ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 99, 2014-07-17 10:30

יואל רזבוזוב: צהריים טובים לכולם.

יואל רזבוזוב: אנחנו מקיימים ברמת גן ישיבה לבחינת קליטת העלייה ברמת גן, אני מברך כאן את כבוד ראש העיר ישראל זינגר.

יואל רזבוזוב: היינו באירוע תרבותי מסוג אחר, בפעם האחרונה נפגשנו בגמר כדורגל.

יואל רזבוזוב: אני מברך את כל הנמצאים כאן, את מנהלת הוועדה, הצוות של העירייה, יש פה עוד אנשים מהצוות, אני רואה פה צוות גדול, עוד מעט הם יציגו את עצמם, גם ממשרד הקליטה, אגף החינוך.

יואל רזבוזוב: מה שחשוב לי להבהיר, אנחנו כמדינה, אני תמיד חוזר על זה בדיוני הוועדה, קיימנו השבוע שלושה-ארבעה דיונים, אנחנו נמצאים בשגרת חירום, זה מושג שהומצא בישראל ואנחנו ממשיכים בשגרת חירום, ואמרו שאם תהיה כאן אזעקה אנחנו נלך לאחד המקלטים, מרחב מוגן, אבל עדיין החיים ממשיכים ואנחנו צריכים להיות חזקים ודווקא במצב של היום, בעת הזאת, לראות את הילדים האלה שרים וככה מתחבקים ושמים ראש אחד על השני, אני חושב שזה מאוד מרגש.

יואל רזבוזוב: אנחנו, כמדינת ישראל, תמיד מאותגרים, אבל אנחנו ממשיכים ואנחנו חזקים ואנחנו ננצח בסוף.

יואל רזבוזוב: השאלה באמת מתי יהיה הסוף, אבל זה נשאיר לקבינט שיחליט בשבילנו, אנחנו צריכים לסמוך על האנשים שיושבים שם ומחליטים.

יואל רזבוזוב: יש הרבה טענות כלפי כל מיני החלטות, אני לא בטוח שאנחנו יודעים וחשופים לכל המידע שהאנשים שיושבים בקבינט חשופים, אז אני בטוח שהם בסוף יקבלו את ההחלטות הנכונות.

יואל רזבוזוב: אני מצטער על האיחור, אני בדרך כלל לא נוהג לאחר, אבל בשבילי רמת גן זה תמיד יותר קרוב לאיילון, בורסת היהלומים, הייתי בצפון תל אביב, אמרתי, טוב, זה חמש דקות נסיעה - - - זהו, הכניסה לספארי, אז אמרתי, זו פעם שנייה שזה קורה לי, אז אני אומר שאני צריך לזכור שרמת גן היא עיר גדולה ומשמעותית ויש פה באמת - - - לפני הקדנציה, לפני שנהייתי חבר כנסת ויושב ראש ועדה הייתי חבר מועצת העיר בנתניה, מחזיק תיק הספורט, אז התקבלתי ללמוד כאן את המודל של הספורט, פגשתי את נסים פלד, שהוא תושב נתניה, באמת איך משמרים אולמות, איך מפעילים אולמות.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכל המדינה צריכה ללמוד איך שאתם עושים כאן.

יואל רזבוזוב: אז אני בטוח שגם בעניין של קליטת עלייה תוכלו להראות לנו את מה שאתם עושים ואנחנו, כוועדה, נתמוך, בשביל זה אנחנו מתכנסים.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להראות לאנשים, היום חלק מחברי הכנסת הם חברי כנסת צעירים וחדשים שבאו לעבוד ואנחנו באמת מסתובבים ברחבי הארץ ולא יושבים רק במשרדים ורוצים גם לראות ולשמוע מה חסר ובמה אנחנו יכולים לסייע.

יואל רזבוזוב: אנחנו כוועדה, רוצים לראות האם ישנם חוקים שאנחנו יכולים להעביר, עם רגולציה, דרך משרד הקליטה, ישנן בקשות, ואני בטוח שהיום אנחנו כאן נלמד ונשמע ואולי חלק מהדברים גם נוכל להעביר לרשויות אחרות, איך מתפקדים ואיך צריך לעשות.

יואל רזבוזוב: רמת גן היא באמת עיר איתנה ואני בטוח שיש, הבנתי שיש כאן כ-17,000 עולים, שזה - - -

<ישראל זינגר: מתקופות שונות.

יואל רזבוזוב: מתקופות שונות.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, עולֶה, תמיד הבעיה אצלנו בוועדה מה זה עולה.

יואל רזבוזוב: יש משרדים שזה עד חמש שנים, עד עשר שנים, שלוש שנים, במשרד החינוך זה שנתיים, כל משרד לפי איך שנוח לו ולפי התקציבים כמובן.

יואל רזבוזוב: ככל שזה פחות שנים זה פחות תקציבים.

יואל רזבוזוב: אני מתייחס לעולים, גם אלה שעלו בעלייה הגדולה, בגל העלייה שהיה בשנות ה-90, מבחינתי הם גם עולים.

יואל רזבוזוב: עכשיו הייתה לנו בדיוק ישבה על דור אחד וחצי, אני דור אחד וחצי, אני הדור שגדל חצי מהזמן ברוסיה וחצי מהזמן בארץ, אפילו שני שליש בארץ ושליש ברוסיה.

יואל רזבוזוב: השבוע בדיון בוועדה, פעם ראשונה חשפנו את הנושא הזה, שמנו אותו על סדר היום הציבורי, הקבוצה המיוחדת, גם שם יש לא מעט בעיות שאנחנו יכולים לשפר.

יואל רזבוזוב: אחת הבעיות זה באמת הירידה מארץ, באחוזים גבוהים ביותר, אז אנחנו גם נעסוק בזה.

יואל רזבוזוב: אבל כמו שאמרתי, אנחנו באנו להקשיב לכם, לשמוע אתכם, אז בבקשה, כבוד ראש העיר.

<ישראל זינגר: בוקר טוב.

