: הפוך זה לא עובד, כשזה לטובת העסק העניין הזה לא עובד.

אילן גילאון: איך רואים אם זה מלחמה או לא?

אילן גילאון: איך את רואה את זה?

יצחק כהן: זה הרסיסים.

ניסן סלומינסקי: רשות המסים רואה.

יעקב ליצמן: אי אפשר לבדוק את זה.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתם, היא ניסתה לתת דוגמה שרשות המסים כן רואה חישוב פרטני לצד אחד, אז היא רוצה שיעשו את זה גם לצד השני.

אילן גילאון: ניסן, יש לי הצעה אליך באמת כדי שהדיון יתקדם קצת – אפשר לצאת קצת מהקופסא, יש שני היבטים כאן:

אילן גילאון: אחד שיהיה היבט "פלאט" והשני שיהיה על פי השוואה למצב קודם.

אילן גילאון: אי אפשר להגיד שזה על פי האזעקות, רסיסים – זה לא נשמע רציני.

מיכל בירן: אגב, רק לסבר את אוזנכם מתמטית, כשאת אומרת 80%, וזה נשמע הרבה, אנחנו מדברים על בין 26% ל-27% מכלל הנזק, זה הכול.

מיכל בירן: 80% נשמע הרבה – זה החישוב המתמטי שלי אלא אם מישהו יתקן אותי – זה26%-27%.

משה גפני: מיכל, זה נכון מה שאת אומרת אבל גם על זה היא לא קיבלה אישור.

מיכל בירן: אבל זה מתווה, גפני, נו, באמת.

אילן גילאון: בגלל זה זה לחלק פי שניים ולחלק - - -

ניסן סלומינסקי: די, רבותי.

ניסן סלומינסקי: נעמי, בבקשה.

<נעמי היימין רייש: לסיכום, מה שיש לי לומר - - -

אילן גילאון: דבר אחד לפחות יהיה טוב – עד שהדיון הזה יגמר גם המבצע יגמר.

סתיו שפיר: אפשר רק שנתקדם עם הדיון הזה?

יצחק כהן: רק שניה, יש לי הצעה לסדר, אדוני.

יעקב ליצמן: האם מישהו קיבל כסף חודש אחרי המבצע?

יעקב ליצמן: אנחנו בחודש הראשון, האם מישהו קיבל אגורה אחת?

ניסן סלומינסקי: די, רבותי.

ניסן סלומינסקי: נעמי, הלאה.

<נעמי היימין רייש: הרציונל של המסלולים הירוקים הוא ברור – רוצים שיהיה תהליך מהיר, קל, יעיל.

<נעמי היימין רייש: אבל בסופו של דבר אם העסק לא מקבל פיצוי בסופו של התהליך היעיל הזה, למרות שהיה מגיע לו, אז העניין הזה חוטא למטרה שלו.

ניסן סלומינסקי: אתם ישבתם עם רשות המסים על כל הנושאים שדיברתם?

<נעמי היימין רייש: כן.

ניסן סלומינסקי: ואין לכם תשובה חיובית?

יעקב ליצמן: אין להם תשובה.

<רמי שביט: סליחה, הם לא מייצגים אותנו, אנחנו במסחר, העסקים הגדולים.

ניסן סלומינסקי: תסלח לי, אתה גם עומד וגם לא קיבלת אישור.

<רמי שביט: סליחה, רק מילה, אני עומד כי שברתי את הרגל.

<רמי שביט: משרד הכלכלה החליט לא לייצג אותנו ואני הגעתי לדבר כאן יחד עם הראל ויזל וחברים נוספים.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, לא כרגע, בזמן שיהיה נשמע אותך.

<רמי שביט: איזה זמן?

<רמי שביט: האנשים שלנו – לא קיבלו אותם, עכשיו לא מקבלים אותם.

<רמי שביט: אני משלם לו עשרות מיליוני שקלים בשנה מסים, אף אחד לא מתייחס אלינו.

ניסן סלומינסקי: תסלח לי, אדוני, אתה רוצה שאני אבקש שיוציאו אותך?

יצחק כהן: למה לבקש שיוציאו אותו?

ניסן סלומינסקי: בבקשה, יגיע זמנך ותדבר, תירשם.

<רמי שביט: הם לא מייצגים אותנו פשוט.

<רמי שביט: עסקים קטנים, עסקים קטנים – עסקים גדולים לא קשורים בכלל.

ניסן סלומינסקי: תסלח לי, היא דיברה על עסקים קטנים, זה הכול.

<הראל ויזל: ומי מדבר על עסקים גדולים?

ניסן סלומינסקי: אתה, עוד דקה אתה תדבר.

מיכל בירן: כל הלוביסטים שאתם שוכרים.

<הראל ויזל: אין לנו לוביסטים.

ניסן סלומינסקי: עוד דקה אתה תדבר.

<הראל ויזל: מי שאין לו לוביסט – לא יכול לבוא?

ניסן סלומינסקי: אז שמענו את הדברים האלו, עכשיו אנחנו עוברים לשמוע הלאה.

מיכל בירן: הוא שאל מי מדבר בשביל העסקים הגדולים, אז אמרתי: אל דאגה, להם יש - - -

<הראל ויזל: הוא ידבר קודם, הוא שבר את הרגל.

ניסן סלומינסקי: הוא ידבר במקומך?

<הראל ויזל: מה זה "במקומי"?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שאתה תדבר, קיבלת רשות.

<הראל ויזל: בסדר, דקה, הוא שבר את הרגל, הוא צריך לנסוע לפיזיותרפיה, אני אדבר אחרי זה.

ניסן סלומינסקי: שישב והוא ידבר בזמנו, אני הבטחתי לך קודם, אני מבקש ממך.

מיכל בירן: אם אנחנו מדברים על הבטחות – הבטחת לי להיות ראשונה ועברה שעה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש ממך, תשב, אנחנו באמת מצטערים על מה שיש לך.

ניסן סלומינסקי: הראל, דבר, בבקשה.

אילן גילאון: מי שיש לו בעיה ברגל – תן לו לדבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: הראל, 3 דקות.

<הראל ויזל: עד עכשיו לא הקצבת כלום, כשהתחלתי לדבר זה 3 דקות?

<הראל ויזל: אז גם אני אעשה ככה, 3 דקות האלה לא מעניינות כרגע, זה לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם היית בישיבה הקודמת כבר ראית שהקצבנו את הזמן.

ניסן סלומינסקי: כאן דיברו על דבר אחר, עכשיו מתחילים לפי הסדר.

<הראל ויזל: אוקיי, אז אני אדבר, בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אתה מבזבז את הזמן שלך.

משה גפני: אתה עוד תתגעגע אלי.

<הראל ויזל: אני מתגעגע שנים.

<הראל ויזל: קודם כל, לגבי האווירה, עסקים קטנים, עסקים גדולים – בל נשכח, עסקים גדולים אלה עסקים שמארגנים את המשק.

<הראל ויזל: אני מעסיק כ-4,000 עובדים.

<הראל ויזל: עסק קטן, עם כל הכבוד – לא משנה אם זה ב-40 קילומטר או לא ב-40 קילומטר – יש לו הוצאות קטנות של אותו עסק, עם שניים-שלושה עובדים, אם יש מצב מלחמה הוא ישחרר את העובדים לביתו, ישלם משכורת, הנזק שלו קטן.

יצחק כהן: עזוב את העסקים הקטנים – דבר על עצמך.

יצחק כהן: עזוב את העסקים הקטנים – דבר על עצמך.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, עשו טובה, תנו לו.

מיכל בירן: עסק קטן נשאר בארץ.

<הראל ויזל: עסק גדול – יש לו המון עובדי מטה, המון מחסנאים, המון לוגיסטיים שנמצאים במקומות אחרים והאנשים האלה לא יקבלו פיצוי בשום מקום כי זו לא נקודת קצה, שזו החנות המסכנה בשדרות או באופקים, הנזק שם הוא הרבה יותר חמור.

מיכל בירן: אין לך גבול לבושה, אין לך פשוט בושה.

יצחק כהן: עזוב את הקטנים, דבר על עצמך.

ניסן סלומינסקי: מיכל, אי אפשר ככה, באמת, נו.

יצחק כהן: עזוב את הקטנים.

ניסן סלומינסקי: אדם מדבר – תנו לו לדבר, אחר כך כל אחד ירשום.

ניסן סלומינסקי: הראל, בבקשה, תמשיך.

ניסן סלומינסקי: הראל, אני שומר על כבודך, תמשיך.

משה גפני: הראל, זה לא מה שהיה פעם, אני הייתי צריך להוציא אותך לבד - - -

<הראל ויזל: אני לא אומר שלבי לא אתם אבל לא צריכים לדבר על עסקים קטנים ולעזוב את הגדולים.

יצחק כהן: צריכים לדבר גם על עסקים קטנים וגם עליך.

<הראל ויזל: אמת.

יצחק כהן: אז תעזוב את העסקים הקטנים.

<הראל ויזל: בעסק שלנו יש בעיות גדולות שאתם לא רואים אותן מסביב.

<הראל ויזל: אני אתן דוגמה – אנחנו הקמנו חברה אחת שהיא מחזיקה בשרשור עשרות חברות שהרבה מהן יושבות באזור הדרום, גם באופקים, גם בשדרות, גם בנתיבות, גם באשקלון.

<הראל ויזל: הנזק שם לחברה הוא הרבה יותר מ-3 מיליון שקל וזה בגלל שכל הטעות שלנו היא ששמנו את "פוקס", "אמריקן איגל" ו"פוקס הום", או רמי, את "המשביר לצרכן" ואת "ניו-פארם" – על אותו ח"פ.

<הראל ויזל: לא צריכים, כשרוצים באמת לתת פיצוי, ללכת על פאול טכני – איך שרשמנו את החברה.

<הראל ויזל: יקבלו החבר'ה דוחות חתומים על-ידי משרד רואה החשבון ויסתכלו על כל חברה כחברה, גם אם למעלה זה מוחזק תחת ח.פ. אחד.

אראל מרגלית: והדוחות שלכם מוגשים – אני יכול להסתכל על הדוח ולראות שזה כך?

<הראל ויזל: אתה תוכל לראות שזה חתום על-ידי "ארנסט אנד יאנג", בדיוק כמו שצריך.

אראל מרגלית: וזה בנפרד?

<הראל ויזל: בנפרד לחלוטין.

<הראל ויזל: מה שמחזיק אותם זה ח.

<הראל ויזל: פ אחד, לא צריכים לחפש פה כל מיני דברים טכניים.

<הראל ויזל: דבר נוסף, לבי גם עם המסעדות, אני חושב שהנזק במסעדות הוא עצום כי אני חושב שמקומות הבילוי נפגעו הכי קשה, אבל יש דברים מסוימים בעסק שלנו, שהוא שונה מהמסעדות, שהוא נפגע בצורה אחרת – זה כל נושא המלאים.

<הראל ויזל: במסעדות, עם כל הכבוד, אם המסעדה סגורה לא מזמינים מחר עוד "קוקה קולה" כי היא סגורה.

<הראל ויזל: אצלנו, כל בגדי הקיץ, כשנגמרת העונה ומתחיל החורף – חוץ מתחתונים וגרביים שזה חורף וקיץ ושלחתי לכל החיילים בקו האש וכל המשאיות – את כל דברי הקיץ אפשר לפחת ב-50% והם לא מתאימים יותר לשנה הבאה.

<הראל ויזל: במסעדה – סגרת את הדלת של המסעדה, לא יצא מחר שתיה, הנזק הוא הרבה יותר קטן.

יצחק כהן: עזוב את המסעדה, תדבר על עצמך.

חמד עמאר: למה אתה נותן דוגמה?

חמד עמאר: תתמקד בעסקים שלך, אל תיתן דוגמה למקומות אחרים.

מיכל בירן: אתה פשוט חצוף.

שמעון סולומון: אתה עושה טעות.

חמד עמאר: אני לא מבין אותך, למה אתה צריך לתת דוגמה על העסקים הקטנים?

חמד עמאר: דבר על עצמך, מה מעניין אותך אחרים?

ניסן סלומינסקי: הראל, סיימת?

ניסן סלומינסקי: תודה.

<הראל ויזל: לא, אני רוצה לדבר על דבר נוסף.

<הראל ויזל: אני חושב שמה שנכון זה לקחת מה-40 קילומטר עוד 20 קילומטר קדימה.

<הראל ויזל: אם יש כרגע בעיית תקציב למדינה, וזה יותר חשוב מהכול, לעשות את הפיצוי שהציעו עד 40 קילומטר כמו שזה – אני מבין שזה לוקח חלק קטן מתוך מה שהוקצב, לא את הכול, ואני מבין שהמדינה לא רוצה להמשיך את אותו פיצוי מעבר ל-40 קילומטר, כי אז זה פורץ את התקציב של הקרן הזאת – אז אפשר לבוא ולהגיד: עד 40 קילומטר מה שהצעתם, מעבר ל-40, עד 60-70 קילומטר, כל אזור רחובות, נס ציונה, ראשון לציון, לתת 20% מהפיצוי, 25%, לא את הכול.

<הראל ויזל: זה לא הכול או לא כלום.

ניסן סלומינסקי: הראל, תודה.

<הראל ויזל: מילה אחרונה: לא הגיוני שעסק שעל קו 39 קילומטר יקבל פיצוי מלא ועסק של 40.5 יקבל אפס.

<הראל ויזל: פשוט מאוד, זה לא יכול להיות.

<הראל ויזל: יש עסקים קטנים ועסקים גדולים שיש להם רק עסק ברחובות או בנס ציונה שיכולים לקרוס.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה.

<רמי שביט: אני יכול להגיד כמה מילים?

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<רמי שביט: אני חושב שהבעיה היא בעיה במקרו ולא במיקרו, כמו שאתם מתעסקים עכשיו.

<רמי שביט: הנושא הזה, אם זה מבצע או לא מבצע, אם זה "עמוד ענן" או "עופרת יצוקה", הפיצוי וההשוואה לו היא לא נכונה.

<רמי שביט: יש כאן מלחמה ואתם מתעלמים מזה.

<רמי שביט: כל השולחן מתעלם מבעיה.

<רמי שביט: הבעיה היא לא רק בבאר שבע, בנתיבות ובשדרות, הבעיה היא בעיה ארצית.

<רמי שביט: ב"רננים" יש לנו ירידה של 25%, בראשון לציון יש לנו ירידה של 30%, אלה ירידות של עשרות מיליוני שקלים.

אראל מרגלית: אבל לא כולנו מתעלמים מזה, חלק מאתנו מדברים על זה בכל מקום תחת כל עץ רענן.

<רמי שביט: אתם צריכים לקבל החלטה אמיצה ולעשות מה שעשיתם כאן.

<רמי שביט: פעם ראשונה שאני בא לכאן, אין לי לוביסטים, אני בא לכאן מזעקה של העסקים הגדולים שלא מתייחסים אליהם, עם עשרות אלפי עובדים.

<רמי שביט: אני מעסיק מעל 5,000 עובדים ואני אומר לכם שיש לנו מצוקה.

<רמי שביט: המצוקה היא בתזרים מזומנים, המצוקה היא בפיצוי, בסחורות, בהרבה מאוד דברים שהיריעה קצרה מלהגיד אותם כאן.

<רמי שביט: אתם חייבים להבין שיש כאן מצוקה קשה מאוד והפיצוי וההשוואה – 50%, 30%, 40% ל"עמוד ענן" – קשקוש.

<רמי שביט: יש כאן בעיה הרבה יותר גדולה, יש כאן מלחמה.

<רמי שביט: זה יותר ימים מאשר מלחמת יום כיפור.

<רמי שביט: תפסיקו להתעלם מזה.

<רמי שביט: רשות המסים יודעת.

<רמי שביט: אני אגיד לכם משפט אחד לסיום: חבר'ה, פיצוי היום לעסקים – שימו לב טוב מה אני אומר – זו השקעה, זו לא הוצאה.

<רמי שביט: אתם צריכים לדעת שאם לא תשקיעו את זה – תיפגשו עם המובטלים, אם לא תשקיעו את זה – תיפגשו עם עסקים סגורים.

<רמי שביט: אתם תפצו בעשרות מונים יותר.

<רמי שביט: אתם חייבים להבין את זה שהיום הפיצוי הקטן שאתם מדברים עליו, על כמה מיליוני שקלים, הוא כלום, הוא כלום לעסקים, אבל אתם חייבים להיות חלק מהעניין.

<רמי שביט: אם אני אפטר עובדים – ואני מעסיק עובדים מבוגרים – הוא יבוא אליך להדפיס כרטיס לדמי אבטלה ב-10 שנים הבאות, חבל לכם על זה.

<רמי שביט: אשר, דיברתי אתך על סיפור המע"מ ואמרת לי: לא מורידים מע"מ כי אתם תיקחו לכם את המע"מ.

<רמי שביט: אנחנו ספגנו את המע"מ פעם קודמת – ואתם יודעים את הבעיה - - -

משה גפני: לא הבנתי, לא הבנתי מה הוא אמר לכם – שאם יורידו מע"מ אז אתם תיקחו את זה?

<רמי שביט: שאנחנו לוקחים - - -

משה גפני: אבל בדירות הם לא אמרו את זה.

ניסן סלומינסקי: מוישה, נו.

ניסן סלומינסקי: רמי, תסיים.

<רמי שביט: אבל אנחנו בבעיה הרבה יותר קשה.

<רמי שביט: לקחתם עכשיו את התיירות, שקרובה גם ללבי ויש לי - - -

יעקב ליצמן: שר האוצר הולך להציע אפס מע"מ גם על - - -

משה גפני: כן, הוא לא אמר שהקבלנים ייקחו את זה.

<רמי שביט: חבר'ה, שניה.

<רמי שביט: לקחתם דוגמה של תיירות – הבעיה היא לא בתיירות, הבעיה היא בכל המשק.

<רמי שביט: תהיו ערים.

<רמי שביט: אתם ועדת כספים - - -

יצחק כהן: היא לא רק בתיירות.

<רמי שביט: היא לא רק בתיירות, אתם יודעים.

יצחק כהן: אל תגיד "לא בתיירות" אלא "לא רק בתיירות".

<רמי שביט: לא רק.

<רמי שביט: זה בכל המשק.

<רמי שביט: תתעוררו, אתם יודעים את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: רמי, תודה.

ניסן סלומינסקי: מיכל, בבקשה.

יצחק כהן: אמרת דברי טעם.

משה גפני: לגבי המע"מ – אהבתי.

מיכל בירן: דבר ראשון, אני רוצה כן להודות למשה אשר ברשות המסים על כך שנראה שיש פה מאמצים כנים לניהול יותר אפקטיבי ויותר ממוקד ואני מעריכה את הניסיונות.

מיכל בירן: מצד שני, כמו שאמרתי קודם, עם כל הכבוד, לא אתם קבעתם את הטווח, החמאס קבעה את הטווח, וכמו שבמלחמת לבנון השנייה בגלל טווח הטילים טווח הפיצוי היה 80 קילומטר אז גם אין מה לקדש את ה-40 קילומטרים שמסומנים עכשיו כגבול.

מיכל בירן: מה לעשות אם בנס ציונה ובראשון לציון מספר האזעקות היה – אני חושבת 70?

מיכל בירן: אז נכון שהנזק שלהם לא כמו שדרות ולא צריך להיות כמו שדרות, מצד שני גם אי אפשר להשאיר אותם בלי כלום כי אתם מתייחסים למלחמה של אתמול אבל בעצם אחת הנקודות המרכזיות ביותר במבצע הזה היא שזאת המלחמה של מחר שהגיאוגרפיה בה – הארץ שלנו מתכווצת וטווח הטילים מתארך ואתם צריכים להתייחס לזה.

מיכל בירן: קצת על מספרים – זרקה נציגת משרד הכלכלה 80%.

מיכל בירן: כרגע, על פי ההבנה שלי, 50% בחישוב המתמטי שלי אומר כרגע 15% מהנזק הצפוי אם המבצע לא מתארך.

מיכל בירן: על ה-27 ימים שאנחנו עומדים כרגע של "צוק איתן", מכיוון שהם כרגע מפצים לא 50% פר יום מ"עמוד ענן", זה בפועל אומר – זה נשמע הרבה – אבל זה כולו 15% מהנזק הצפוי.

מיכל בירן: אני מבקשת מכם כן לעבור למשהו שהוא כלל אצבע פשוט, "עמוד ענן" זה כלל אצבע טוב, זה פשוט צריך להיות 50% פר יום, בלי קשר לאורך של המבצע.

מיכל בירן: עוד כמה מילים קטנות על תנועות הנוער – אני מקווה שתפתרו את זה, 11 מיליון שקלים זה מעט מאוד יחסית לנזקים שאנחנו מדברים עליהם ואת תנועות הנוער הדבר הזה יכול למוטט, אני מקווה שתפתרו את זה.

מיכל בירן: על התיירות, ומורי הדרך במיוחד, צריך לקחת בחשבון שלא שזה רק פר שנה, הקיץ הרבה פעמים משלים תקופות מאוד שוממות במהלך השנה וגם צריך לקחת את זה בחשבון.

מיכל בירן: אחרון חביב – רמי שביט הלך כבר?

<קריאה: הלך.

מיכל בירן: אני בכל זאת אשתמש במה שהוא אמר.

מיכל בירן: אתם צריכים לקבל החלטה אמיצה – טיפ לחברות הגדולות מאוד – מה שאמרתם כאן היה לא פחות מחוצפה.

מיכל בירן: כשבנק לאומי מוציא עכשיו חצי מיליון שקלים על באנרים ושלטי חוצות שהם מחבקים את הדרום – וגם אתה אמרת את זה, הראל – וואלה, לחבק את הדרום זה לא בקלישאות נבובות, מה שאתם צריכים לעשות, הכי פשוט, זה להודיע שאתם לא תתבעו את הפיצויים האלה.

מיכל בירן: אצלכם זו לא התרסקות, זאת אולי מכה קטנה בכנף - - -

<הראל ויזל: מי אמר לך בכלל?

<הראל ויזל: את יודעת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, רבותי.

<הראל ויזל: איזו מין חוצפה זאת?

מיכל בירן: החוצפה היא שלך.

<הראל ויזל: מה שאני עשיתי לדרום בשבוע הזה – לא עשית בדרום בכל חייך ולא תעשי.

ניסן סלומינסקי: הראל, הראל.

<הראל ויזל: מי את בכלל שתגידי?

<הראל ויזל: את מציעה למי לקחת פיצויים?

<הראל ויזל: איזו חוצפנית.

ניסן סלומינסקי: הראל, בבקשה.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

ניסן סלומינסקי: מה קורה לך?

ניסן סלומינסקי: מה זה?

מיכל בירן: הראל, ברגעים האלה עדכנו את ההגדרה "חוצפה" ב"ויקיפדיה" והכניסו אותך פנימה.

מיכל בירן: משפט אחרון לסיום.

ניסן סלומינסקי: פעם כבר הוצאנו אותו מהאולם הזה.

משה גפני: מה זה "הוצאנו" – אתה הוצאת?

ניסן סלומינסקי: לא, אתה.

משה גפני: אני הוצאתי, לך אין אומץ.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, פעם הוציאו.

מיכל בירן: רגע, גפני, אני מנסה לסיים את דברי.

משה גפני: הוא אומר לה "חוצפנית" והוא שותק.

<הראל ויזל: היא אמרה לי "חוצפן".

משה גפני: אבל לה יש חסינות.

<הראל ויזל: חסינות?

<הראל ויזל: חסינות זה לא רק לדבר.

משה גפני: יש לך מזל שאני לא היושב-ראש.

אילן גילאון: יש לה חסינות מהותית, גפני.

מיכל בירן: נראה לי שפספסת את זה, הראל, אז אני אגיד את זה שוב.

מיכל בירן: ברגעים אלה מעדכנים את ההגדרה של "חוצפה" ב"ויקיפדיה" ומכניסים את מה שאמרתם כאן בדיון, מעדכנים את זה.

מיכל בירן: העצה הכי טובה שאני יכולה לתת לכם היא או שאל תתבעו את הפיצויים האלה, שהם כלום, הם בטל בשישים, בטל במיליון - - -

<הראל ויזל: מאיפה את יודעת?

ניסן סלומינסקי: עזוב, אל תענה.

מיכל בירן: או לחילופין, תחליטו שאת הכסף הזה אתם כן תורמים לקיזוז חובות של עסקים מהדרום.

מיכל בירן: זאת עצתי הטובה.

מיכל בירן: הציבור הישראלי יעניש אתכם על גרגרנות וחזירות בעת משבר לאומי.

מיכל בירן: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: דודי גולדברג, בבקשה.

<הראל ויזל: סליחה.

ניסן סלומינסקי: הראל, בבקשה, לא.

<הראל ויזל: אני רוצה לענות.

<הראל ויזל: סליחה, אי אפשר לא לענות בנועם ויפה?

ניסן סלומינסקי: כן, אפשר, אפשר לא לענות.

<הראל ויזל: סליחה, חברת כנסת בישראל - - -

ניסן סלומינסקי: הראל, אני אוציא אותך.

<הראל ויזל: תוציא אותי אחרי שאני אגיד את זה, אני מוכן.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אל תעשה את זה, אני מבקש.

<הראל ויזל: שחברת כנסת בישראל תבוא לעסק של 4,000 עובדים ותגיד על מעט פיצוי שהוא חושב שמגיע לו "גרגרנות וחזירות"?

<הראל ויזל: זה מה שהיא אמרה.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שאני אוציא אותך, נכון?

<הראל ויזל: עכשיו אתה יכול להוציא אותי.

מיכל בירן: ישפוט הציבור.

ניסן סלומינסקי: דודי, בבקשה.

<דוד גולדברג: תודה.

<דוד גולדברג: אדוני היושב-ראש, חברים, כשותף במשרד רואי חשבון גדול מאוד אני יכול לומר לכם שאני חווה את הפגיעה, ולא בענף, שניים, שלושה, יש פגיעה בענפים רבים – נכון, לא כולם – אבל הדיון צריך להיות דיון עקרוני כיצד מטפלים בכל הענפים שנפגעו.

<דוד גולדברג: אני חושב שהפיצויים צריכים להתחלק: אחד, לאזור של 40 קילומטרים, ושניים, לכל העסקים בארץ שנפגעו גם מעבר ל-40 הקילומטר.

<דוד גולדברג: אני רוצה לומר לכם – דיברתם כאן על מלונאות, אירוח, חקלאות – שבתי קפה, מסעדות, קניונים, חברות תעשייתיות שתכננו לייצא, נפגעו פוליטית, בגלל בעיות פוליטיות היקף הייצוא ירד משמעותית למרות שהיו הזמנות והם נותרו עם מלאים.

<דוד גולדברג: אני יכול לומר לכם שחברות מסחריות, ענפים מסחריים, הנעלה, אופנה – חנויות ריקות, אנשים לא קונים.

יצחק כהן: רק לא ב"פוקס".

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, באמת, נו.

ניסן סלומינסקי: איציק, עזוב.

<דוד גולדברג: חבר הכנסת איציק כהן, אלה דברים רציניים מאוד, אני חווה אותם לצערי.

<דוד גולדברג: אני חושב שמפה צריכה לבוא קריאה לאזרחי המדינה קודם כל לצאת ושכל נוהג הרכישות שלהם מהעסקים בכל המדינה ימשיך להיות כרגיל, כי אני חושב שאם הם יצאו וישבו גם בבתי קפה ויעשו את הרכישות הרגילות שלהם, המתכוננות, הם יעזרו לכלכלת המדינה, הם יהוו חלק מהגלגל הכלכלי שצריך להמשיך ולפעול בימי לחימה אלה.

<דוד גולדברג: כלומר, צריכה להיות קריאה לאזרחי המדינה לצאת החוצה ולבצע את אותן קניות שהם תכננו.

<דוד גולדברג: אני חושב שהפיצויים צריכים להיות מעבר ל-40 קילומטר.

<דוד גולדברג: אני חושב שצריכים להיות קריטריונים וישנם פתרונות: ראשית, צריך להגדיר – ואני חושב שברשות המסים ובידי האוצר ישנם נתונים ואפשר לראות אלו ענפים נפגעו.

<דוד גולדברג: זו יכולה להיות תקופת הלחימה עם נתונים יחסית לנתונים המקבילים לתקופה אשתקד ואני מבטיח שתמצאו שם גם בתי קפה וגם הנעלה, גם בתי מסחר וגם ענפי תעשייה, וגם חקלאות.

<דוד גולדברג: הצעת החוק מתמקדת במספר ענפים וב-40 הקילומטרים, אני חושב שהרבה מאוד מתושבי המדינה ובעלי העסקים לא יוכלו להתרומם מהמכה שהם ספגו באותו חודש ימים שהעסק היה ריק.

<דוד גולדברג: הבעיה היא בעיה תזרימית והבעיה היא בעיה כלכלית.

<דוד גולדברג: התמיכה היתה חייבת להיות אתמול.

<דוד גולדברג: אנחנו יושבים ומדברים, אני מבקש להוציא מקדמות לבעלי עסקים ולאו דווקא ב-40 קילומטרים, בקריטריון שרשות המסים תבחן.

<דוד גולדברג: לי יש הצעה – אפשר להוציא טופס, להחליט על ענפים שהם ענפים פוטנציאליים לפגיעה, מי שחושב שהענף שלו נפגע ימלא את הנתונים באותו טופס יחסית לתקופה המקבילה אשתקד, ישלח את הטופס הזה מידית בכל ענף בארץ שהוא חושב לנכון, תשב רשות המסים במשרד האוצר, תבחן את חתך הנתונים והיא תוכל גם לתקצב את הפיצויים בצורה צודקת ל-40 קילומטר ולשאר המקומות.

<דוד גולדברג: עוד מילה אחת – למדינת ישראל ישנן קרנות שהוקמו בדיוק למצב הזה, אני חושב שהקרנות האלה צריכות מידית להוציא את המקדמות לאותם עסקים כי אנחנו כל החיים משלמים גם לשוטף וגם לאותן קרנות שהקימו בדיוק למטרה של מצב לוחמה.

<דוד גולדברג: אז למה מחכים – שאותם עסקים יגססו ויגמרו?

<דוד גולדברג: הם פשוט יגמרו, ואני מדבר מהשטח.

<דוד גולדברג: לכן, אני אסכם, אני חושב שצריך היה להוציא מקדמות אתמול, כל יום שעובר מחסל את העסקים כי אין להם תזרים מזומנים.

<דוד גולדברג: ודבר אחרון – לשכת רואה החשבון הוציאה מכתב, הוצאתי מכתב לשר האוצר, למנהל רשות המסים ולסגן השר מיקי לוי וביקשתי לדחות את תשלומי החובה של יולי-אוגוסט הדו-חודשיים.

<דוד גולדברג: יש לעסקים האלה הוצאות קבועות שאני לא יודע איך הם יעמדו בזה ותשלומי החובה הם חלק מאותן הוצאות קבועות.

<דוד גולדברג: תנו לעסקים לנשום – תדחו את תשלומי החובה.

<דוד גולדברג: מדינת ישראל זה לא רק חוסן ביטחוני זה גם חוסן כלכלי לאזרחים שנמקים חודש שלם.

<דוד גולדברג: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי בקריאת ביניים קודם אני רוצה לחזור על זה עכשיו – כמה שילמו עד הרגע הזה?

יעקב ליצמן: אנחנו בחודש הראשון, בחודש הראשון אנשים צריכים לקבל משכורת, צריכים לחיות, צריכים לקנות.

יעקב ליצמן: אני לא הבנתי קודם כל מלשכת רואי החשבון אלה עסקים כן טובים.

יעקב ליצמן: אמרת שלא כולם הפסידו, אני לא מכיר – אולי כאן, באזור ירושלים – אבל בכל המקומות האלה, האם יש מישהו שלא הפסיד כסף?

יעקב ליצמן: לכן הדרך שצריך לעשות היא לתת לכל אחד כרגע מקדמה, לחשבן.

יעקב ליצמן: כרגע הרווחתם 3 מיליון שקל, שבוע שעבר, אז יש לכם הרבה כסף, דרך לפצות את האנשים, ואני לא אומר את זה בצחוק.

יעקב ליצמן: אני אומר, רבותי, צריך לתת לכל אחד כרגע מקדמה, לשלם כסף.