<ישראל זינגר: תודה ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

<ישראל זינגר: הוועדה, יש לזה משמעות מעבר להבנה, משמעות מעשית לזה שוועדת כנסת מקיימת ישיבות מחוץ למשכן הכנסת, בוודאי בימים אלה.

<ישראל זינגר: לפי הספירה שלך, אני עשיתי חשבון, אז אני דור אחד חמש, כי אני חמישית הייתי בחו"ל וארבע חמישיות אני פה ואני לא זכיתי לקבל, כשעליתי ארצה, שום התחשבות, שום הקלות.

<ישראל זינגר: אני מוכרח להגיד, מה שעזר לי להיקלט, שלושה דברים שעזרו לי, ידעתי לשחק כדורגל, שם לא צריך לדבר, אז קיבלו אותי, ידעתי חשבון, כי במזרח אירופה מתמטיקה זה צד מאוד חזק, אז גם אם לא ידעתי עברית עזרתי להם לפתור וזה כבר מיצב אותי בחברה.

<ישראל זינגר: אז זה מזל אישי, אבל באמת לא זכורה לי גישה מסודרת של הרשות, ובוודאי, לפחות לא ידעתי, של המדינה.

<ישראל זינגר: אני לא רוצה להאריך, אני רק שתי מילים אגיד לך בשביל חברי הכנסת וחברי הממשלה מצד של ראש רשות.

<ישראל זינגר: זה בסדר, כולם מתווכחים, קואליציה-אופוזיציה, התפקיד העיקרי שלי כראש רשות וכמי שחתום על התושבים זה לדאוג לשמור על השקט, על השגרה שבחירום, כמו שנאמר היום.

<ישראל זינגר: הדבר הכי חזק שמאפשר למבוגרים ולהורים לשמור על שקט, ללכת לעבודה, זה שהם יודעים שהילדים - - - ופה מדובר בערך מעל 6,000 ילדים קטנים בעיקר שהם במסגרות שונות, בבתי הספר של הקיץ, כשלא ידענו שזה יהיה המצב, אבל נערכנו כמובן, קייטנות שונות, וכשהילדים נמצאים בגנים או בפעילות, רק אז ההורה יכול ללכת בשקט יחסי, ולא רק יחסי, לעבוד וכך המשק לא נעצר.

<ישראל זינגר: אז אני מקווה שעם כל המצב וכל הקשיים אנחנו נמשיך לשמור על החוסן.

<ישראל זינגר: הציבור גם מביע אמון, מעל 80% מההורים שולחים את הילדים לפעילויות הללו ואז זה מאפשר כמובן למקבלי ההחלטות, אנחנו לא צריכים להחליט מה יהיה, אבל אנחנו צריכים לאפשר להם להחליט בשקט כאשר העורף נותן להם את החוזק.

<ישראל זינגר: אז אני מודה לך ואני רואה את זה כרצף של גישות.

<ישראל זינגר: יש פה אנשים ממחלקות שונות, מיחידות שונות, נעשית פה עבודה, אמרתי את זה לא רק לכבוד הביקור שלך, יש גם מנהלת אגף חינוך חדשה והמחלקה לקליטת עלייה נמצאת באגף החינוך, אבל יש פה גם אגף הרווחה ויש פה מחלקות שונות, זה עניין מורכב, יש גילאים שונים, אתה תשמע מה עושים.

<ישראל זינגר: אני יודע שאנחנו עיר איתנה, לא חלילה מתבכיינים ומה שצריך אנחנו ניתן, אני חושב שמבחינת רגולציה ומבחינת עזרה, חשוב מאוד לתת יותר, לאו דווקא בכסף, מבחינת יחס, מבחינת שותפות, וזה מה שהייתי רוצה שיהיה.

<ישראל זינגר: מנהלת אגף החינוך, בבקשה.

<דליה לין: ראשית אני רוצה שנעשה איזה שהוא סבב קצר, כל אחד יציג את השם והתפקיד ואז נמשיך מכאן.

<דליה לין: בבקשה.

<דליה לין: (סבב נוכחות).

<דליה לין: כמה מילים מהלב לפני שאני נכנסת לנתונים וטבלאות ונושאים שאנחנו צריכים לדון בהם.

<דליה לין: אני חזרתי לרמת גן לפני חצי שנה, 22 שנים בחינוך.

<דליה לין: בעשור שלא הייתי כאן הייתי מנהלת תיכון ברעננה, עיר שבהחלט אפשר להתייחס אליה כעיר קולטת עלייה.

<דליה לין: קלטתי הרבה מאוד עולים, אבל כשחזרתי לרמת גן, והייתי פה 13 שנים בחינוך לפני כן, פגשתי יחידה, אני רוצה כבר לקרוא לה מחלקה, בזכות הגודל שלה אנחנו כבר קוראים לה מחלקה, שהיא באמת נדירה בנושאים שהיא מביאה ומעלה על הפרק.

<דליה לין: אנחנו רגילים, כמו שפתחתם, להתייחס לעולה חדש על פי החוקים, ואני פגשתי כאן יחידה שאין הגדרה של עולה, כל מי שזקוק לעזרה, אם הוא דור שני, דור שלישי, מקבל כאן עזרה, מקבל כאן סיוע.

<דליה לין: יש כאן הבנה מאוד עמוקה שזה לא נגמר, שזה קיים כל הזמן, במיוחד בקהילות מסוימות שצריכות את הליווי הזה לאורך הרבה מאוד זמן.

<דליה לין: אנחנו תיכף נציג את הדברים שהיחידה הזו עושה, אבל אלה באמת דברים שהם יוצאי דופן ואני התאהבתי ואני מלווה מאוד צמוד את היחידה הזו, באופן אישי, כמנהלת אגף היא כפופה ישירות אליי, מאחר שאני חושבת שזה אחד הדברים היפים והנכונים שנעשים בחינוך.

<דליה לין: ניכנס קצת לנתונים.

<דליה לין: כדי להבין, אז רמת גן לא סתם עיר גדולה, יש גם אוכלוסיית עולים גדולה מאוד, אוכלוסיית העולים כוללת 17,328 עולים, בעצם 11% מאוכלוסיית העיר, מכל התקופות.

<דליה לין: תיכף גם נפרט.

<דליה לין: אם מדברים על התפלגות, אז מברית המועצות לשעבר יש לנו 13,562 עולים, מארצות דוברות אנגלית 2,966 ומכל מיני קהילות ומדינות אחרות כ-800.

<דליה לין: קצת התפלגות תושבים על פי גילאים.

<דליה לין: נוער וילדים, אנחנו רואים, 1,895, צעירים 4,210, כך שרואים שנוער וצעירים זו אוכלוסייה גדולה יחסית.

<דליה לין: בוגרים 8,665 ויש לנו גם קשישים, שהם 2,628.

<דליה לין: מספר העולים החדשים שהגיעו הגיעו לרמת הגן, אנחנו לקחנו פה שלוש שנים, 2010 עד 2013 ובדקנו, אז באמת סך הכול הגיעו 1,980, כשמתוכם תושבים חוזרים 773 ועולים חדשים 1,207.

יואל רזבוזוב: יש לכם ציפייה עכשיו, או שאתם לא בדיוק יודעים אם גל העלייה מצרפת ואוקראינה - - -

<אלכס שמידט: אנחנו יודעים.

<אלכס שמידט: גם משרד הקליטה יכול להגיד את הנתונים על 2014, הגיעו אלינו עכשיו 15 משפחות מאוקראינה, מה שמאפיין אותם, הם באים כולם עם ילדים קטנים, אז עכשיו הילדים כולם בקייטנות, לימודי עברית.

יואל רזבוזוב: בדיוק, צריך להיות ערוכים, יש שעות עברית במשרד החינוך.

יואל רזבוזוב: אם אתם רואים שחסר לכם שעות דרך משרד החינוך אז יש את מאיה שריר.

<אלכס שמידט: אנחנו נפגשנו איתה - - -

<דליה לין: השבוע, לפני יומיים פגשנו אותה.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד.

יואל רזבוזוב: עשינו דיון בוועדה.

יואל רזבוזוב: לדוגמה, עיריית נתניה קלטה עכשיו 700 ילדים עולים ואין מספיק שעות.

יואל רזבוזוב: משרד החינוך מתקצב בהתחלה, שנתיים ראשונות, ומה אחרי זה?

יואל רזבוזוב: לא כולם לומדים בשנה-שנתיים את השפה.

<דליה לין: כשהגיל הרך לא מתוקצב בכלל ואנחנו מתקצבים אותו עירונית.

<דליה לין: גם זה משהו שמאיה העלתה, שאין תקצוב לגיל הרך וצריך לקחת את זה בחשבון.

<דליה לין: אלכס ימשיך.

<אלכס שמידט: אני אמשיך מפה את המצגת.

<אלכס שמידט: קודם כל מה שמאפיין את רמת גן, שוב, זה קצת לא מאפיין את הרשויות האחרות אז אנחנו באמת מדברים על אתגרים שיש לנו, קודם כל אנחנו מטפלים בילדים מגיל 3 ועד 120.

<אלכס שמידט: אני בכוונה אומר ילדים, כי אנחנו גם מתחילים למטה ועולים למעלה, אז יש לנו כל שנה קרוב ל-300 ילדי עולים שנכנסים לגיל הרך והם לא יודעים שפה.

<אלכס שמידט: אז יש כאלה שיכולים להגיד שזו לא בעיה, הם יכולים מהר מאוד לתפוס את השפה, זה נכון במידה שההורים שלהם יודעים את השפה, אבל במידה שיש עוד גורמים נוספים, ואנחנו באמת נפרט את זה בהמשך, גורמים מגיל הרך, אז הם יוכלו באמת להוסיף את הדברים.

<אלכס שמידט: ביקור סדיר, גם נפרט בהמשך.

<אלכס שמידט: משפחות חד הוריות, רק ליחידה מוכרות מעל 5,000 משפחות.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על 42% משפחות חד הוריות, זה מה שמאפיין את רמת גן.

<אלכס שמידט: מקצועות עתירי מלל.

<אלכס שמידט: שוב, זה בתוך בתי הספר וגני ילדים, הילדים, לא משנה כמה זמן הם נמצאים בארץ, יש קשיים אדירים מבחינת מקצועות עתירי מלל.

<אלכס שמידט: הדרכת הורים וטיפול פסיכולוגי.

<אלכס שמידט: אנחנו גם נתייחס ונדבר כמובן לעבודה המערכתית, אבל אנחנו זיהינו פה הרבה מאוד משפחות שצריכות תמיכה ועזרה בהכוונה בתחום הפסיכולוגי.

<אלכס שמידט: אבחון וחינוך מיוחד - אני לא אחדש פה להרבה אנשים, אבל יש מעט מאוד מושגים בתחום לדוברי רוסית בכלל.

<אלכס שמידט: כמו שאנחנו נוהגים להגיד ככה במרכאות, 'או שאתה בסדר או שאתה לא בסדר' ואנחנו צריכים להתמודד הרבה עם משפחות כדי להסביר בכלל מה זה אבחונים וחינוך מיוחד.

<אלכס שמידט: פערים תרבותיים ומוטיבציה נמוכה של המשפחות להשתלב, אנחנו גם נדבר על הדברים.

<אלכס שמידט: דליה, את רוצה להרחיב קצת על מערכת החינוך?

<דליה לין: כן.

<דליה לין: אז אם אנחנו מדברים על מערכת החינוך, ברמת גן לומדים 25,139 תלמידים, מתוכם 2,700 תלמידים עולים ובני עולים, בגני הילדים יש לנו 5,580 ילדים, יש לנו 33 בתי ספר יסודיים, 13,409 תלמידים ו-10 בתי ספר תיכוניים, כ-6,950 תלמידים.

<דליה לין: זה כדי לראות את הממדים של מערכת החינוך.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על 2,700 תלמידים מתוכם שהם תלמידים עולים ובני עולים.

<אלכס שמידט: אנחנו נפרט את המענים לאוכלוסיית העולים לפי שכבות הגיל.