יעקב ליצמן: זו עוד מעט שנת לימודים, אני לא יודע בדיוק מה יהיה עד אז אבל, אני אומר, קודם כל תתנו משהו.

יעקב ליצמן: שכל אחד שיגיש, בלי לבדוק, בלי שום דבר, כל אחד שמבקש – תתנו לו משהו על החשבון.

יעקב ליצמן: אתם מומחים להתחשבן אחר כך, חבל על הזמן מה אתם עושים אחר כך, אבל קודם כל כרגע תנו להם כסף.

יעקב ליצמן: אני לא יודע אם הם הולכים להצביע היום על התקנות או לא - - -

ניסן סלומינסקי: נראה איך שנתקדם, לא בטוח עוד שנצליח היום, יכול להיות שנעשה את זה מחר בבוקר, אולי היום, או ביום רביעי.

סתיו שפיר: למה לא להעביר את זה היום?

ניסן סלומינסקי: הוא שאל, אמרתי שאני לא יודע, נראה איך נתקדם.

סתיו שפיר: לא, זה לא ברור, כשהקואליציה רוצה להעביר דברים היא עושה את זה ב-5 דקות.

ניסן סלומינסקי: בינתיים אין לנו תשובות אז נחכה, נראה.

סתיו שפיר: אבל לפחות את מה שמוצע – שיעבירו את המקדמה לאנשים.

יעקב ליצמן: על המקדמות לא צריך להצביע אפילו.

מיכל בירן: לפחות את המקדמות הם חייבים שיהיה להם.

סתיו שפיר: שיעבירו את מה שאפשר לאנשים.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אי אפשר, צריכים לאשר את זה או לא לאשר את זה.

מיכל בירן: בסדר, אנחנו לא עושים פיליבסטר הפעם, אנחנו רוצים לתקתק את זה כבר.

ניסן סלומינסקי: כמובן שהם לא יכולים לשלם מקדמות אם לא מאשרים את זה.

סתיו שפיר: ניסן, תחשוב שמדובר בהעברת כספים להתנחלויות ובוא נעביר את הכסף באותה מהירות שמעבירים כשרוצים להעביר לשם כסף, בסדר?

ניסן סלומינסקי: תפסיקי כבר, נו.

אראל מרגלית: ניסן, את העניין של המקדמות אנחנו צריכים להחליט היום ולאשר.

ניסן סלומינסקי: אם אפשר.

משה גפני: לא צריך גם את האישור שלנו.

אראל מרגלית: למה אי אפשר?

יעקב ליצמן: ניסן, להעביר את המקדמות לא צריך להצביע.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, די.

יעקב ליצמן: להעביר את המקדמות לא צריך להצביע, לא צריך שום דבר.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: נצביע, נצביע, אנחנו רוצים שזה יעבור.

יעקב ליצמן: לא צריך אפילו.

אראל מרגלית: אבל נצביע ליתר ביטחון, אחרת לך תדע מה הם יעשו.

יעקב ליצמן: להעביר מקדמות – הוא צריך להגיד "כן", השני אחרי היושב-ראש צריך להגיד רק "כן", תגיד כן לזקן.

יעקב ליצמן: צריך להגיד כן, זה מה שצריך.

ניסן סלומינסקי: הלאה, ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: הוא לא שומע, אני אחכה שהוא יסיים את השיחות, הוא מנהל משא ומתן עכשיו.

משה גפני: משה, חבר הכנסת ליצמן מדבר.

יעקב ליצמן: חיכיתי שתסיים את המשא ומתן.

יעקב ליצמן: האם אתה הולך לתת מקדמות או לא?

<משה אשר: כבר הודענו מקודם שאנחנו נקדם את המקדמות, כן.

יעקב ליצמן: מה זה "תקדם"?

<משה אשר: נאשר את התקנות ונשנה את המקדמות.

יצחק כהן: לא, הוא אומר לך בלי התקנות.

ניסן סלומינסקי: למה זה צריך להיות תלוי אחד בשני?

<משה אשר: כיוון שזה לא חוקי - - -

יעקב ליצמן: לא צריך לאשר.

אראל מרגלית: משה, תקשיב, אתה רחוק מלאשר את כל התקנות.

אראל מרגלית: משה, אתה רחוק מלאשר את כל התקנות, יש פה עוד ויכוחים שהולכים להתנהל, בואו נגיד את האמת.

אראל מרגלית: יש פה עוד ויכוח די גדול שהולך להתנהל אז אל תחכה, באמת.

ניסן סלומינסקי: אראל, בבקשה.

אראל מרגלית: את הצעד הראשון אני חושב שצריך לשקול לעשות לפני שהכול נפתר.

<משה אשר: אני רק אומר שלפי החוק אתה יכול לשלם מקדמות כאשר יש לך תביעה.

<משה אשר: אז אנחנו הקדמנו - - -

יעקב ליצמן: לא, רגע, אדוני - - -

<משה אשר: רק שניה.

<משה אשר: תביעה אתה יכול להגיש כשיש לך - - -

ניסן סלומינסקי: משה, תן לליצמן לסיים.

יעקב ליצמן: אני אומר, תעזוב את התקנות, יש התחייבות כאן גם מהאופוזיציה – אנחנו לא הולכים להתנגד, אנחנו הולכים אתך, הולכים בעדך, הולכים בעד האזרחים, אבל אתה חייב להבין שחייב מכאן היום לצאת מקדמות.

יעקב ליצמן: היום.

יעקב ליצמן: היום.

יעקב ליצמן: וזה לא תלוי אם נאשר את התקנות או לא נאשר.

יעקב ליצמן: אני אומר לך, יש התחייבות, אין ויכוח כאן שהולכים לאשר את זה פה ולכן אני לא רואה סיבה.

יעקב ליצמן: אחר כך ט' באב, ועוד שבוע, ועוד שבוע – תעביר את זה היום, זה מה שאתה הולך לעשות.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה.

יעקב ליצמן: יש לי עוד כל מיני דברים לגבי נושאים נוספים.

ניסן סלומינסקי: הצעה לסדר, רק שניה.

יעקב ליצמן: רגע, אדוני, עוד מילה.

יעקב ליצמן: לגבי התקנות יש לי כמה וכמה הערות, בלי פיליבסטר, דברים רציניים שאני מקווה שאז אני אציג את זה, לא בוער עכשיו, אבל לגבי עצם הדבר אמרתי מה שאמרתי.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, קודם כל אני רוצה לברך אותך על הקמת הצוותים בחקלאות ובתיירות אבל העיקר חסר מן הספר – התעשייה.

יצחק כהן: התעשייה שמעסיקה עשרות-אלפי עובדים ואף אחד לא מדבר עליה, התעשייה הכבדה והתעשייה הקלה, היא נמצאת במצב קטסטרופלי.

יצחק כהן: אני מכיר את אזור התעשייה שקרוב לביתי שמעסיק כמעט 6,000-7,000 עובדים, שמאז תחילת המבצע – הוא אזור תעשייה דרומי – הוא חוטף לא רק גראדים, גם קסאמים והמצב שם על סף קריסה.

יצחק כהן: אני רוצה לבקש ממך להקים צוות גם לתעשייה.

מיכל בירן: בעניין הזה, זה שחלק בפנים וחלק בחוץ באותו אזור תעשייה – זה פשוט חלם.

יצחק כהן: יותר מזה, נתתי דוגמה גם של "טרה".

יצחק כהן: אני מאוד מבקש להקים צוות גם לתעשייה ואני רוצה להיות בצוות הזה.

אראל מרגלית: ניסן, גם צריך שיהיה צוות בראשות מישהו גם מהאופוזיציה, לא רק מהקואליציה.

ניסן סלומינסקי: שמואל, בבקשה.

מיכל בירן: משה, הרי יישובים עם חלק בפנים, אתם מכניסים את כל היישוב – למה אזור תעשייה שונה?

<שמואל דונרשטיין: אני מבקש להעיר בנושא הזה, אני מייצג את אזור התעשייה הדרומי.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, יש שמואל ושמואל.

יצחק כהן: רגע, קיבלת את ההצעה שלי, אדוני היושב-ראש?

ניסן סלומינסקי: שמואל צוראל נמצא פה?

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<שמואל דונרשטיין: מה עם התעשייה?

<שמואל דונרשטיין: אני לא צריך 3 דקות, ניסן.

ניסן סלומינסקי: כל אלה שאמרו שהם לא צריכים 3 דקות דיברו תמיד יותר.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, הוא קיבל זכות דיבור, נגיע גם אליך.

יצחק כהן: רגע, ניסן, קיבלת את ההצעה להקים צוות כמו לתיירות, כמו לחקלאות, גם לתעשייה?

ניסן סלומינסקי: תכף אנחנו נצטרך להבין מה המשמעות – לדחות את זה עוד זמן?

יצחק כהן: לא לדחות, במקביל, מה פתאום לדחות.

אראל מרגלית: יש טיפול רב, זה לא עניין של לדחות.

ניסן סלומינסקי: אז המשמעות היא שלא נאשר.

חמד עמאר: תגיד לי, ניסן, שאלה טכנית: בקשר למקדמות, מתי יתחילו לשלם לאנשים את המקדמות?

ניסן סלומינסקי: בואו נראה, בואו נתקדם.

חמד עמאר: אם אנחנו לא מאשרים את זה לא משלמים מקדמות עוד?

ניסן סלומינסקי: מה?

חמד עמאר: מתי יתחילו לשלם את המקדמות לאנשים?

ניסן סלומינסקי: כרגע, לפי החוק, הוא אומר שברגע שאתה מאשר את זה הם יכולים להתחיל לשלם את המקדמות.

חמד עמאר: אז מתי אתה מתכוון שנאשר את זה?

ניסן סלומינסקי: נראה, שאלו, או היום או מחר, נראה איך נתקדם.

סתיו שפיר: ניסן, יש איזו סיבה שאנחנו לא מבינים אותה שבגללה אתם רוצים לדחות את קבלת ההחלטות בעניין הזה?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לקבל היום אם רק נספיק להגיע לגיבוש, כרגע אנשים עוד מדברים.

סתיו שפיר: ניסן, אנחנו מכירים אותך היטב כשאתה רוצה להגיע להחלטות, זה לא נראה כמו דיון שבו אתה מנסה להגיע להחלטות.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: לא לתת לאנשים לדבר?

סתיו שפיר: זה נאמר מתוך הרבה כבוד.

ניסן סלומינסקי: את אומרת לא לתת לאנשים לדבר?

סתיו שפיר: להפך, אפשר לתת לדבר אבל בואו נזרז.

ניסן סלומינסקי: נו, אז מה אתם רוצים?

ניסן סלומינסקי: אני נלחם שכל אחד ידבר את הזמן הקצוב.

סתיו שפיר: אז אני מציעה ככה:

סתיו שפיר: בואו נסכם על ההתחלה, לפני שממשיכים, שכולם פה דורשים וכולם שותפים, אופוזיציה וקואליציה, להעביר את המקדמות עכשיו ואז נעבור לדיון בהצעות שאנחנו מציעים.

יצחק כהן: נכון, ואז נדון בתקנות.

סתיו שפיר: אני מניחה שכולם מסכימים לזה מצד חברי הכנסת, נכון?

סתיו שפיר: אז, ניסן, אולי תקבל את ההצעה וקודם נקבל החלטה שהמקדמות עוברות?

אילן גילאון: ניסן, אתה הרי היושב-ראש היחיד שעושה פיליבסטר לעצמו, אני עוד לא ראיתי דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: נו, מה אני יכול לעשות?

אילן גילאון: לא לעשות את זה.

סתיו שפיר: ניסן, האם יש איזושהי מניעה לקבל את ההצעה הזאת ולדרוש להעביר כבר את המקדמות?

יצחק כהן: כן, אפשר, אפשר.

ניסן סלומינסקי: אומרים לי, גם הייעוץ המשפטי וגם משה, שאם לא מאשרים את התקנות הוא לא יכול לשלם מקדמות.

יעקב ליצמן: הוא יכול לשלם, זה לא שייך.

ניסן סלומינסקי: אלא אם הוא יביא תקנות אחרות, אין לו ממה לעשות.

ניסן סלומינסקי: אני שומע את זה כבר כמה ימים ואני יודע על מה אני מדבר אבל בסדר, רציתם עוד פעם אז שאלתי עוד פעם ושאלתי עוד פעם.

סתיו שפיר: מה אומרים היועצים המשפטיים?

<אייל לב-ארי: כדי שבעצם יוקם מגנון תביעה שלא במסגרת מלחמה צריכות להיות תקנות ספציפיות ובהיעדר תקנות ספציפיות רשות המסים לא יכולה לבוא ולטפל בתביעות לפיצויים בעקבות במבצע עכשיו בעזה.

יעקב ליצמן: שיבואו לכל מפעל ויעבירו לו - - -

סתיו שפיר: ויש אפשרות לקבל עכשיו תקנות אבל להרחיב אותן בימים הקרובים?

סתיו שפיר: זה כן אפשרי?

<רמי אריה: כנציג לשכת עורכי הדין אני יכול להגיב לדברים?

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

סתיו שפיר: ביקשתי מהיועצים המשפטיים לדבר, בבקשה.

<אייל לב-ארי: כדי שבעצם יהיה אחר כך תיקון נוסף של התקנות יצטרכו להגיש תקנות נוספות לוועדה.

<אייל לב-ארי: ברגע שהוועדה מאשרת את התקנות – אין בפני הוועדה יותר את התקנות האלה, יצטרכו להגיש תקנות חדשות.

סתיו שפיר: אוקיי.

יצחק כהן: עצם טיבה של מקדמה זה לא מיצוי תביעה, אפשר לתת מקדמה בלי למצות את התביעה.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם לאט לאט.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<שמואל צוראל: תודה, אני אעשה את זה מאוד מאוד קצר.

<שמואל צוראל: אני מנכ"ל התאחדות בתי המלון.

<שמואל צוראל: שמעתם כאן על הפעולה המאוד מאוד דחופה שנערכת בנושא התיירות וכמובן שאנחנו סומכים את ידנו על הנושא.

<שמואל צוראל: הערה אחת בלבד לנושא התקנות שמונחות בפניכם כי גם בתחום 40 הקילומטר קיימים בתי מלון.

<שמואל צוראל: התקנות המונחות בפניכם אינן נותנות מענה לשאלה מאוד מאוד פשוטה: בתי המלון באזור 40 הקילומטרים, תקופת ההשוואה שלהם שנה קודם משקפת, לא עלינו, גם כן טפטוף של טילים.

<שמואל צוראל: לעומת זאת, מקדם הצמיחה של בתי המלון – וניתן להוכיח אותו – בכל התקופה עד "צוק איתן" הוא מקדם צמיחה לפחות של 17%-18%.

<שמואל צוראל: בנוסחה החדשה, או במתווה הפיצויים המוצע, לא מופיעה שום התייחסות למקדם של צמיחה, דבר שהופיע במתווים קודמים במקרים קודמים.

<שמואל צוראל: בלי זה נעשה עוול גדול מאוד לעסקים.

<שמואל צוראל: מילה אחרונה – אני לא יכול להיכנס לסוגיה של המקדמות, חומרת המצב מבחינה תזרימית בכל העסקים, לפחות אותם עסקים שאני מייצג, בכל הארץ, היא כזאת שאפילו החלטה על דחיה של חודש-חודשיים מידית של תשלומי מסים היתה יכולה לתת איזשהו אוויר לנשימה.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: סתיו, בבקשה.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: ראשית, חשוב לי להדגיש – ואני בטוחה שזה בשם כל חברי הוועדה – שאנחנו יכולים להישאר כמה שצריך על מנת שנאשר בהקדם האפשרי את התקנות.

סתיו שפיר: כולנו הגענו לכאן בפגרה, אנחנו נישאר כמה שעות שאפשר, העיקר שאנשים כבר יקבלו פיצוי, לפחות את המקדמה, מאחר והמצב הזה של חוסר הידיעה הוא מהסכנות הכי גדולות שסובל מהן המשק.

סתיו שפיר: תראו, אני מקבלת פניות רבות מתושבי הדרום, בעלי מפעלים, בעלי עסקים שלא קיבלו את הפיצויים שלהם עדיין על "עמוד ענן", או שקיבלו רק 20%-25% ממה שהם דרשו.

סתיו שפיר: העלינו פה שאלה מה קורה למי שלא הגיש בכלל תביעה, מה הם צפויים לקבל בימים הקרובים.

סתיו שפיר: שווקים נוספים שלא דובר עליהם – סטודנטים והציבור הצעיר שחי ביישובי ובערי הדרום.

סתיו שפיר: הרבה מהם שעובדים בעבודות שאפשר לקרוא להן "מזדמנות", עבודות שאין עליהן שכר קבוע, תשלום בטיפים, תשלום על עמלות ולא משכורת קבועה, כאלה שאין להם שיק קבוע בסוף החודש עם אותו סכום, בוטלו להם משמרות – מה אנחנו מצפים מהם לעשות?

סתיו שפיר: יש לנו אינטרס גדול מאוד להשאיר אותם ביישובים האלה ולא לעודד בריחה שלהם למקומות אחרים.

סתיו שפיר: מורי דרך ומדריכי טיולים שלא חיים בדרום אבל ספגו כמובן אובדן הכנסה מאוד מאוד חשוב, שהם בנו עליה גם להמשך חודשי השנה, על שכר השיא הזה שמקבלים בחודשי הקיץ.

סתיו שפיר: בעלי גני ילדים עצמאיים, שלא יודעים אם הם אמורים להחזיר את התשלומים להורים על חודשי הקיץ שבהם לא היתה פעילות, או לא להחזיר, לא יודעים מה לעשות ואם לשלם לעובדים.

סתיו שפיר: על חקלאות כבר הוזכר פה, ואני מאוד שמחה על העבודה שנעשית בוועדת המשנה.

סתיו שפיר: תנועות הנוער שאיבדו את הכספים על מחנות הקיץ – שוב, לא כאלה שפועלים בדרום אבל נאלצו לבטל את מפעלי הקיץ שלהם, סכום שעולה כבר על 10 מיליון שקלים.

סתיו שפיר: בנוסף, אני חושבת שצריך גם לחשוב מחוץ לקופסה.

סתיו שפיר: הקיבוצים שנמצאים בעוטף עזה וסופגים עכשיו איומים לא רק מהרקטות אלא גם מהמנהרות, גם מהשמיים וגם מתחת לאדמה, צריך לחשוב מחוץ לקופסה איך עוזרים להם, אם זה בהפחתה של הבירוקרטיה ואפשור לבנות בחודשים הקרובים, בשנה הקרובה ולעודד שם בניה ודיור חדש לתושבים, לילדי התושבים, לבנים ולבנות.

סתיו שפיר: צריך לחשוב על איזשהו מתווה של הטבות מס לעסקים בדרום.

סתיו שפיר: אם לוקחים השוואה להטבות המס הגדולות שמקבלים התאגידים בישראל – קחו למשל את מפעלי ים המלח, שבין 2008 ל-2010 קיבלו הטבות מס בעלות של קרוב למיליארד שקלים.

סתיו שפיר: צריך לחשוב על הענקה של הטבות מס דומות לעסקים הקטנים בהוראת שעה לשנה הקרובה ולשנה הבאה על מנת לפצות אותם.

סתיו שפיר: לא צריך לחשוב רק באותו מתווה, וזה בנוסף כמובן למענקים, שזה נותן יעילות בתקופה הקרובה.

סתיו שפיר: הנקודה השנייה היא בירוקרטיה – הגבלה של זמן ההמתנה לקבלת פיצויים, של זמן הטיפול, אפילו של זמני שיחת הטלפון.

סתיו שפיר: אני יודעת שאתם עושים מאמצים מאוד מאוד גדולים כדי לשלם את הפיצויים – צריך לעשות עוד.

סתיו שפיר: יש איזושהי גישה בישראל שבה יש תחושה מצד הרשויות שכולם מנסים לרמות, ביטוח לאומי חושב שמנסים לרמות אותו בבקשה לאחוזי נכות ורשות המסים חושבת שרוצים לרמות אותה, בואו לא נתייחס עכשיו לעסקים הקטנים והגדולים בדרום ככאלה שמנסים לרמות את המדינה אלא ככאלה שזקוקים לעזרה אמיתית.

סתיו שפיר: אנחנו צריכים לפנות אליהם.

סתיו שפיר: הבנו שרק 14,000 מתוך 44,000 הגישו תביעה בפעם הקודמת – בואו ננסה לברר למה לא הגישו ה-30,000 האלה תביעה?

סתיו שפיר: בואו ניתן להם מענה.

סתיו שפיר: צריך להגיע אליהם ולא רק לחכות שאנשים יפנו אל המדינה.

סתיו שפיר: זו החובה של המדינה במצב כזה, ויש לציין שלא מדובר פה רק באיזושהי דרישה מוסרית, יש לזה גם חיוניות כלכלית.

סתיו שפיר: העלות של קריסה כלכלית של העסקים האלה בשנים הקרובות תהיה עלות הרבה הרבה יותר קשה למשק מהעלות שנדרשת מאתנו עכשיו להשקיע על מנת למנוע קריסה כזו.

סתיו שפיר: הדבר הזה הוא ברור.

סתיו שפיר: צריך להקדים תרופה למכה, לחשוב אסטרטגית ולא רק אחר כך לענות לבעיות שיצוצו.

סתיו שפיר: וכדבר אחרון – ברור לכל מי שיושב בוועדה הזו שהכסף נמצא.

סתיו שפיר: כשהוועדה הזו רוצה להעביר כספים לגופים ולאינטרסים אחרים היא מעבירה כספים מאוד מאוד מהר.

סתיו שפיר: אני רוצה לראות את אותה המהירות גם עכשיו בנוגע ליישובי הדרום, להתייחס לזה במידת הדחיפות והחירום הכי גבוהה.

סתיו שפיר: לא יכול להיות שאנשים יספגו גם את זה החרדה הכלכלית הזו נוסף לחרדה הביטחונית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: זאב חושן, בבקשה.

גילה גמליאל: ניסן, יש זמנים לישיבה היום?

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להשתדל לאשר, אם נצליח.

ניסן סלומינסקי: אין לי כרגע מגבלה, אנחנו נראה איך נתקדם.

ניסן סלומינסקי: אם נראה שאנחנו יכולים לסכם ולהתגבש להצבעה נצביע, אם לא, יכול להיות שנצטרך לעצור באיזשהו שלב, לעשות את זה מחר ובינתיים לגבש את הדברים עם רשות המסים כי הוא הרי צריך לתת תשובות.

יצחק כהן: רגע, מה עם התעשייה?

גילה גמליאל: שאלה קטנה: העלנו נושאים רבים בישיבה ביום חמישי וחלק מהדברים שהעליתי, אני באופן אישי לא ממש קיבלתי עליהם תשובה – אז איך אתה מתכוון שננהל את הישיבה?

ניסן סלומינסקי: העלנו אותם גם, אחרי שכולם יציגו את הבקשות שלהם, את הדרישות והדברים - - -

גילה גמליאל: מישהו מרכז את הכול?

ניסן סלומינסקי: אנחנו מנסים לרכז כמה שאפשר ואז אנחנו נצטרך לשבת אתם אחד-אחד ולראות - - -

יעקב ליצמן: מי זה "אנחנו"?

ניסן סלומינסקי: אנחנו זה הח"כים אני מתכוון.

יעקב ליצמן: כולם?

ניסן סלומינסקי: ודאי שכולם, כאן אין קואליציה.

ניסן סלומינסקי: כאן אני מקווה שאין קואליציה-אופוזיציה, אוי ואבוי.

יעקב ליצמן: כי אני חשבתי להגדיר למשל את כל הארץ, מעבר לקו הירוק - - -

אילן גילאון: עוטף עזה, הוא צודק, יהיה עוטף עזה, A, B ו-C, כולל הרשות הפלסטינית.

יעקב ליצמן: כולם יקבלו מהר.

ניסן סלומינסקי: טוב, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אולי בני ברק יקבלו הכי מהר, אם נגדיר את כולם כמו בני ברק אז יקבלו הכי מהר.

אילן גילאון: בני ברק גם עוטף עזה במידה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: כן, בבקשה.

<זאב חושן: שלום, אני מדבר בשם ההסתדרות, נציג הסתדרות העובדים, אנחנו חתמנו הסכם עם משרד האוצר.

<זאב חושן: אני רוצה לדבר מבחינת היבט העובדים ומה שנאמר פה, היו פה כמה שאלות לגבי עובדים.

<זאב חושן: אז באמת נחתם הסכם, כל שכר העובדים ישולם במלואו על פי התקנות, זה נקבע בתקנות - - -

משה גפני: עם חושן אתה יותר מתון, כשהיית חושינסקי צעקת פה.

<זאב חושן: בכל מקרה, סוכם על תשלום שכר מלא לעובדים, גם לעובדים שנאלצו לא להגיע לעבודה בגלל הוראות של עיריות או רשויות מקומיות שהורו להם לא להגיע, סגרו מוסדות חינוך למרות שפיקוד העורף לא הורה, זה סוכם עם האוצר.

זבולון כלפה: אפילו אם הם נמצאים באפס עד 7.

<זאב חושן: לא, באפס עד 40.

<זאב חושן: אפס עד 7 מקבלים שני ההורים - - -

זבולון כלפה: לא, כי באפס עד 7 פיקוד העורף לא נתן הוראה לסגור ובכל זאת סגרו.

<זאב חושן: נכון, שם יקבלו כל ההורים, זה מה שסוכם.

ניסן סלומינסקי: בגלל המיגון שלהם, כלומר, המיגון גרם שלא יתנו להם הוראות.

<זאב חושן: נכון, זה יצא הפוך בגלל המיגון.

<זאב חושן: אבל אני מדבר על אפס עד 40, אפס עד 40 יקבלו גם אם הרשות המקומית הורתה על הסגירה.

<זאב חושן: גם הצלחנו ביחד עם משרד האוצר, עם משה אשר, מנהל רשות המסים, להגיע לסיכום שלא יבדקו אם הוא היה רשום בקייטנה או לא רשום בקייטנה – כולם, הורים לילדים עד גיל 14, יקבלו את הפיצוי, יקבלו את השכר.

<זאב חושן: בנוסף, הנושא של אנשים עם מוגבלויות – זו בקשה שהעלה אבי ניסנקורן, יושב-ראש ההסתדרות, ויאיר לפיד, שר האוצר, קיבל את זה – ובאמת אנשים עם מוגבלות יקבלו את הפיצוי בגלל שלא יכלו להגיע למרחב המוגן.

מיכל בירן: אז סתם אדם סביר שאין לו ילדים ורק לא רצה לקום בבוקר לעבודה כי יש מנהרות שחוטפים דרכן אנשים - - -

<זאב חושן: הוא יקבל.

מיכל בירן: הוא כן יקבל?

<זאב חושן: הוא יקבל.

<זאב חושן: באפס עד 7 כולם יקבלו, אני מדבר על אפס עד 40.

ניסן סלומינסקי: זאב, כלומר אתם לא יוצאים מחוץ ל-40?

<זאב חושן: לא, לא יוצאים מחוץ ל-40.

<זאב חושן: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד לעניין לוחות הזמנים, אנחנו חתמנו הסכם קיבוצי - - -

יעקב ליצמן: רגע, מה שהוא אמר זה כן מקובל על האוצר?

<משה אשר: מה שהוא אמר שמקובל זה מקובל.

<זאב חושן: כן, זה מקובל, זה כתוב בתקנות, אני עברתי עליהן, זה כתוב בתקנות.

יצחק כהן: אתה רוצה שנאשר את זה עכשיו?

<זאב חושן: זה חשוב מאוד לאשר את התקנות, אני אסביר גם למה: נחתם הסכם קיבוצי עם לשכת התיאום ועם הממשלה - - -

<אמיר חייק: עדיין לא נחתם, אנחנו לא חותמים עד שלא יהיו תקנות.

<זאב חושן: עם לשכת התיאום עדיין לא נחתם, עם משרד האוצר, עם הממונה על האוצר, נחתם.

<זאב חושן: יוסי כהן פה, יאשר את דברי.

<זאב חושן: ההסכם מותנה בחתימה על התקנות מאחר והמעסיקים רוצים לדעת שיש פיצוי עבור תשלום השכר ולכן יש חשיבות לחתימה.

<זאב חושן: אני מבקש לא לעכב את התקנות מאחר והאנשים צריכים את הכסף הזה כמו אוויר לנשימה.

<זאב חושן: אנחנו הפכנו את העולם כדי להגיע להסכמות, כדי שיוכלו לשלם שכר.

<זאב חושן: לגבי המקדמות, אני רוצה להגיד מה שסוכם עם רשות המסים, עם מנהל רשות המסים.

<זאב חושן: אנחנו ביקשנו שישולמו מקדמות מבלי שתהיה תביעה, רשות המסים הסכימה לכך, משה אשר יושב פה ואנחנו הסכמנו אתו שיוכלו לקבל גם כאלה שלא תבעו ב"עמוד ענן".

<זאב חושן: הכינו טופס מיוחד להגשת בקשה לקבלת מקדמות וזה לצורך קבלת הכסף כמה שיותר מהר.

<זאב חושן: מבחינתנו זה חשוב מאוד לאשר את התקנות ולחתום על התקנות כמה שיותר מהר כדי שאנשים יוכלו לקבל את השכר.

<זאב חושן: אני מבקש לקדם את הדבר הזה.

<זאב חושן: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: שמעון, בבקשה.

שמעון סולומון: ביום רביעי, נדמה לי, בפגישה האחרונה, אמרתי את מה שיש לי להגיד.

שמעון סולומון: על החשיבות, אני חושב, שאין עוררין, אני רק רוצה להגיד ממש משפט אחד בנושא של לאשר את התקנות כי אני חושב שמרוב שאנחנו רוצים להרחיב – ובצדק, נאמרים כל כך הרבה דברים חשובים כאן, מהשטח בעיקר – אנחנו יכולים לפגוע דווקא באלה שצריכים לקבל באופן מידי, אלה שבאמת בטווח ה-40 הקילומטר.

שמעון סולומון: לדעתי צריך לאשר במידית את התקנות על מנת לאפשר עבודה ואת הפיצויים הדרושים.

אראל מרגלית: אבל על התקנות עדיין יש ויכוח.

שמעון סולומון: בסדר, אני אומר את דעתי.

אראל מרגלית: הוויכוח ייקח זמן ואת המזומן צריך לשלם.

ניסן סלומינסקי: אראל, בבקשה, כל אחד אומר את דעתו.

אראל מרגלית: אני מעיר את תשומת לבך.

שמעון סולומון: אני ער לדברים שלי, אני יודע מה אני אומר, בתור שלך תגיד את מה שאתה צריך להגיד.

אראל מרגלית: יש שיחה.

שמעון סולומון: אני לא מפריע לאנשים, לא נוהג להפריע לאנשים.

אראל מרגלית: אני לא מתכוון להפריע, אני רק מעיר את תשומת לבך שהתקנות יכולות לקחת זמן והמזומן דרוש מחר בבוקר.

ניסן סלומינסקי: אראל, בבקשה.

שמעון סולומון: אראל, אני אגיד לך עוד פעם – תרשום את הדברים שלך, תגיד אותם אחר כך.

אראל מרגלית: תודה רבה.

שמעון סולומון: יופי, תודה.

שמעון סולומון: ולכן אני אומר, צריך לאשר את התקנות בכדי לאפשר עבודה, בכדי שאלה שסובלים בלאו הכי, ה-40 קילומטר, שלא ימשיכו לסבול בשביל להרחיב את התקנות.

שמעון סולומון: לכן אני אומר, לאפשר את התקנות, להמשיך לדבר, יש שתי ועדות – אני לא חושב שהיו דברים כאלה בעבר – יש שתי ועדות שהוקמו, גם לחקלאות וגם תיירות, ואני מאמין שתהיינה עוד ועדות, דרך אגב.

יצחק כהן: לתעשייה.

שמעון סולומון: גם לתעשייה.

שמעון סולומון: אני אומר, יהיו עוד ועדות שיקומו, אני חושב שיש התייחסות רצינית.

שמעון סולומון: כאחד שמבקר בשטח "כתחביב" בשטחי כינוס בחקלאות ובעוטף עזה בכל מיני מקומות, אני לא מתעלם מהאמירות של האנשים בשטח שיש התייחסות רצינית מאוד של רשות המסים כשפונים אליהם ומגיעים אליהם, לא צריך להתעלם מזה אבל צריך להמשיך לשפר את זה.