<אלכס שמידט: נתחיל עוד פעם מהגיל הרך.

<אלכס שמידט: מנהלת מחלקת הגיל הרך התנצלה ולא הגיעה, אבל המפקחות נמצאות כאן, אם הן ירצו הן יוסיפו.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על זה שאנחנו נותנים משהו מאוד ייחודי, מלווה חינוכית טיפולית בתחום הגיל הרך.

<אלכס שמידט: זה בעצם בן אדם שעובד במשולש, משפחה, המערכת וכמובן הילד ומחפשת כל מיני פתרונות.

<אלכס שמידט: המורות הן בשעות הבוקר, זה בדיוק מה שאמרנו, העירייה מתקצבת מעל 300 שעות בשבוע לגני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים ופשוט המורים שלנו נכנסים לגני הילדים, לוקחים איתם ילדים שמתקשים במקצועות עברית ועוזרים להם.

<אלכס שמידט: כמובן זה ללא תשלום.

<אלכס שמידט: חוגים להעשרה בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה.

<אלכס שמידט: אנחנו עובדים הרבה פה על עבודה מערכתית.

<אלכס שמידט: שוב, כמו שראש העיר אמר, אנחנו עובדים פה הרבה בשיתופי פעולה, אז יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם משרד העלייה והקליטה וכמובן בתוך העירייה.

<אלכס שמידט: יש חוג שהוא אוניברסאלי, הוא נמצא במוזיאונים של העיר.

<אלכס שמידט: אנחנו יודעים שחשוב לאנשים להמשיך לשמור על התרבות, זו למידה עברית בעזרת אמנות.

<אלכס שמידט: מערך חונכים לצורך העצמה חברתית ולימודית.

<אלכס שמידט: אנחנו מזהים הרבה מאוד משפחות שממשיכות ועובדות בשעות לא שעות, אז אנחנו שולחים הרבה מאוד מתנדבים לאותן משפחות, שיעזרו לילדים כבר בגיל הרך, כדי לצמצם את הפערים כבר בגיל הרך.

<אלכס שמידט: שירות לילדים בחוגים ותכניות עירוניות.

<אלכס שמידט: חלק מהעניין זה נגישות לאוכלוסייה בעיר למה שהעיר נותנת.

<אלכס שמידט: העיר נותנת המון, הרבה חוגים בעזרת עמותות וארגונים וכמובן גם העירייה מפעילה הרבה דברים ולנו חשוב להביא את האוכלוסייה.

<אלכס שמידט: זה גם ל - - - וגם להביא אותם פיזית, וחלק מהם גם מקבל הנחות.

<אלכס שמידט: אז יש לנו גם קבוצות עולים בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה.

<אלכס שמידט: מאוד חשוב, אנחנו עובדים המון גם עם המשפחות, ברור לנו שאנחנו חייבים לעזור להורים להבין מה זה מוכנות לכיתה א', גיל התבגרות ודברים נוספים.

<אלכס שמידט: עבודה מערכתית.

<אלכס שמידט: נאמר פה על ידי ראש העיר, אני לא חושב שהיינו מצליחים להביא ילדים להישגים במידה שלא הייתה פה עבודה מערכתית, גם בתוך אגף החינוך וכל נציגי המחלקות שיושבים כאן.

<אלכס שמידט: שיתוף פעולה גם עם אגף הרווחה, עם המשרד לעלייה וקליטה וארגונים נוספים.

<אלכס שמידט: זה משהו שנמצא בתוך המערכת שלנו ואנחנו בזכות זה, אני חושב, מצליחים להביא את האנשים להישגים.

<אלכס שמידט: פה דיברנו על הגיל הרך.

<אלכס שמידט: הנושא הבא, אני רוצה לדבר על יסודי.

<אלכס שמידט: מה שמאפיין את רמת גן, שהלימודים פה מכיתה א' עד כיתה ח', אין פה חטיבות ביניים.

<אלכס שמידט: דליה, אולי יכולה להרחיב על זה שאין לנו חטיבות ביניים, וכמובן ראש העיר.

<דליה לין: לא תמיד זוכרים שהעיר רמת גן היא לא מחוטבת.

<דליה לין: אנחנו לומדים במבנה ייחודי של 8 כיתות א'-ח' ו-4 כיתות.

<דליה לין: קודם כל זה יתרון, היום כבר כולם מבינים שהמבנה הזה הוא המבנה הנכון.

<דליה לין: כבר אי אפשר לחזור אחורה, אבל אנחנו מבינים שזה המבנה הנכון ואני רק יכולה להודות שזה המבנה שקיבלתי.

<דליה לין: עם זאת אנחנו גם מבינים - - -

יואל רזבוזוב: מה היתרון?

יואל רזבוזוב: מעניין אותי.

<דליה לין: יש הרבה מאוד יתרונות ל-8/4.

<דליה לין: קודם כל פחות מעברים, פחות מעבר אחד משמעותי.

<ישראל זינגר: כל מעבר זה טראומה.

<דליה לין: מעבר לזה, בגיל הכי קריטי, שזה גיל ההתבגרות, נכון לא לעשות את המעבר הזה.

<דליה לין: זה גיל שבדיוק הילדים מגבשים את הזהות שלהם, בדיוק אז קוטעים להם את זה, מעבירים עוד מסגרת ושוב קוטעים ומעבירים עוד מסגרת.

יואל רזבוזוב: למה מערכת החינוך הארצית לא עוברת לזה?

<דליה לין: לחזור לאחור זה כבר מסובך, יש הרבה מאוד מבנים, זה קשה, זה לא פשוט.

<דליה לין: אבל כולם מבינים היום שזו המסגרת הנכונה.

<ישראל זינגר: כל אנשי החינוך מודים בכך.

<דליה לין: מעבר למחקרים שמראים בנושא אלימות, בנושאים לימודיים.

<דליה לין: יש הרבה מאוד מחקרים שמראים, בארצות הברית זה נכשל לפני הרבה מאוד שנים, אלינו זה הגיע אחרי שזה נכשל שם.