שמעון סולומון: משפט אחרון, ניסן, בנוסף למלונות ולגופים הגדולים שיש להם ייצוג מאוד מאוד חזק, צריך גם לדבר באופן רציני על האכסניות, גם על הצימרים, על העסקים הקטנים שאין להם ייצוג, שאין להם לובי, שאין להם גב חזק.

שמעון סולומון: דווקא אלה, הגופים האלה, לא יכולים לספוג.

שמעון סולומון: אני פגשתי מישהו מאשדוד מהעסקים הקטנים והוא אמר לי: למלונות גדולים יש כסף אז זה זורם, דווקא לאנשים שהם בעלי העסקים הקטנים והבינוניים, שהפגיעה היא פגיעה, אין להם אפילו תזרים שהם יכולים לספוג ולחכות חודש-חודשיים, לכן צריך להתייחס אליהם – ואראל מכיר את זה יפה מאוד, הוא בעל הניסיון הכי רב פה – ואני חושב שלאלה אנחנו צריכים להתייחס ולתת את הגב.

שמעון סולומון: תודה.

ניסן סלומינסקי: שמואל דונרשטיין, בבקשה.

<שומואל דונרשטיין: אני מביא בפני הוועדה בקשה לתיקון טעות.

<שומואל דונרשטיין: אנחנו נמצאים באזור התעשייה הדרומי של אשקלון, אזור שמעסיק כ-100 מפעלים קטנים וגדולים וכ-5,000 עובדים.

אראל מרגלית: כמה עובדים יש לכם באשקלון?

<שומואל דונרשטיין: לנו באשקלון יש כ-560 עובדים.

<שומואל דונרשטיין: אני לא בא לייצג כאן רק את "רב-בריח" אבל בשביל לתת תחושה בכל זאת של הנזק ושל מה שקרה בחודש האחרון, אצלנו הפריון ירד ב-47%, משמרת שלישית לא קיימת ושאר המשמרות נפגעו בצורה קריטית.

<שומואל דונרשטיין: כל אחד מכם צריך לדעת, ואם לא, היושב-ראש, יש כאן דוח שמראה שהאזור הזה ספג את מירב הנפילות שהיו במלחמה האחרונה.

<שומואל דונרשטיין: מה שקורה כרגע הוא שבגלל טעות הגבול של ה-7 קילומטרים עובר בכביש באמצע אזור התעשייה.

<שומואל דונרשטיין: הרי זה לא יעלה על הדעת, זה ציני.

<שומואל דונרשטיין: אני מאמין שאין אחד ולא היה כזה בחודש האחרון שאמר לי שאני לא צודק בלהגיד שאת אותו צבע אדום, אותה ריצה למקלט, במקרה שלי, במפעל, רבע מהמפעל נמצא בתוך ה-7 קילומטרים ושלושה רבעים נמצאים מחוץ ל-7 קילומטרים.

<שומואל דונרשטיין: כל מה שאני מבקש הוא שדומה לתקנון שיש בנושא של היישובים – להחיל את זה על אזורי תעשייה.

<שומואל דונרשטיין: אם יקום מישהו ויגיד שזה מעכב את התקנות או שזו פריצה לתקנות, אני אומר ככה: אי אפשר להתעלם מהעובדה שאזור התעשייה הדרומי, ניסן, הוא האזור שקיבל את מירב הטילים במלחמה האחרונה.

<שומואל דונרשטיין: אני בא ומדבר בשם 6,000 עובדים ואני חושב שאם לא תהיה עזרה זה האזור הראשון – אחרי שדיברנו, ובצדק, על עסקים קטנים, מלונאות והכול – זה אזור התעשייה הראשון שכמעט כולו ייסגר אחרי המלחמה הזאת.

<שומואל דונרשטיין: זהו זה.

ניסן סלומינסקי: אראל, בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: העניין הוא כזה: אני מסכים עם חלק מהדברים שנאמרו פה ואני מבקש מאתנו, מכולנו, גם העסקים הגדולים, שכבודם במקומם מונח, באמת – הם מעסיקים פה אלפי עובדים, עשרות-אלפי עובדים, מאות-אלפי עובדים במדינת ישראל – כבודכם במקומכם מונח, וגם לעסקים הקטנים, כבודם במקומם מונח, בסדר?

אראל מרגלית: אנחנו לא חייבים לתקוף אחד את השני כשאנחנו באים לבקש את הפיצויים, אנחנו יכולים לעבוד ביחד.

אראל מרגלית: אבל אני מסכים עם מה שנאמר פה: זה לא מבצע – זו מלחמה.

אראל מרגלית: זה דבר שאני ניסיתי להגיד בסוף השבוע בכל המקומות.

אראל מרגלית: תראו, רבותי, מדינת ישראל חסכה לעצמה 5.5 מיליארד שקל שהם לא בתוך התקציב, זו קרן שמופקדת בבנק ישראל, קרן נזקי המלחמה.

אראל מרגלית: כלומר, על הדבר הזה אנחנו כרגע לא צריכים להתחנן, זה כסף של האזרחים.

יצחק כהן: לעת הזאת.

אראל מרגלית: על הממשלה ועל הכנסת להחליט איך בעת הזאת לקחת מהכסף הזה ולחלק אותו ביושר, בדאגה ובהקפדה על הנושא הזה.

אראל מרגלית: אבל קודם כל, אנחנו לא מתחננים על דלתו של הפריץ, זה כסף ששייך לאזרחים ואנחנו כנבחרי הציבור מופקדים לדבר בשמם, להקשיב להם ולעשות את הדברים בצורה צודקת.

אראל מרגלית: זה רק צריך להיאמר, שאף אחד לא יחשוב שהוא עושה פה טובה.

אראל מרגלית: זו לא טובה – זה כסף של הציבור.

אראל מרגלית: אני רוצה לומר, במלחמת לבנון השנייה – שזה בעצם המודל הדומה ביותר למה שקרה פה, בואו נשים דברים על השולחן – שולמו 162,000 תביעות ושילמו אותן מהר, שילמו אותן מהר.

אראל מרגלית: נתנו מקדמות מהר מאוד, עוד לפני שהסכימו על המתווה הקודם.

אראל מרגלית: זה עלה 3.62 מיליארד שקלים וזו היתה בעיה – לא היתה אז "כיפת ברזל", היו הרבה מאוד נזקים ישירים – שילמו, גמרו, נתנו למשק לזוז.

אראל מרגלית: תראה מה קרה אז, ניסן, נתנו למשק לזוז קדימה.

אראל מרגלית: אמרו פה אנשים וצדקו, העניין הוא כזה, אם אנחנו לא נפעל ביושר ובסוג של נדיבות – לא בקמצנות, יש משהו בין נדיבות לקמצנות, בהוגנות - - -

ניסן סלומינסקי: מה אמרת על 3.62?

אראל מרגלית: זה מה ששילמו פיצויים במלחמת לבנון השנייה, ככה זה עלה.

אראל מרגלית: ניסן, בוא נלמד גם עוד משהו – המדינה אז לא אמרה שזו מלחמה מיד, היא קראה לזה מבצע, הרבה אחרי כן היא קראה לזה מלחמה וזה היה לא נכון, זה היה פשוט לא נכון.

אראל מרגלית: אני מסכם, אני אומר ככה: קודם כל, נשנה טיפה את הראש.

אראל מרגלית: אנשים צריכים מקדמות כדי לגמור את החודש, אנשים צריכים שנקבע איזשהו מתווה.

אראל מרגלית: בואו נקבע היום איזשהו מתווה – 50%, 80%, מה שביניהם, נקבע איזשהו מתווה כי אנשים לא יוכלו לגמור את החודש.

אראל מרגלית: לפני שנסכים על כל המתווה נשחרר איזשהו תשלום.

אראל מרגלית: אני אומר כך, יש כמות אדירה – והעסקים הגדולים באמת צריכים לקבל גם כן את הפיצוי, נכון – אבל יש כמות אדירה, סך הכול 110,000 עסקים קטנים וגדולים עד 70 קילומטר, שזה כולל גם את תל אביב ואפילו הכנסתי גם 10 קילומטר צפונית לתל אביב כי גם הם חטפו את הטילים, ובואו נקבע לעצמנו את המדרג.

אראל מרגלית: 40 קילומטר קבענו מה שקבענו ואפשר לרדת ל-50%, 60%, אפשר לרדת גם ל-40% קצת אחר כך, בואו נקבע.

אראל מרגלית: אבל צריך להגיד את האמת: זה המקום שנפגע.

אראל מרגלית: זה אחד.

אראל מרגלית: שניים, אתה צודק, אתה צודק שהקמת פורום לתיירות, התיירות נפגעה באופן מבני.

אראל מרגלית: כמובן גם החקלאות, בחקלאות צריך להגיד שהרוב יצטרך פיצוי פרטני.

אראל מרגלית: זה יהיה קשה מאוד, זה מה שקרה במלחמת לבנון.

אראל מרגלית: במלחמת לבנון, ישבו אתכם שדה שדה, חלקה חלקה, לא?

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: קבעו פרמטרים ולפי זה הלכנו.

אראל מרגלית: בסדר.

יצחק וקנין: היה מסלול ירוק, רובם הלכו במסלול הירוק.

אראל מרגלית: רובם?

אראל מרגלית: כי ישבתי פה עם הבחור שפיצה וראיתי שהיו לו המון תביעות פרטניות, המון.

אראל מרגלית: אבל, בסדר, אתם בעניין הזה מובילים את זה – תובילו את זה.

אראל מרגלית: העניין הוא כזה: 70 קילומטר פחות או יותר – 40 קילומטר מה שאתם קובעים ובמדרג יורד עד ה-70; שתיים-שלוש תעשיות מבניות, שנפגעו באופן מבני; ולא להתקמצן – הוא אמר נכון, רמי – אם אנחנו עכשיו נחזיק את העסקים האלה בקמצנות, אנחנו פשוט נקבל את זה בחזרה באנשים שיפלטו לתוך השוק וגם בהאטה.

אראל מרגלית: משפט אחרון.

אראל מרגלית: גם המשק היה קצת בהאטה קודם, בואו נשים את הדברים על השולחן, ניסן, זאת ההזדמנות שלנו.

אראל מרגלית: משה, אני יודע שאתה אמון על הקופה וזה קשה לך, אני מכיר אותך, ואני שמח על זה שאתה מיד מקשיב, אתה לא חוסך זמן ואתה לא חוסך מאמץ, אבל בואו, זה עניין של mindset, בואו ניתן את הדחיפה כרגע בתוך האזורים האלה.

אראל מרגלית: זו דחיפה לכלכלה שבאמת תשנה בגדול את מצב הרוח ולאן המשק הזה ילך.

אראל מרגלית: ורק משפט ברמה הערכית – העורף נתן את הגב למדינה כדי לעשות את המבצע הזה, עכשיו הממשלה צריכה לתת את היחס לעורף.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אליאב, בוני הארץ.

מיכל בירן: ניסן, יש איזו מגבלה לדיון הזה?

מיכל בירן: אפשר פשוט להישאר פה עד שנסיים היום?

ניסן סלומינסקי: ניתן לאט לאט לחברי הכנסת להתבטא, אחר כך כנראה שנצטרך - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לי אין מגבלה.

מיכל בירן: אז אנחנו רוצים לשחרר את הכסף היום.

אילן גילאון: אם הדיון הזה קשור לדיון אחר תגיד ישר.

ניסן סלומינסקי: לא, ממש לא, אין לי שום מגבלה.

אילן גילאון: אתה עושה לעצמך פיליבסטר.

ניסן סלומינסקי: אין לי שום מגבלה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שכולם יסיימו אנחנו נצטרך לשבת, להתחיל להעלות - - -

מיכל בירן: יש פה 2 אופציות: או שמשה אשר יביא מחר בנפרד תקנות של המקדמות וכולנו נתכנס רק כדי לאשר אותן - - -

שמעון סולומון: היום, היום, להעביר את התקנות כדי שיוכלו להמשיך לטפל.

אילן גילאון: נאשר עכשיו, בסדר?

אילן גילאון: כולם מוותרים על זכות הדיבור.

שמעון סולומון: לא חבל לבוא מחר עוד פעם?

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא גיבור לוותר על זכות הדיבור.

אילן גילאון: הנה, אני מודיע שאני מוותר, בוא תצביע.

ניסן סלומינסקי: בסדר, כשנגיע אליך תוותר.

אילן גילאון: לדעתי אתה עושה פיליבסטר כי יש לך סיבות אחרות.

ניסן סלומינסקי: על מה להצביע?

אילן גילאון: להעביר את הנושא של המקדמות.

אילן גילאון: אתה יודע, יש תאריכים, יש תהליכים, מה שמצופה מן הוועדות כאן זו הגינות.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יכול לעשות את זה, הוא הסביר לך שהוא לא יכול לעשות את זה אלא אם כן מושכים את זה.

שמעון סולומון: כדי להעביר את המקדמות צריך להעביר את התקנות, זה מה שאנחנו לא מבינים, אתה לא יכול לפעול בלי זה.

מיכל בירן: דבר ראשון, אין שום איסור חוקי.

מיכל בירן: זה אמנם לא קרה בעבר אבל אין שום מניעה שיביאו בנפרד תקנות למקדמות ובנפרד תקנות לכלל הפיצויים.

ניסן סלומינסקי: את צודקת אבל בינתיים זה לא קיים.

מיכל בירן: אז, יאללה, בואו נסגור את זה ושזה יקרה מחר.

ניסן סלומינסקי: אבל בינתיים זה לא קיים, אז מה את רוצה לסגור?

ניסן סלומינסקי: אולי אנחנו יכולים לסגור את התקנות עצמן?

מיכל בירן: ניסן, אם אתה אומר לי שאתה חושב שזה בר סגירה היום – סבבה, כולנו אמרנו שנישאר פה עד מתי שצריך.

ניסן סלומינסקי: אני באתי כדי לסגור כמה שאני יכול.

מיכל בירן: זה לא נשמע סגור, זה לא נשמע מתקרב לסגור.

אילן גילאון: כל אחד מחווה את דעתו על המצב, על כמה שהוא רע – בשביל מה?

מיכל בירן: משה, לתקנות האלה אנחנו מחכים גם לתיירות ולחקלאות או שזה בנפרד?

ניסן סלומינסקי: שקט, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: יצחק, בבקשה.

<יצחק גורביץ: התייחסות קצרה לגבי התקנות.

<יצחק גורביץ: התקנות האלה, כפי שהן מוצגות, הן אימוץ בגדול של תקנות "עמוד ענן" – שהיו רק 9 ימי לחימה מול מציאות של חודש – והן מפלות לרעה קבלנים שמדווחים על הכנסות בגין עבודות שביצוען מעבר לשנה.

<יצחק גורביץ: אני אתן דוגמה: קבלן שצריך לצורך העניין לבנות גני ילדים ברשות מקומית ויש לו חוזה לשנתיים – הוא לא יהיה חייב לקבל פיצוי במסגרת מסלול מחזורי, או מסלול שבזמנו נבנה במיוחד במסגרת "עופרת יצוקה", אבדן תפוקה, ואין היגיון בזה.

<יצחק גורביץ: כנ"ל לגבי קבלן שמבצע מיזוג אוויר לקופות חולים, יש לו חוזה לשנה, או לשנה פלוס, והוא לא יכול לבצע את העבודה.

<יצחק גורביץ: אי היכולת שלו לבצע את העבודה נובע: א', כי העובדים לא מגיעים ויש ירידה של 20% בהתייצבות העובדים.

<יצחק גורביץ: מי שרוצה לבדוק יכול לבדוק את זה אפילו מול מערכת הביטחון אם אנחנו מדברים על עובדים פלסטיניים.

<יצחק גורביץ: אבל הוא לא יכול לבצע את העבודה כי האתר לא נגיש או שהוא לא יכול לבצע את העבודה כי השותף או הפרטנר שלו שצריך לפתוח את הקופה או את בית הספר לצורך המיזוג, איננו, הוא לא מגיע.

<יצחק גורביץ: אנחנו מדברים כאן על אוכלוסייה של קבלנים שמחזיקים 5, 10, 20 עובדים ולא מסוגלים לבצע את העבודה.

<יצחק גורביץ: הפיצוי שניתן לקבלנים זה רק במסגרת מסלול שכר והוצאות שוטפות, הוא לא מתאים לקבלנים שיש להם חוזים כאן, הוא לא מתאים.

<יצחק גורביץ: אנחנו מדברים פה על הכנסה של אותו בן אדם.

<יצחק גורביץ: לכן, בקשתנו היא כן להכליל את הקבלנים האלה כמו שנעשה ב"עופרת יצוקה".

<יצחק גורביץ: אפשר היה לפרסם או להגיע להבנה, וניסינו, במסגרת קווי הנחייה ייחודיים לאוכלוסייה הזאת.

<יצחק גורביץ: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: אילן, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תראה, עם כל החברות, תמיד יש לי תחושה בדיונים שלך שאתה מנהל דיון אחד אבל אתה מתכוון לדיון אחר בעצם.

אילן גילאון: אני לא מבין מה המטרה שלנו כרגע.

אילן גילאון: לצורך העניין, הוועדה שהכי צריכה להיות ועדה קונקרטית, של מה שהצרפתים קוראים, ואני מתרגם: החשבונות הטובים עושים את החברים הטובים – זה נכון גם לגבי אזרחים – היא צריכה להתמקד בזה.

אילן גילאון: לא בפילנתרופיה, לא בוולונטריזם אלא בדברים מאוד קונקרטיים שהם אוניברסליים חלוקתיים.

אילן גילאון: יש את כל המנגנונים האלה כאן אבל שוב יוצא שכאן נקבעים רעיונות בירוקרטיים כדי למצות את האפשרות איך לחלק כמה שפחות לכמה שיותר.

אילן גילאון: כלומר, שוב דיון שבו כל אזרח הוא בגדר נאשם עד לא הוכחה חפותו, ואז משתמשים פה בכלים כמו לשסות עכשיו את העסקים הקטנים בגדולים וכו' וכו' וכו'.

אילן גילאון: עד שיגמר המבצע, הפריץ ימות, הכלב ימות, לא משנה מה.

אילן גילאון: הבת שלי היתה בשבת בעין זיוון – לא בטווח עוטף עזה, אולי גם בטווח עוטף עזה כעיקרון – היא היתה לבד במקום הזה, האם זה קשור לעניין או לא קשור לעניין?

אילן גילאון: לכן יש כאן ממדים שהם ממדים אובייקטיבים לראות את הדברים אם אנחנו רוצים להיות הגונים.

אילן גילאון: אם אנחנו רוצים להמשיך להכפיל ברגליים ולחלק בשניים, כמו שאנחנו כל החיים עושים פה, אנחנו ממשיכים על אותו הדבר.

אילן גילאון: ולכן כאן צריכים לקרות שני דברים: אחד, נושא המקדמות – צריך לגמור את זה ולכן באנו היום.

אילן גילאון: זה לא תלוי בעניין התקנות, אפשר להחזיר מקדמות בחזרה אם לא חושבים שכל האנשים גנבים במקום הזה.

אילן גילאון: והדבר השני, לרוץ בקצב מסודר כי יש תאריכים ויש תהליכים.

אילן גילאון: הגינות צריכה להיות כאן, לא וולונטריזם, לא התנדבות, לא איזו תחושה יש לי, לא חוצפה או לא חוצפה – זה ממש לא מעניין.

אילן גילאון: אנחנו מדברים במספרים יבשים לגמרי ואותם צריכים לקיים בצורה הגונה.

אילן גילאון: הגינות.

אילן גילאון: אל תהיה נדיב, אל תהיה קמצן, תהיה הגון והוגן ותפעל על פי מה שצריך כאן מהכללים האלה שצריך לעשות.

אילן גילאון: התחושה שלי היא שאתה מבזבז פה המון זמן לכולנו, אני לא מבין לאן חותר הדיון הזה – והנה אני מסיים לפני שהשעון מצפצף, כי אני לא רוצה לשתף אתך פעולה בעניין של הפיליבסטר העצמי שלך.

ניסן סלומינסקי: אילן, רק להסביר לך - - -

אילן גילאון: תסלח לי, זה באמת לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להסביר לך שאם אנחנו רוצים לעשות דיון רציני – כששמענו גם ביום רביעי את האנשים שמייצגים וגם את עצמנו, קיבלנו הרבה מאוד תובנות לגבי מה אנחנו רוצים לשנות ומה לא.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נתגבש אחרי שנשמע, כי אם עכשיו אני אעצור יכול להיות שיבוא - - -

אילן גילאון: ניסן, תסלח לי, נתון אובייקטיבי זה לקחת מחזור של שנה קודמת, או אם פדרמן אמר שיש שם בעיה עקרונית באשקלון אז לשנתיים קודמות, לראות אם אין כאן משהו שהוא לא בניגוד לדרך הטבע ואז זה בגלל המבצע.

אילן גילאון: זה מה שקובע כאן.

אילן גילאון: אתה גם יודע שטילים בליסטיים נופלים ככה - - -

ניסן סלומינסקי: כל אחד מהאנשים כאן הציג מנקודת המבט שלו, זה העשיר אותנו כדי שנדע מה לא טוב בתקנות, מה לא מספיק, מה צריכים לתקן.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שכולנו, גם חברי הכנסת שדיברו - - -

אילן גילאון: אבל בוא נדבר על תקנות כבר, אתה לא מדבר על התקנות.

מיכל בירן: ניסן, אנחנו מחכים לצוותים של החקלאות ושל התיירות בשביל התקנות?

ניסן סלומינסקי: לא, בגלל זה הקדמתי את הצוותים.

מיכל בירן: אז אפשר לסיים היום?

ניסן סלומינסקי: בגלל זה אני חושב שהצוות של החקלאות כבר סיים.

מיכל בירן: אפשר את התקנות לסיים היום?

ניסן סלומינסקי: מבחינתי אפשר, אם רק נסיים ונתגבש אנחנו.

מיכל בירן: מעולה, אנחנו כולנו פה לדעתי, נכון?

ניסן סלומינסקי: החקלאות – סיימו, התיירות – אין סיכוי, אני חושב שהם יסיימו היום או מחר.

מיכל בירן: השאלה אם אנחנו צריכים לחכות להם?

ניסן סלומינסקי: לא, אז אמרתי שלא.

מיכל בירן: אוקיי, זה לא קשור, זאת אומרת שהיום אנחנו יכולים לסיים את התקנות.

ניסן סלומינסקי: גם להערכתי הפתרון של התיירות לא יהיה במסגרת התקנות האלה, הוא יצטרך להיות משהו חיצוני.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, יש הרבה דברים אחרים שהם כן במסגרת התקנות שחייבים לתקן, אם לא נתקן אותם - - -

מיכל בירן: אבל צריך לעשות הערכת מצב: אם יש עוד הרבה עבודה – צריך להפריד את המקדמות, אם אין הרבה עבודה – אז צריך לסיים היום.

מיכל בירן: אחד מהשניים.

ניסן סלומינסקי: מיכל, אבל אמרתי, אם אפשר יהיה להפריד נפריד, אבל אם אי אפשר נצטרך לחקור.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: אי אפשר מבחינה משפטית?

ניסן סלומינסקי: כרגע הם אומרים שאי אפשר.

מיכל בירן: הבנתי שמשפטית אפשר, אפשר להעביר את התקנות של המקדמות בנפרד.

ניסן סלומינסקי: אין, הוא לא יכול לשלם מקדמות, כך הם אומרים, אם אתה לא מאשר תקנות.

ניסן סלומינסקי: אז יבואו תקנות אחרות.

מיכל בירן: לא, אין פה בעיה משפטית, תשאל את היועצים המשפטיים.

מיכל בירן: זה עוד לא קרה, זה לא אומר שאי אפשר.

ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי שיביאו תקנות אחרות אבל כרגע אין מישהו שיביא תקנות אחרות.

מיכל בירן: משה אשר יכול להחליט את זה.

ניסן סלומינסקי: נשב אתו, עם משה אשר, ונעלה נקודה נקודה ממה שדיברנו ונפתור אותן או לא נפתור.

מיכל בירן: השאלה היא מה טווח הזמנים?

מיכל בירן: בינתיים הם מיובשים, הם נחנקים, צריך לשחרר כסף.

ניסן סלומינסקי: בשביל מה אנחנו יושבים פה?

ניסן סלומינסקי: – בשביל להתקדם עם זה.

אילן גילאון: אנחנו עכשיו עושים אווירה?

אילן גילאון: אני חשבתי שבאים לישיבה ואנחנו עוברים תקנה תקנה.

ניסן סלומינסקי: לא אווירה, אנחנו רוצים לשמוע.

ניסן סלומינסקי: אתה שומע מאנשים, אתה שומע מחברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: בני כפיר, בבקשה, קצר.

<בני כפיר: צהרים טובים לכולם.

<בני כפיר: אני יושב-ראש אגודת מורי הדרך בישראל, אנחנו הגוף היחידי שמייצג את מורי הדרך בישראל.

<בני כפיר: זה סקטור עבודה ייחודי בישראל.

<בני כפיר: אנחנו כ-8,000 מורי דרך, 8,000 משפחות שהפרנסה שלנו נפגעה טוטלית, ב-100%, מהיום שבוטלו טיולים.

<בני כפיר: היום הזה החל כשהחלו ההפגנות במגזר הערבי אחרי הרצח של הנער הערבי – כל הטיולים בארץ בוטלו, כל האוניות שהיו צריכות להגיע בקרוזים לנמלים בוטלו וכל התיירות הנכנסת בוטלה.

<בני כפיר: הביטולים הם עד סוף חודש נובמבר ואנחנו נמצאים היום במצב קשה מאוד.

<בני כפיר: אנחנו נמצאים במצב שאין לנו איזושהי דרך להתפרנס, הפרנסה שלנו נגדעה טוטלית.

<בני כפיר: אני אשמח מאוד אם משה ייקח את העניין הזה לתשומת לבו.

<בני כפיר: אחד הדברים החשובים הוא שאנחנו זקוקים לכסף מידית.

<בני כפיר: שמעתי שאמרת שהמתווה של התיירות יקבל את הדרך שלו והתקנות של עכשיו הן תקנות שאמורות להיסגר אולי היום – אני אשמח מאוד אם תיקחו בחשבון אותנו.

<בני כפיר: אנחנו יושבים בבית, אין לנו פרנסה, אנחנו הגוף שמייצג את מדינת ישראל כלפי כל מי שמטייל בארץ, אנחנו הגוף המייצג והגוף הקדמי.

<בני כפיר: אנחנו זקוקים לאיזשהו אוויר, החייאה, איזשהו כסף כדי לעבור את השלושה חודשים הקרובים.

<בני כפיר: אני אשמח מאוד ואודה לכם מאוד אם אתם תיקחו את זה בחשבון.

<בני כפיר: אני מוכן להעביר את הטלפון שלי, מוכן להעביר את הטלפון של האגודה וליצור קשר כדי להגיע לאיזשהו מתווה – "מתווה", מילה מאוד יפה שמסתובבת לה סביב השולחן הזה – לאיזושהי דרך שתעזור לנו ותעזור לנו מידית.

<בני כפיר: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: רק להגיד לך שאתם נמצאים בתוך הדיונים, אני עוד לא יודע מה אבל אתם נמצאים בתוך הדיונים, לא שכחו אתכם.

<בני כפיר: ניסן, משפט אחד אחרון.

<בני כפיר: העניין המרכזי הוא שאנחנו היום בבית, אין לנו גרוש אחד כדי להתפרנס, הבנקים סגרו לנו את האשראי, אנחנו בסיכון גבוה ואף אחד לא מסתכל עלינו – איזושהי הלוואה, איזשהו כסף, איזושהי מקדמה שתעזור לנו לעבור לפחות את החודשיים-שלושה הקרובים, עד שאולי התיירות תתאושש מחדש.

<בני כפיר: תודה רבה לכם.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אני אהיה קצר כי אמרתי את רוב הדברים בדיון הקודם.

איציק שמולי: אני חושב שהיום חוזרים, לפחות חלקית, חלק מהתושבים לבתיהם, ואחרי שהם נתנו במשך כמעט 30 יום גב כזה חזק למדינה אסור שייווצר שם הרושם, לפחות מבחינה כלכלית, שהמדינה מפנה להם עורף, ואני חושש שההיגררות הזאת, בעיקר לכל מה שקשור לתשלום מהקדמות, עלולה ליצור את התחושה הזאת.

איציק שמולי: אני חושב שיש פה מהרגע הראשון, מכיוונה של הממשלה, ככה נראה, כוונה טובה, ויש פה התחייבות מפורשת של שר האוצר לשלם את המקדמות, אבל ברגע שמצמידים את עניין המקדמות לעניין הפיצויים לא צריך להיות גאון גדול כדי להבין שההתחייבות של הממשלה מתרוקנת מכול תוכן.

איציק שמולי: אנחנו פה בדיון השני ואתם רואים כמה חילוקי דעות וכמה אי הסכמות יש לגבי המתווים.

איציק שמולי: אז מה אנחנו בעצם אומרים לאנשים שהם מתארים פה בצורה אותנטית מהשטח את המצוקות שהולכות להיות להם בעוד יום-יומיים עם תשלום המשכורות ותשלום ההוצאות הקבועות?

איציק שמולי: אנחנו אומרים להם: תחכו.

איציק שמולי: התשובה הזאת היא לא באה בחשבון.

איציק שמולי: אני מבין שיש מגבלה משפטית אבל אני לא מזלזל בכוחה של הוועדה ובכוחם של היועצים המשפטיים למצוא פתרון יצירתי כפי שנמצאו במקרים אחרים.

איציק שמולי: עניין נוסף זה עניין הטווחים.

איציק שמולי: אני לא קיבלתי תשובה עדיין לשאלה שלי בתחילת הדיון מתי בדיוק הולכים לדבר על הטווחים.

איציק שמולי: אם יש פה אזור תעשייה באשקלון, מפעל של "רב-בריח" שחלקו בתוך הטווח וחלקו האחר הוא מחוץ לטווח – זה הרי אבסורדי שלא ניתן - - -

<משה אשר: כל האזור מקבל פיצוי.

מיכל בירן: כל האזור מקבל פיצוי?

<משה אשר: אולי לא כמו שהם חושבים אבל כל האזור מקבל פיצוי.

יצחק כהן: לא, לא, יש אפס עד 7, יש אפס עד 40.

מיכל בירן: כולם יהיו בטווח של אפס עד 7?

איציק שמולי: אני אחדד – כולם בתוך המסלול האדום?

<משה אשר: לא.

איציק שמולי: נו, אז אתה יודע למה היתה כוונתי, אז אתה לא צריך לענות על מה שלא שאלתי.

<משה אשר: לא, שלא יתפרש שהם לא מקבלים בכלל פיצויים.

איציק שמולי: אני יודע שהם מקבלים, אתה יודע למה התכוונתי.

יצחק כהן: ניסן, אני מחזיק את המפה ואני רואה שכשרצו להחריג הכניסו את - - -, עשו כל מיני אצבעות והכניסו אותם.

יצחק כהן: למה את אזור תעשייה אשקלון לא לעשות אצבע?

יצחק כהן: אני לא מבין, אני רוצה להראות לך את זה.

מיכל בירן: גם כשאתם מדברים על יישובים, יישוב שחלקו נכנס – כולו בפנים.

מיכל בירן: פה יש אזור תעשייה שחלקו באפס עד 7, צריך להכניס את כל אזור התעשייה.

מיכל בירן: זה גם לא באמת בקטנה, אלא הם באמת חיו במציאות בלתי סבירה.

שמעון סולומון: אפס עד 7?

מיכל בירן: חלק מאזור התעשייה הדרומי של אשקלון מחוץ ל-7 קילומטרים, חלקם זה 6.9, חלקם זה 7.2.

אראל מרגלית: זה לא הגיוני.

שמעון סולומון: אפס עד שבע זה עוטף עזה.

מיכל בירן: כן, אבל חלקם נמצאים ב-100 מטר, ב-200 מטר מהם.

ניסן סלומינסקי: שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: אני חושב שספציפית אזורי התעשייה בנתיבות ובאשקלון הם דוגמאות למצבים אבסורדיים שנוצרים.

איציק שמולי: הם נוצרים מתוך כוונה טובה, הכוונה שלכם היא טובה – ליצור נוסחות ברורות ופשוטות כדי לפשט את תהליכים – אבל ההתייחסות שלנו צריכה להיות יותר מורכבת.