<דליה לין: כן חשוב לציין את זה, אבל אנחנו כאן רק יכולים להגיד תודה על זה.

<דגנית סוקר: דליה, רק אל תגידי שרמת גן היא עיר לא מחוטבת, היא מאוד 'מחוטבת'.

<דגנית סוקר: לא חטיבות ביניים.

<דליה לין: יש לנו חטיבות ביניים בממלכתי דתי, זה כן.

<דליה לין: אולי את זה לא אמרתי.

<דליה לין: כן, לפעמים אנחנו משלמים מחירים על זה שאנחנו לא מקבלים תקציבים שחטיבות ביניים מקבלות.

<ישראל זינגר: מקבלים עונש ממשרד החינוך.

<דליה לין: מקבלים עונש.

<דליה לין: היום אני מניחה שכבר פחות רוצים להעניש אותנו, כי גם משרד החינוך מבין אחרת ואנחנו פועלים כדי באמת להשיג אותם תקציבים, אבל הרבה פעמים אנחנו לא נהנים מאותם תקציבים.

<דליה לין: אנחנו צריכים להשלים אותם ברמה העירונית, גם בהיבט של עולים חדשים.

<דליה לין: כשישבנו עם מאיה, היא העלתה איזה שהיא תכנית של חטיבות הביניים, אמרתי לה 'אבל פה אין חטיבות', היא אומרת 'אה, אז אני לא יכולה'.

<דליה לין: כלומר יש אפשרויות למצוא את הדרכים וחבל שילדים בסופו של דבר ישלמו מחירים שהם מחירים לא מקצועיים.

<דליה לין: זה היה חשוב להגיד, אולי כאן תוכלו לעזור במשהו.

יואל רזבוזוב: על הנקודות הבעייתיות, אני חושב שאנחנו נעשה פגישה נפרדת עם ראש העיר.

<ישראל זינגר: אמר יושב ראש הוועדה שתהיה פגישה מיוחדת מעשית אחרי שנשמע ויש רצון כמובן לשמוע בוודאי, אבל גם לראות למה ניתן להיענות.

<אלכס שמידט: אנחנו נמשיך.

<אלכס שמידט: אז אנחנו מדברים על כיתה א' עד כיתה ח'.

<אלכס שמידט: יש לנו הרבה חוגים שאנחנו עושים בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה, חוגים מאוד משמעותיים לעולים, כמו ריקודים סלוניים ומקהלה, מה שראיתם, אבל יש גם חוגים נוספים כמו ברייקדנס ובאמת נותנים יותר לאוכלוסייה - - - מה שנקרא.

<אלכס שמידט: אבל המטרה שלנו זה לשלב ולקדם עולים בחברה הישראלית, אנחנו לא רוצים לסגור אותם רק בחוגים שלנו.

יואל רזבוזוב: מה זה חוגים?

יואל רזבוזוב: זה חוגים עירוניים או - - -

<אלכס שמידט: חוגים עירוניים, שאנחנו מפעילים לאוכלוסיית עולים, מסובסדים ממש.

יואל רזבוזוב: אין לכם מתנ"סים, נכון?

יואל רזבוזוב: יש לכם חברה עירונית?

<אלכס שמידט: יש לנו שני מתנ"סים, אבל יש גם חברה עירונית והפעילות מתקיימת כמובן בשיתוף איתם גם.

<קריאה: השאלה אם יש אינטגרציה בין העולים ל - - -

<אלכס שמידט: יש אינטגרציה, ואני תיכף אפרט על זה, כמובן שיש אינטגרציה.

<אלכס שמידט: יש לנו גם חניכה אישית.

<אלכס שמידט: אנחנו גם מדברים על שילוב תלמידים בתנועות נוער.

<אלכס שמידט: נמצאים פה נציגים מהנוער העובד והלומד ומהצופים.

<אלכס שמידט: חשוב לנו באמת להביא את האוכלוסייה.

<אלכס שמידט: אנחנו יודעים שהילדים מגיעים לשלושה מפגשים ראשונים בתנועות נוער ואחרי זה הם לא מגיעים.

<אלכס שמידט: אחת מהסיבות זה כי צריך לעבוד עם ההורים ואנחנו עובדים המון בשיתוף עם תנועות נוער, עם ההורים, להסביר מה המשמעות של תנועות נוער.

יואל רזבוזוב: והמודל הזה עובד פה?

<אלכס שמידט: החבר'ה נמצאים פה.

<אלכס שמידט: אני חושב שזה עובד.

יואל רזבוזוב: כי דיברנו על זה, אנחנו כן רוצים יותר עולים בתנועות נוער, אבל הבעיה, עוד פעם, כשהם חוזרים הם חוזרים אחורה בראש, בברית המועצות לשעבר תנועות נוער זה לא משהו שהעולים מתחברים.

יואל רזבוזוב: זה באמת עבודה עם ההורים.

יואל רזבוזוב: אם זה מצליח, אז צריך לקחת את המודל הזה ולעשות אותו ארצי.

<מיכאל זץ: אני חושב שדווקא ברמת גן, איפה שיש שיתוף פעולה מאוד טוב בין היחידה לילדים עולים לבין תנועות הנוער, אנחנו כן מצליחים להביא יותר חניכים, כי ההורים מודעים לחשיבות שבחברות בתנועת הנוער.

יואל רזבוזוב: השאלה מי מתדרך את ההורים?

יואל רזבוזוב: היחידה שלכם?

<אלכס שמידט: אנחנו, זה נעשה בשיתוף כמובן עם הצופים.

<אלכס שמידט: אנחנו מקיימים קבוצות וכנסים להורים, מזמינים תמיד נציגים של תנועות נוער להסביר בשפה הרוסית, לפעמים, אין מה לעשות, להורים כדי שיידעו בכלל מה זה תנועות נוער פה.

<אלכס שמידט: כמובן אני לא מדבר על פלאיירים משותפים וכל מיני דברים שאנחנו מוציאים, על האתר שלנו שהוא מתורגם גם מבחינת הצופים לרוסית.