איציק שמולי: פעם אחת לגבי המסלולים האדומים, שבמקרים כמו אזור תעשייה אשקלון חייבים להיכנס פנימה.

איציק שמולי: פעם שנייה לגבי המסלולים הירוקים.

איציק שמולי: אני כופר בעניין הזה שההתייחסות ליישובים מעבר לקו ה-40 קילומטר לגבי אמורה היות אבסולוטית – או שאתם מקבלים או שאתם לא מקבלים.

איציק שמולי: אפשר גם לחשוב בצורה שהיא יותר מורכבת, לבנות מתווה שהוא הדרגתי, שהוא מודולרי, שהוא לא נותן פיצוי מלא של המסלול הירוק אבל הוא נותן משהו.

איציק שמולי: נקודה אחרונה היא ריכוך הבירוקרטיה.

איציק שמולי: אני חושב שאם אנחנו בעוד כמה חודשים נעמוד באותו מצב כפי שקרה ב"עמוד ענן" – שעדיין עומדים תלויים ופתוחים תיקים של תביעה שעדיין לא הסתיים הטיפול בהם - - -

<משה אשר: לא, שבוועדות ערר.

איציק שמולי: בוועדות ערר, גם את פעולתן - - -

<משה אשר: בוועדות ערר אנחנו סיימנו את התביעה ועכשיו זה הולך לשופט.

<משה אשר: חבר'ה, אם אנחנו מרגישים שאנשים הגזימו בגדול זה הולך לוועדות ערר, שלא נתבלבל פה.

מיכל בירן: - - -

ניסן סלומינסקי: מיכל, את מפריעה לשמולי.

איציק שמולי: אין לי בעיה עם ועדות ערר, יש לי בעיה עם ועדות ערר שלא מסיימות את פעולתן לעולם.

איציק שמולי: אני מזכיר לך שמבצע "עמוד ענן" לא היה לפני שנה וגם לא לפני שנתיים.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו צריכים גם להגביר את האמון של האנשים במדינה על ידי זה שכל מפגש שלהם עם הרשויות לא נגמר במפח נפש ובתסכול.

ניסן סלומינסקי: טוב, תודה.

ניסן סלומינסקי: יוסי כהן, בבקשה.

<יוסי כהן: שלום, אני המשנה לממונה על השכר באוצר.

<יוסי כהן: רציתי להבהיר שמבחינת התהליך יש הסכם קיבוצי בינינו לבין ההסתדרות הכללית החדשה, כאשר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים אמורה להצטרף להסכם הזה, וכדי שהיא תצטרף הם מתנים את זה בתקנות, מבחינה זו שלצד זה שיש את הפיצוי למעסיקים הם חותמים על הסכם שמשלם לעובדים.

<יוסי כהן: אז יש חשיבות לעניין הזה שהתקנות יאושרו כדי שיהיה הסכם ואפשר יהיה לשלם לעובדים את השכר.

<יוסי כהן: מעבר לזה, אחרי שיהיה את ההסכם עם לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, יש שלב ששר הכלכלה אמור להוציא צו הרחבה כדי שאחרון המעסיקים במשק ישלם לעובדים את השכר.

ניסן סלומינסקי: כל זה בתוך ה-40 או בלי קשר ל-40?

<יוסי כהן: אנחנו מדברים על הטווחים שצוינו כאן:

<יוסי כהן: יש את האפס עד 7 – כל מי שלא עבד יקבל שכר; על התחום של 7 עד 40 – בכללים שנקבעו בהסכמים, בעיקר היעדרות של מוסדות חינוך, הורים - - -

ניסן סלומינסקי: אז מה זה צו ההרחבה?

<יוסי כהן: צו ההרחבה הוא כזה שקובע שמעסיק ישלם שכר לפי ההסכם הזה, ההסכם שלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.

ניסן סלומינסקי: אז לא הרחבת שטח אלא הרחבה על אוכלוסייה?

<יוסי כהן: על אוכלוסייה של עובדים.

<יוסי כהן: לכן יש חשיבות לגבי לוח הזמנים שהתקנות האלה יאושרו, כדי שהמשכורת של יולי תאושר בצורה מסודרת וגם המשכורת של אוגוסט.

<יוסי כהן: אגב, בממשלה כבר שולמו מקדמות.

<יוסי כהן: לגבי המעסיקים האחרים בשירות הציבורי, הם פועלים דומה לממשלה אבל עדיין אין צו הרחבה שמחייב אותם.

ניסן סלומינסקי: לפי דבריך, בלי קשר למקדמות או לא מקדמות, העובדים לא יוכלו לקבל כל עוד לא נאשר את התקנות האלה?

<יוסי כהן: זה חד משמעי.

<יוסי כהן: למעט השירות הציבורי, שדאגנו שיקבלו מקדמות.

<יוסי כהן: כל המשק, המעסיקים בלשכת התיאום וגם שאר המעסיקים שלא מאוגדים שם, לא ישלמו אם אין הסכם.

מיכל בירן: אתם בעצם חטפתם את העובדים כבני ערובה עד שאנחנו נאשר תקנות?

<יוסי כהן: אנחנו לא עשינו שום פעולה - - -

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שכל עוד לא יאשרו את התקנות – בלי קשר, אפילו אם ישלמו מקדמות – כל עוד לא יאושרו התקנות לא יוכלו להחיל את ההסכם.

חמד עמאר: ניסן, ממה שאני שומע עד שלא נאשר את המקדמות שום דבר לא יזוז – אז בואו ניכנס כבר לתקנות.

חמד עמאר: שום דבר לא יזוז, בואו ניכנס כבר לתקנות.

חמד עמאר: אם יש מישהו שרוצה להכניס משהו - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, מה שנאמר פה זה דבר – אני לא יודע להגיד אם חמור או לא – שאם לא יאשרו את התקנות לא יוכלו לשלם.

מיכל בירן: בסדר, אבל זה הכול חוזר לאותה נקודה – בוא כבר נגמור עם התקנות האלה.

ניסן סלומינסקי: רצינו ללכת על כיוון אחר, לא תהיה לנו ברירה, נצטרך לעשות את זה בדרך הזו.

<יוסי כהן: השירות הציבורי חתם וישלם.

מיכל בירן: אבל מה אתה מנסה להגיד, שאם המעסיקים יקבלו מקדמות הם לא ישחררו את המשכורות לעובדים?

<יוסי כהן: המעסיקים רוצים תקנות שמבטיחות את הפיצוי באופן כזה שהם יכולים לחתום את ההסכם שיפצה אותם.

<יוסי כהן: זה לא עניין של להעמיד בני ערובה כאן, זו לא השאלה.

מיכל בירן: בסדר, גם אנחנו רוצים שהתקנות יאושרו.

ניסן סלומינסקי: רבותי, לאט לאט, אני רוצה שנסיים ואנחנו נוכל אחר כך להתכנס.

ניסן סלומינסקי: גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני יושב ותוהה ביני לבין עצמי, אני נמצא פה מתחילת הישיבה - - -

מיכל בירן: ושקט שלא כהרגלך.

משה גפני: כן, מקשיב.

משה גפני: הפעם לא אני צריך לעשות את הפיליבסטר, מישהו אחר עושה אותו.

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

משה גפני: ואני תוהה ביני לבין עצמי מה אתה מתכוון בדיון הזה, שהוא כבר דיון שני על הנושא של הפיצויים.

משה גפני: כולנו יודעים שצריך לאשר תקנות כדי לתת מקדמות, כולנו יודעים.

משה גפני: ב"עמוד ענן" ישבה ועדת הכספים, פינתה את כל סדר-היום שלה, היו שתי ישיבות, כשהיו ישיבות בחדרו של יושב-ראש ועדת הכספים דאז עם משרד האוצר, עם האנשים שקובעים בעניין הזה ועם רשות המסים, ואישרו את התקנות, אישרו את התקנות ונתנו מקדמות, וקבענו גם מה גובה המקדמות.

משה גפני: אנחנו כבר מקיימים דיון שני שהוא דיון אקדמי, הוא לא דיון שדנים על התקנות.

משה גפני: היה צריך לדון על התקנות, להתחיל לדון על התקנות ולהגיד: סעיף ראשון, הנושא הראשון, למי יש השגות לגביו?

משה גפני: מתקנים או לא מתקנים וממשיכים הלאה.

משה גפני: זה מה שעשינו, זה מה שהיה צריך לעשות.

משה גפני: אנחנו מנהלים פה דיון שהוא ממש פיליבסטר.

משה גפני: הרי מה יקרה?

משה גפני: כולם ילכו בגלל שלאף אחד לא יהיה זמן, חלק יצאו, ואתה בסוף תאשר תקנות, איזה תקנות שיש במקום לקיים את הדיון על התקנות.

משה גפני: לבוא עכשיו ולהביא את התקנות – חשכו עיני – להביא את התקנות של "עמוד ענן", מה שאנחנו עשינו אז ואמרנו במפורש: אלה לא תקנות שאתן אפשר ללכת למלחמה, אמרנו את זה, יש שוני עצום, עצום, בין מה שהיה אז לבין מה שיש היום.

משה גפני: יש דברים שהם אפילו לטובה, עם מה שקרה עם "כיפת ברזל", אבל זה שאנשים לא הלכו לעבודה במקומות יותר רחוקים זה ברור.

משה גפני: מה שהיה צריך הוא לדון על התקנות.

משה גפני: כנראה שזה כבר מאוחר בגלל שאתה לא פינית את סדר-היום של ועדת הכספים, לא פינית, ניהלת דיונים על מע"מ אפס כמו אני לא יודע מה, ואני שומע שאתה גם הולך להמשיך לקיים על זה דיון, קיימת דיונים על כל מיני דברים שוליים, במקום לקיים שני דיונים רצופים על הנושא הזה, לגמור את הנושא של התקנות, לדעת על מה יש מחלוקת.

משה גפני: היה אפשר לגמור גם עם החקלאות קודם.

משה גפני: עם התיירות יותר מסובך?

משה גפני: אפשר להשאיר את התיירות.

משה גפני: היה אפשר לאשר את התקנות היום לפני שעה, כאשר יש בתקנות האלה שינויים שמשרד האוצר לא כל כך יאהב אותם אבל חברי הוועדה היו מתכנסים סביב העניין, כל אחד מהגופים היה יכול להגיד את ההשגה שלו.

משה גפני: אנחנו כבר נמצאים ב-13:20, אנחנו יושבים פה מ-11:00, אחרי ישיבה שהיתה בשבוע שעבר, עוד לא התחלנו סעיף אחד בתקנות ואתה כל הזמן אומר: אי אפשר לתת מקדמות.

משה גפני: בטח שאי אפשר לתת מקדמות, אבל זו אשמה שלנו, היה אפשר לגמור את התקנות האלה.

משה גפני: מה שאי אפשר לגמור היו דוחים אבל תקנות היו כבר, שלד היה, היה אפשר לתת מקדמות.

משה גפני: היה אפשר.

משה גפני: לבוא ולתלות את זה במקדמות של "עמוד ענן", של 9 ימים, שלא היתה אז מלחמה, לבוא ולהגיד: אנחנו ניתן עכשיו – יושבת פה נציגת משרד הכלכלה והיא אומרת: אני מבקשת ממשרד האוצר, והיא לא מקבלת תשובה ממשרד האוצר, 80% ממה שהיה ב"עמוד ענן".

משה גפני: בושה לכנסת, בושה לממשלה.

משה גפני: מה זה 80% ממה שהיה ב"עמוד ענן"?

משה גפני: ב"עמוד ענן" היה 50% מקדמה על 8 ימים או 9 ימים, כשהכול היה שונה לחלוטין.

משה גפני: היום זה באופן דרמטי שונה.

משה גפני: 80% מה-50% של "עמוד ענן".

משה גפני: אני מתבייש שאז אישרתי את "עמוד ענן" ויצרתי דרך לכזה עיוות שלא היה כדוגמתו.

משה גפני: אמרנו: זה "עמוד ענן".

משה גפני: גם אז האוצר התווכח, אישרנו את התקנות, נתנו מיד מקדמות, התהליך זרם.

משה גפני: פה התהליך תקוע באיזה פיליבסטר ואנחנו מנהלים פה דיונים.

משה גפני: אני שומע את כולם, כל הכבוד, כל אחד דן על יותר מ-40 – נדון על יותר מ-40 קילומטרים, זה לא חייב להיות עכשיו, יכול להיות שהוועדה מחליטה עכשיו שהיא משאירה סעיף להמשך דיון.

משה גפני: יש מפעל שהתקשר אלי, הוא נמצא 12 קילומטר, המשרד עבד 24 שעות ביממה, הוא מספק למערכת הביטחון, הוא מספק לכולם, פיקוד העורף אמר לו לעצור באזעקות, אמר לו, הוא המשיך לעבוד.

משה גפני: הוא מספק את הצרכים של הצבא, של השב"ס, של המשטרה – שום דבר, הוא בלי פיצויים, הוא בלי כלום, הוא נמצא 12 קילומטר.

משה גפני: הוא מעל ה-7 קילומטר.

משה גפני: כל הדברים האלה היו צריכים להיעשות כשהתקנות מאושרות.

משה גפני: להגיד את הדברים, לאשר את העיקר, להשאיר צווי הרחבה.

משה גפני: יש סמכות לוועדת הכספים להשאיר דברים להמשך דיון, כנראה זה לא יעזור.

אילן גילאון: דבר, דבר, אתה יש לך זמן עוד 3 שעות.

משה גפני: אני אומר לך, זה לא בסדר, מה יש לדבר?

ניסן סלומינסקי: ישנם עוד שניים שצריכים לדבר.

אילן גילאון: ומי שלא רוצה ידבר בכוח, אין מצב כזה שלא ידברו כאן.

חמד עמאר: תשמע, ניסן, אני לא רציתי לדבר, באמת, אני נרשמתי עכשיו אבל לא רציתי לדבר כי רציתי לחסוך זמן, שניכנס ישר לתקנות.

חמד עמאר: זה מה שחשבתי כשהגעתי מהצפון היום.

ניסן סלומינסקי: חבל על הזמן, זה מה שאנחנו הולכים לעשות.

חמד עמאר: אז בואו ניכנס לתקנות.

חמד עמאר: אני לא אדבר, תמחק אותי, בואו ניכנס לתקנות.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: יוסף פתאל.

<יוסי פתאל: אני אוותר על הזכות, אני רואה שבנושא של התיירות הדברים נאמרו, בנושא של כוח אדם זה טריקי.

<יוסי פתאל: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: אפרים קרמר, בבקשה.

<אפרים קרמר: אני מנכ"ל ובעלים של "אשת טורס".

<אפרים קרמר: יש לנו באשקלון מרכז טלפוני שמעסיק 150 עובדים, הקמנו את המרכז במסגרת תוכנית של מרכז ההשקעות לעידוד תעסוקה.

<אפרים קרמר: המרכז מאוד סבל כמובן בהיותו באשקלון בתקופה האחרונה.

<אפרים קרמר: בפועל, אנחנו מוציאים את החשבוניות שלנו על בסיס ח.פ שרשומה בתל אביב היות והמרכז רשום בתל אביב.

<אפרים קרמר: 70% מהפעילות של החברה שלנו הם באשקלון, אפשר לזהות במדויק מהי הפעילות שמבוצעת באשקלון ומהי הפעילות שמבוצעת בתל אביב.

<אפרים קרמר: מה שאנחנו מבקשים, היות ומדובר פה על דבר מאוד משמעותי, היות ומדובר שאנחנו מעסיקים 150 איש באשקלון ורובן נשים צעירות – אנחנו נותנים פרנסה לנשים צעירות ואימהות צעירות – אנחנו מבקשים שיוכנס סעיף הרחבה לגבי עסקים שיש להם פעילות מהותית באזור שנפגע, אבל מבחינה חשבונאית הם רשומים במקום אחר.

<אפרים קרמר: הנושא עלה בדיון ומר משה אשר בדיון הקודם אמר: אין לזה פתרון.

<אפרים קרמר: זה לא יכול שלא יהיה לזה פתרון.

<אפרים קרמר: אם עניינית מגיע לנו אז תפקידך למצוא לנו פתרון.

<אפרים קרמר: אני מבקש מוועדת הכספים לעשות את ההרחבה הזאת, אנחנו רצים ממבצע למבצע ובלי ההרחבה יגרם לנו עוול נוראי בנסיבות העניין.