<אלכס שמידט: עוד פעם, העבודה המערכתית היא עבודה מצוינת.

<אלכס שמידט: ברמת גן יש מעל 30 בתי ספר יסודיים, בכל בית ספר יסודי יש רכז לנושא עולים.

<אלכס שמידט: נמצאת פה המפקחת על היועצות, אורלי, אז יש לנו לדוגמה יועצות שמאוד מכוונות גם לעזור, זאת אומרת יש צוות בתוך בית הספר שהוא מכוון לנושא של עולים ובני עולים ולא משנה מה מספר העולים בתוך בית הספר.

<אלכס שמידט: עובדי נוער בבית ספר לתמיכה רגשית וחברתית.

<אלכס שמידט: אנחנו הבאנו לך, ולכולם אנחנו יכולים להראות, לא ניתן לכולם, עוד לא היה ערב השקה לספר, אבל לדוגמה זה פרויקט שהילדים עבדו לאורך השנה, 9 ילדים מבית ספר הלל, ישראלים, רוסים, בני עולים, כולם ביחד, והם יצרו ספר שנקרא 'פיש הכריש'.

<אלכס שמידט: הכריש זה החברה הישראלית ואיך הילדים נכנסים לתוך החברה.

<אלכס שמידט: הם עברו פה איזה שהוא תהליך.

<אלכס שמידט: ספר מדהים.

<אלכס שמידט: ביטלנו את ערב השקת הספר בגלל המצב, אנחנו נחזור לזה בהמשך.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על 29 בתי ספר שמקבלים מאיתנו מורים שלנו שנכנסים לתוך בתי הספר, אנחנו ביחד עם הצוות החינוכי של בית הספר מוציאים את התלמידים שמתקשים במקצועות עתירי מלל ופשוט יושבים ועוזרים להם בשעות הבוקר.

<אלכס שמידט: זה באמת נעשה בשעות הבוקר.

<אלכס שמידט: מרכזי למידה בשיתוף משרד העלייה והעלייה.

<אלכס שמידט: יש לנו שניים.

<אלכס שמידט: הם מלאים בילדים.

<אלכס שמידט: הרבה מהרשויות האחרות באים ואומרים למה אתם צריכים אולפנים, איך יש לכם כל כך הרבה ילדים?

<אלכס שמידט: ילדים באים, כי מתנועות הנוער באים ועושים להם פעילויות, גם בני עקיבא, באמת כל הנציגים, וכמובן הדבר הכי חשוב שילד צריך זה אוכל.

<אלכס שמידט: מה שעוזר לילדים להגיע למרכזי למידה זה אוכל.

<אלכס שמידט: אחרי שהם יודעים שיש אוכל שלוש פעמים בשבוע ולמידה ומתנדבים הילדים פשוט באים.

<אלכס שמידט: מעורבויות חינוכיות טיפוליות.

<אלכס שמידט: באמת יש פה תמיכה ייחודית לנושא של קליטה ועלייה בתוך העיר, כשנותנים למשפחות ועוזרים להם להשתלב במערכת העירונית.

<אלכס שמידט: וקבוצות הורים, כמו שכבר אמרתי, בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה.

<אלכס שמידט: זה המענים שנותנים בחינוך העל יסודי.

<אלכס שמידט: שוב, חשוב היה לנו לחלק את כל הגילאים, כשאנחנו שומרים על רצף, אנחנו מתחילים בגיל 3 וצריכים ללוות את הילד עד גיל 18 ואת המשפחה שלו גם בהמשך.

<אלכס שמידט: אז אנחנו ממש מתמקדים בכל גיל.

<אלכס שמידט: יש פה מענה ל-500 תלמידים שלנו בתוך התיכונים.

<אלכס שמידט: שוב, יש שעות תגבור לקראת הבגרויות ובמהלך הבגרויות, או לימוד עם כל מיני תכניות מיוחדות, קבוצות נוער על זהות, צבא, כמו שאמר פה רומן מבית מורשה.

<אלכס שמידט: אנחנו מביאים קצינים דוברי רוסית לתוך העיר, הם נכנסים לתיכונים ומעבירים הדרכות לילדים על כל מיני נושאים שקשורים לצבא, ואיך אני, כעולה, הצלחתי בתוך השירות הצבאי.

יואל רזבוזוב: איפה הם נכנסים, לתוך בית הספר?

<אלכס שמידט: לבית מורשה יש פרויקט שנקרא זהות בקרב קציני צה"ל.

<רומן סוקשלוטסקי: אני אשמח להרחיב בכמה מילים.

<רומן סוקשלוטסקי: אנחנו בעצם מקיימים פרויקט שנקרא מהו"ת.

<רומן סוקשלוטסקי: מהו"ת זה ראשי תיבות של מסע הזהות בשיתוף עם בית מורשה וקרן ג'נסיס, בצבא הגנה לישראל כמובן.

<רומן סוקשלוטסקי: הפרויקט הזה מרכז קצינים עולים ולא רק עולים בדרגות של סרנים, רבי סרנים, שהם יוצאים למסע זהות למדינות דוברות רוסית, לקהילות דוברות רוסית בחו"ל, וכשהם חוזרים הקצינים האלה משתתפים בפעילויות העשרה, פיתוח מנהיגות, שירות משמעותי בצה"ל בקרב יחידות כמו היחידה פה ברמת גן, נכנסים לבתי ספר, נפגשים עם מועדוני נוער, עושים מפגשים עירוניים כדי באמת להכין גם את המלש"בים, את המיועדים לשירות ביטחון, וגם את ההורים.

<רומן סוקשלוטסקי: אנחנו מלווים גם את ההורים.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על עולים?

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על עולים ובני עולים.

יואל רזבוזוב: באיזה שפה עושים את זה?

<אלכס שמידט: עושים את זה ברוסית ויש גם מקרים שאנחנו עושים את זה בעברית, כי יש לנו עולים גם מארצות הברית.

<אלכס שמידט: תלוי איזה בית ספר.

יואל רזבוזוב: בבית הספר אתם מוציאים את הילדים מהכיתות?

<אלכס שמידט: כן, אנחנו מרכזים אותם באחת הכיתות, מביאים לשם את הקצין שהוא יושב ועונה להם על כל השאלות.

<אלכס שמידט: אנחנו שמנו לב שהחבר'ה שלנו - - -

יואל רזבוזוב: באיזה כיתות, באיזה גילאים?

<אלכס שמידט: אנחנו מתחילים את זה מכיתה ט'.

<אלכס שמידט: אנחנו מתחילים את זה כמה שיותר מוקדם בתיכונים, כי אנחנו זיהינו שהעולים הרבה פעמים כשהם יושבים במליאה עם כל החבר'ה שלהם הם מתביישים לשאול שאלות, כי הם אומרים, 'טוב, ההורים שלנו לא היו בצבא, אין לנו מספיק ידע' ואנשים לא שואלים.

<אלכס שמידט: כשהם יושבים רק הם עם הקצין שיכול לתת להם מידע, זה פשוט עובד אחרת.

<אלכס שמידט: יש לנו אחוז נמוך של אנשים שמשתמטים מצה"ל, אפשר להגיד.

<אלכס שמידט: כמובן אנחנו מדברים על עבודה מניעתית של כל מיני סטאז'רים ועובדי קידום נוער שאנחנו לוקחים מכל מיני מקומות, מבית ברל לדוגמה, ומשלבים בתוך התיכונים.

<אלכס שמידט: אנחנו עושים גם כנסים עירוניים, המון, אז אנחנו עושים כנס עירוני בנושא גיוס לצה"ל.

<אלכס שמידט: גם לצה"ל היה מעניין להבין שגם עולים אחרי 20 שנה צריכים עזרה ואנחנו הגענו לדרגות הכי גבוהות, כי כשעולה מתגייס, ביום הגיוס שואלים אותו 'איפה נולדת?

<אלכס שמידט: ' אז אם הוא אומר 'נולדתי בארץ' ואם הוא לא מזכיר שההורים שלו עלו מאיזה שהיא מדינה אין שום משבצת ואף אחד לא יודע.

<אלכס שמידט: לא צריך לדעת, אבל צריך להבין ואחרי תקופה מסוימת הילדים האלה נפלטים מהמערכת הצבאית ואז מתחילים לברר למה הוא נפלט מהמערכת הצבאית או מבינים שהוא לא היה בשיתוף פעולה עם הצבא, או לא סיפר על בעיות ת"ש.

יואל רזבוזוב: אתה מדבר על בני עולים שנולדו בארץ?

<אלכס שמידט: בני עולים שנולדו בארץ, כשהם עוברים תהליך גיוס - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שיש את זה בעדה האתיופית, השאלה אם יש את זה גם אצל דוברי רוסית.

<אלכס שמידט: יש דוברי רוסית ואנחנו ביקשנו מכרמית נפתלי ומגורמים אחרים בצה"ל, שאחראים על שירות עולים בצה"ל, את הנתונים.

<אלכס שמידט: גם הם לא יכלו לדעת את הנתונים, כי אין להם - - -

יואל רזבוזוב: אתה לא יכול לבודד את - - -

<אלכס שמידט: אבל הם מגיעים לכנס שלנו, הגיעו לשם קרוב ל-100 משפחות וכולם היו בשוק, כשהתחילו לדבר איתם רוסית, וההורים, 20 שנה בארץ, שואלים כל מיני שאלות, מה זה גיוס, מה זה צה"ל, לאיזה יחידות אפשר להגיע.

<אלכס שמידט: כאילו לכולם ברור שלא צריך להסביר, אז ממש צריך וזה מה שאנחנו עושים בכנסים העירוניים האלה בשפה הרוסית.

<אלכס שמידט: חניכה אישית בקבוצות לתלמידים.

<אלכס שמידט: היו מעל עשר קבוצות בכל מיני נושאים, זהות, מניעה, סמים, אלכוהול.

<אלכס שמידט: הכול, על כל הנושאים אנחנו מביאים קבוצות לתוך בתי הספר.

יואל רזבוזוב: 'עיר ללא אלימות', הרשות למלחמה בסמים פועלים כאן?

יואל רזבוזוב: או שמתחילים לפתח?

<דליה לין: פחות, עדיין לא.

<דליה לין: בדרך.

<דליה לין: אנחנו קבענו פגישה כדי לנסות - - - אנחנו לא עומדים בקריטריונים.

יואל רזבוזוב: 'עיר ללא אלימות'?

<דליה לין: כן.

יואל רזבוזוב: אני אדבר עם דני שחר.

<דליה לין: אני מאוד אשמח.

<דליה לין: אנחנו ניסינו לעשות תהליך, אנחנו לא עומדים בקריטריונים.

<דליה לין: אני יודעת שיש הרבה ערים שלא ואנחנו רוצים גם להיות חלק מזה.

<אלכס שמידט: אנחנו עובדים בקבוצות ביחד עם המשרד לעלייה וקליטה, עכשיו עובד פרויקט עם אל-סם בספארי.

<אלכס שמידט: יש שם קבוצה עכשיו שעובדת גם בקיץ.

<אלכס שמידט: שילוב תלמידים בתכניות עירוניות, בגרות חברתית, התנדבות, כנסים עירוניים.

<אלכס שמידט: זה באמת חשוב לנו להעביר לתלמידים ואנחנו יוצרים כל מיני אולפנים לתלמידים.

<אלכס שמידט: יש לנו אולפן ב - - - וקבוצה על אזורית ללימודי רוסית.

<אלכס שמידט: זה המענים שאנחנו נותנים לעולים.

<אלכס שמידט: המענים שאנחנו מצליחים לתת לגילאי 20-55.

<אלכס שמידט: אנחנו באמת מדברים על חבר'ה צעירים, יש פה סדנאות לפיתוח אישי לצעירים בשיתוף עם המשרד לעלייה וקליטה.

<אלכס שמידט: זה דווקא עובר בעברית, כי העולים שלנו צעירים, הם מספרד, מארצות הברית, מכל המדינות, משהו מאוד מגוון.