<אפרים קרמר: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מוטי שפירא, בבקשה.

<מוטי שפירא: ממש בקצרה.

<מוטי שפירא: חברים, תראו, הסיכון שהולך לקרות כרגע הוא שהמצב חוזר לקדמותו – ברגע שהמצב חוזר לקדמותו גם כל הרשויות מתחילות את הלחץ על העסקים הקטנים והגדולים בכל התחומים.

<מוטי שפירא: אנחנו יודעים, דרך אגב, שתוך כדי תקופת הלחימה פקחים של רשויות שונות יצאו למסעדות ויצאו לעסקים קטנים.

<מוטי שפירא: הכול יחזור לקדמותו תוך שבוע.

<מוטי שפירא: הכול יחזור לקדמותו.

<מוטי שפירא: אי לכך, ההחלטה פה, כמו שאמר חבר הכנסת גפני, היא לא רק עניין של תקנות, היא עניין של לעשות פה איזשהו תהליך של relief לקבוצות האלה של העסקים הקטנים, הגדולים והבינוניים, אחרת, מה שקורה פה, העסק ייפול.

<מוטי שפירא: התהליך הזה של ה- reliefזה לא רק התקנות פה, זה כולל את דחיית התשלומים, את מה שדיברה נציגת משרד הכלכלה, תוכנית כוללת.

<מוטי שפירא: זהו, עוד מעט, עוד שבוע, הכול מתחיל להתרסק.

<מוטי שפירא: ישבו עליהם עם הארונות, עם הכול.

<מוטי שפירא: ישבו עליהם.

<מוטי שפירא: חבר'ה, לזכור, ב"עמוד ענן" רשות מקומית מאוד ידועה באזור ה-7 קילומטר העלתה ארנונה תוך כדי "עמוד ענן".

<מוטי שפירא: זה יקרה, אנחנו בדרך.

<מוטי שפירא: ודבר נוסף, תקשיבו, ה-40 הקילומטרים האלה זה משהו אמורפי הרי, מה שידידנו פה דיבר, שכבר הלך, הוא נכון, הוא נכון.

<מוטי שפירא: אתם יודעים כמה עסקים עצמאיים ועסקים קטנים עובדים למפעלים באשקלון ולמפעלים בבאר-שבע, שנוסעים ברכבת שהמדינה סידרה להם?

<מוטי שפירא: אז מה, הם מחוץ לטווח?

<מוטי שפירא: בגלל זה מה שאתה אמרת בהתחלה, יושב-ראש הוועדה, הוא נכון, חייבים לשים לב בתקנות לנקודה הזאת של עסקים עצמאיים, או לא, שיכולים להוכיח באופן מוחשי שהם עובדים עבור הדרום ולא יכלו לבצע את העבודה שלהם.

<מוטי שפירא: הם חייבים להיכנס כחלק אינטגרלי.

<מוטי שפירא: אז קצת יצאו החוצה, קצת יצאו החוצה, זה חייב להיכנס לצד כל הדברים האחרים שדיברו עליהם.

<אמיר חייק: מוטי, אבל כזכור לי אתם סיכמתם שאתם מסכימים להסכם של לשכת התיאום.

<מוטי שפירא: זה לא נגד.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, דקה, אני רוצה שנסיים.

ניסן סלומינסקי: אודי אורנשטיין, בבקשה.

<אודי אורנשטיין: שלום, אני מנכ"ל איגוד התעשייה הקיבוצית.

<אודי אורנשטיין: ברשותכם, שלוש הערות קטנות:

<אודי אורנשטיין: אנחנו דיברנו פה על הרבה קילומטרים, אני מחזיר את כולנו גם לאפס עד 7, סעיף ההוצאות – אני מבקש לשקול מחדש באפס עד 7, הוצאות בנושא המיגוניות לאותם מפעלים שהיום בעצם מוציאים את הכספים על המיגוניות, זה פשוט בלתי אפשרי.

<אודי אורנשטיין: הוצאות של מאות-אלפי שקלים כדי להגן על העובדים שלהם, המדינה חייבת למצוא את הדרך להשתתף בנושא הזה.

<אודי אורנשטיין: נושא נוסף שצריך להיכלל בתוך המסגרת כאן לפי דעתי, מכיוון שהשונות היא גדולה, הוא ועדת חריגים.

<אודי אורנשטיין: לראות איך מכניסים כל מיני נקודות שעלו פה כי ועדת חריגים היא עם סמכויות שונות.

<אודי אורנשטיין: אני רוצה עוד להסב את תשומת לבנו לא רק לתהליך של קביעת התקנות אלא לתהליך של מימוש התקנות, וכאן ברשותכם מכתב שאני מקבל מאחד המנכ"לים בעקבות התהליך של "עמוד ענן", בכמה מילים: בפעם הקודמת – "עמוד ענן" – התהליך היה ארוך ומתיש, עד שהיה נדרש לשכור את שירותיהם של מאכערים בכדי לחלץ ממנו כסף, אבל מעל הכול התהליך היה מגעיל.

<אודי אורנשטיין: מעולם לא נתנו לנו הרגשה של "אתם שקרנים" כמו שהפקידים שטיפלו בנושא הזה נתנו לנו.

<אודי אורנשטיין: פגשתי זוג פקידים ממס הכנסה שפשוט עשו לי בחילה בהתנהגותם.

<אודי אורנשטיין: אני הצטרפתי להתהלך רק כעבור למעלה משנה ולפגישה האחרונה בלבד על מנת לחתוך בפשרה ולחסוך למדינה כסף.

<אודי אורנשטיין: למרות שכבר מהיום הראשון ל"צוק איתן" נתתי כאן הנחיות להתחיל לאסוף נתונים לגבי הנזקים מהמלחמה, רק הצטברות של נזקים משמעותיים – בעזרת השם, שלא יהיו – יגרמו לנו להגיש את הממצאים בסוף הדרך.

<אודי אורנשטיין: מבחינה זו הפקידים עשו את מלאכתם יפה עבור המדינה, עדיף שלא להתעסק אתם ולחסוך למדינה כסף, מה שנקרא בשפתנו לא מעוקצך ולא מדבשך.

<אודי אורנשטיין: גם בזה אנחנו צריכים להתעסק.

<אודי אורנשטיין: תודה רבה.

מיכל בירן: ומי שלא הסכים להתפשר – קיבוץ בארי – עדיין ממתין לפיצויים מ"עמוד ענן".

ניסן סלומינסקי: שי ברמן, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, עוד שני דוברים ואנחנו מתחילים לסגור.

<שי ברמן: איגוד המסעדות הברים ובתי הקפה.

<שי ברמן: דיבר קודם מנכ"ל משרד התיירות על 200,000 אנשים שמועסקים בענף התיירות, 150,000 מתוכם עובדים במסעדות, בברים ובבתי הקפה.

<שי ברמן: אדוני היושב-ראש, אנחנו הענף הכי מסוכן במשק וזה בעתות השלום.

<שי ברמן: יש לנו בעיה חמורה של אשראי בנקאי, בנקים לא נותנים לנו כסף גם בזמני שלום והבעיה הזאת החמירה עכשיו.

<שי ברמן: אנחנו חטפנו מכה כהוגן, אנחנו התחלנו בפיטורי עובדים, אנחנו התחלנו לקצץ משמרות למלצרים, כפי שהזכירה חברת הכנסת שפיר, אנחנו מעסיקים את אותם האנשים ואין לנו כסף איך לעבור את הימים הללו.

<שי ברמן: אנחנו חטפנו מכה שאנחנו לא יכולים לעמוד בה.

<שי ברמן: ההסכם הזה שעשה איגוד לשכות המסחר, ההסתדרות - - -

<ישראלה מני: אני לא עשיתי, זה לא איגוד לשכות המסחר בכלל.

<ישראלה מני: אנחנו נגד, זה לשכת התיאום.

<ישראלה מני: אנחנו מתנגדים להסכם הזה.

<שי ברמן: אז לשכת התיאום.

<שי ברמן: זה מחטף, זה מחטף.

<שי ברמן: לא יכול להיות שעסקים מעבר ל-40 קילומטר לא מקבלים כלום.

<שי ברמן: זה לא יתכן, חבר'ה, זה לא יכול להיות.

<שי ברמן: דיבר פה חבר הכנסת אראל מרגלית על איזשהו מדרג, אני מסכים שעסקים בדרום נפגעו יותר, אבל לא יכול להיות שברחובות, בנס ציונה ובתל אביב לא יקבלו שקל, זה לא יתכן.

<שי ברמן: אתם צריכים לדאוג עכשיו לאשראי לעסקים האלה מכיוון שהעסקים האלה בעוד יום-יומיים נסגרים.

<שי ברמן: אין להם איך לשלם, אין להם איך לשלם לעיריות ששותות לנו את הדם.

<שי ברמן: אנחנו צריכים לשלם ארנונה, אנחנו צריכים לשלם היתרי שולחנות-כיסאות – אתם יודעים מה זה היתר שולחנות-כסאות בחופי תל-אביב?

<שי ברמן: אתם יודעים כמה כסף זה על המקומות האלה שעומדים ריקים?

<שי ברמן: אנחנו מפרנסים את העיריות, אנחנו מפרנסים את המדינה ואנחנו עכשיו דורשים שתעזרו לנו.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: איציק טייב, בבקשה.

<איציק טייב: אני יושב-ראש בעלי האולמות והגנים בארץ.

<איציק טייב: בפעם הקודמת אמרתי את מה שהיה לי להגיד בנושא של מקדמות.

<איציק טייב: מכיוון שקיבלתי בברכה את הצעתו של שר האוצר בלצאת בסיסמה שמיד ישולמו מקדמות.

<איציק טייב: המקדמות אמורות להיות משולמות היום כי היום זה ה"מאני-טיים".

<איציק טייב: אני בסוף השבוע הזה אמור לשלם משכורות לעובדים שלי ואני מייצג עשרות בעלי עסקים שישאלו אותי מיד איך שאני יוצא מהוועדה הזו: מה קורה עם המשכורות בסוף השבוע הזה?

<איציק טייב: אז לידיעתם, עשרות בעלי עסקים עם מאות ואלפי עובדים נמצאים ללא תשובה, בפני שוקת שבורה, אם לשלם משכורות או לא לשלם משכורות, אם יש להם מאיפה לשלם או אין להם מאיפה לשלם.

<איציק טייב: אז אני מבקש מרשות המסים, משה, בבקשה ממך, תשלמו לנו עכשיו, נכון להיום, תקבלו את ההחלטות שאתם אמורים לקבל אותן – גם אתם, חברי הכנסת – שלמו את המקדמות על פי המתכונת של "עמוד ענן", בחלק היחסי של ימי המבצע.

<איציק טייב: תנו לנו את האוויר הזה כדי להתקדם הלאה.

<איציק טייב: עסקים מתרסקים לחלוטין היום.

<איציק טייב: היום העסקים מתרסקים.

<איציק טייב: סוף השבוע הזה צריך גם לשלם – תחילת חודש – צריך לשלם שכירויות, צריך לשלם ארנונות לעיריות, אני מבקש, זה החמצן שאנחנו זקוקים לו נכון להיום כדי לקדם את העסקים האלה וכדי למשוך קדימה, אם בכלל.

<איציק טייב: אני כבר לא מדבר על כל הנזק העקיף, על מה שאנחנו נדבר ונתדיין בתתי-ועדות, אבל נכון לעכשיו את המקדמות אנחנו חייבים.

<איציק טייב: השאלה היא אם אני יוצא מפה עם תשובה לחברי, אם הם מקבלים מקדמות במידי, או שאני יוצא מפה ואני אומר להם: לא יתקבלו פה החלטות מכיוון שיש פה איזושהי מגמה לא לקבל פה החלטות.

<איציק טייב: אז אני יכול לקבל על זה תשובה, בבקשה, מר משה?

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך.

ניסן סלומינסקי: עמי, קצר.

<עמי אתגר: אני מייצג 120 חברות ממארגני תיירות נכנסת שהם עובדים להביא את התיירים מרחבי העולם.

<עמי אתגר: אם מורי הדרך לא קיבלו עבודה, זו עבודה שהתבטלה אצלנו על עבודה שעשינו גם לפני כשנה ויותר.

<עמי אתגר: אני רוצה קודם כל להודות לוועדה על זה שהיא מכירה בדבר הזה שהתיירות היא תחום מיוחד ואנחנו מקווים שימצא הפתרון המתאים והנכון למארגני התיירות הנכנסת, ולהדגיש את הדבר החשוב: אם אנחנו לא נקבל את העזרה זה ימנע לא רק את העבודה שהיתה צריכה להגיע ולא הגיעה אלא הבעיה תהיה שלא יגיעו גם התיירים ב-2015.

<עמי אתגר: אנחנו נמצאים ברחבי העולם, נמצאים מול 10,000 צינורות שיווק, מביאים סדר גודל של כ-36,000 קבוצות.

<עמי אתגר: זאת העבודה של המסעדות, זאת העבודה של מורי הדרך, זאת העבודה של בתי המלון, ואם אנחנו לא נקבל את האפשרות להמשיך לשווק בעולם באמצעות סיוע על אובדן הכספים שהיה לנו ועל אובדן הכספים שיהיה לנו גם באוקטובר ובנובמבר שנה הבאה, המשק לא יוכל לצמוח מהתיירות.

<עמי אתגר: אנחנו מביאים את התיירים למדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: דובי יהיה הדובר האחרון.

ניסן סלומינסקי: קצר, בבקשה, כי כבר דיברת פעם.

<דובי אמיתי: כן, דיברתי, אני רק רוצה לומר מילה אחת למנהל רשות המסים ולהצטרף לדברים שאמר חבר הכנסת אראל מרגלית.

<דובי אמיתי: מניסיון של 2006, כשהמדינה החליטה לשלם, כשליצמן היה יו"ר ועדת הכספים, אפשר לראות את התוצאות היום.

<דובי אמיתי: כאשר מנוע הצמיחה הזה, באמצעות הקרן הייעודית לטובת מצבים מהסוג הזה, הם אלה שהרימו את הצמיחה בגליל ובגולן, והראיה לכך – כל מי שמסתובב היום, מבין עד כמה הדבר הזה מינף אותנו.

<דובי אמיתי: הדבר השני, אני רוצה להזכיר לכולם שבתחום החקלאות אנחנו היינו בשטחים הפתוחים, היינו בהגדרה שהמדינה החליטה לא ליירט, לא טילים ולא פצצות מרגמה, בשטחים האלה.

<דובי אמיתי: זה היה בהגדרה ולכן אני חושב שישנה בעיה רצינית בכל מה שקשור לחקלאים.

<דובי אמיתי: הדבר השלישי והאחרון, אני רוצה לומר גם לחבר הכנסת וקנין ולחבר הכנסת קלפה, שלא נמצא פה, ובמיוחד לאנשי משרד החקלאות שמנסים להגיע להסכמות מול רשות המסים – נשאר עוד פער קטן ואני רוצה לקוות שאנחנו נצליח להגיע להסכמות, חסר לנו דבר אחד שהם מתעקשים - - -

ניסן סלומינסקי: הגיעו כבר להסכמות, ככה נמסר לי, שהגיעו להסכמות.

יצחק וקנין: חקלאות זה גמור.

יצחק וקנין: סגרנו את כל הדברים, הכול סגור.

ניסן סלומינסקי: הגיעו ואנחנו נפרט את זה במשך הדיון, עוד מעט.

<דובי אמיתי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו רק לסדר הדיון: מאחר ואנחנו מתכוונים להמשיך ככל שנצטרך נעשה הפסקה של חצי שעה למי שרוצה ללכת לאכול.

<איציק טייב: השאלה אם אני יכול לקבל תשובה ממשה, מה אני אומר לחברים שלי שאני הולך אליהם.

<איציק טייב: אני ביקשתי תשובה.

ניסן סלומינסקי: סלח לי.

ניסן סלומינסקי: מי שרוצה לאכול – אומרים לי שאחרי כן נסגר המזנון ובגלל הפגרה לא יהיה כאן כלום.

ניסן סלומינסקי: ב-14:05 אנחנו נתכנס בחדר הוועדה, חברי הכנסת עם רשות המסים וכל מי שקשור לממלכה, ונתקדם עד שנגמור.