<אלכס שמידט: זה עיר מאוד צעירה, יש לנו הרבה מאוד מכללות פה, אז אנחנו רואים הרבה חבר'ה צעירים.

<אלכס שמידט: כנסים עירוניים, כבר הזכרנו בגיוס לצה"ל, אבל גם דו-לשוניות, איך לגדל ילד שמדבר בשתי שפות.

<אלכס שמידט: קבוצות נעורים, מוכנות לגיל התבגרות, קבוצות טיפוליות כמובן.

<אלכס שמידט: ייעוץ פרטני לעולים במגוון נושאים.

<אלכס שמידט: עולים המון נושאים, עכשיו אנחנו נמצאים בזמן חירום, אז לדוגמה השירות הפסיכולוגי חינוכי שלנו הכין נייר מאוד מפורט למשפחות איך להתנהג בזמן חירום.

<אלכס שמידט: אנחנו תרגמנו כמובן את המסמך, אבל צריך ל - - -

יואל רזבוזוב: קיבלתם חוברות ממשרד הקליטה והרווחה?

יואל רזבוזוב: יש חוברות מסודרות.

<אלכס שמידט: לא.

יואל רזבוזוב: לא קיבלתם.

יואל רזבוזוב: זה בדיוק איך זה בשטח.

יואל רזבוזוב: הם מכינים חוברות, והם - - -

<אלכס שמידט: אין לנו חוברות, אבל הודות לשפ"ח שלנו אנחנו - - -

יואל רזבוזוב: אנחנו נבקש שיביאו לכם חוברות.

יואל רזבוזוב: אני מקווה שאנחנו לא נצטרך את החוברות, אבל - - -

<שרה רווה: אנחנו גם קיבלנו, ממשרד הרווחה.

יואל רזבוזוב: כן, הם הכינו.

יואל רזבוזוב: קיבלתם?

יואל רזבוזוב: אבל - - -

<שרה רווה: אנחנו עוסקים בדרך כלל במשפחות וקיבלנו את זה.

יואל רזבוזוב: אבל צריך להעביר את זה ליחידות עולים, כי אז זה - - -

<שרה רווה: אנחנו העברנו את זה גם לעולים אצלנו.

<חגית פריידס: העברנו דרך לעולים בדף הקשר.

<אלכס שמידט: אז אנחנו מדברים גם על אתר עירוני ואתר של פורטל החינוך, שנמצא שם מידע שוטף כל הזמן, גם בשפה הרוסית, שמתעדכן כל הזמן, על מצב החירום ובכלל כל ההודעות.

<אלכס שמידט: אנחנו כמובן מדברים על אירועי תרבות לתושבים עולים שאנחנו עושים פה, לכל הגילאים, קידום עולים במישור התעסוקתי בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה וכמובן תחום ההתנדבות, שזה מאוד מאוד חשוב לנו.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים גם על אוכלוסייה יותר מבוגרת, על 55 פלוס.

<אלכס שמידט: תיכף אגף הרווחה יפרט גם בהמשך.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים פה על פיתוח תכניות ייחודיות למבוגרים, דוגמה קשר רב דורי.

<אלכס שמידט: רוב הקשר הרב דורי קיים בבית הספר היסודי, שמבוגרים נכנסים לבית ספר יסודי ואז תלמידי בית הספר היסודי עוזרים להם בלמידת מחשב וגם רושמים את הסיפורים שלהם.

<אלכס שמידט: בנושא של עולים דוברי רוסית אין דבר כזה, אז אנחנו לקחנו על עצמנו באחד התיכונים, עשינו פיילוט, הגיעו מבוגרים לבית ספר אֹהל שם, נכנסו, ישבו עם תלמידים לאורך השנה.

<אלכס שמידט: זה היה פרויקט מדהים שאנחנו הולכים להרחיב אותו.

<אלכס שמידט: פעילות פנאי לאוכלוסיות המבוגרים, טיולים, סיורים, רק עכשיו חזרנו ממיני ישראל, לפני המלחמה כמובן.

<אלכס שמידט: הרצאות לאוכלוסיית מבוגרים בנושאים מגוונים, תמיכה בארגון הווטרנים.

<אלכס שמידט: בעיר רמת גן יושב ארגון הווטרנים, הוא מטופל ובאמת נותנים להם מענה ראוי.

<אלכס שמידט: פיתוח תחום השכלת מבוגרים, אנחנו מדברים על תהילה, שזה דרך המשרד לאזרחים ותיקים, אנחנו משתפים איתם פעולה ואנחנו מכינים פה תכניות ייחודיות רק לעולים, כמו קורס אנגלית רק לעולים.

יואל רזבוזוב: מקבצי דיור יש לכם ברמת גן?

<אלכס שמידט: יש לנו מקבץ דיור אחד, היום יש שם 30 אנשים, משהו כזה.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על קורס הבנת הנקרא ואירועי תרבות לתושבים עולים.

<אלכס שמידט: שרה, זה השקף שלך.

<שרה רווה: אני אתחיל בפתיח בנושא אגף הרווחה, שההתייחסות אצלנו לעולים, גם ותיקים וגם חדשים, כל עולה שמגיע לאגף הרווחה מקבל טיפול ממגוון השירותים שיש לנו בתוך האגף, לאו דווקא לשירות מיוחד לעולים.

<שרה רווה: גם יש לנו עובדים סוציאליים במחלקות השונות שהם דוברי השפה הרוסית, במידת הצורך.

<שרה רווה: כמובן שיש לנו גם את העובדת הסוציאלית, תמרה, שתדבר בהמשך, שהיא כן עובדת סוציאלית לתחום של עולים והיא תרחיב על זה בהמשך.

<שרה רווה: בנושא קשישים.

<שרה רווה: יש לנו חמישה מועדוני קשישים שהם משרתים יוצאי חבר העמים.

<שרה רווה: כמובן שיש לנו עוד הרבה הרבה מועדונים בעיר, למעלה מ-40, שהם לכלל הקשישים, הרבה מהעולים הוותיקים משתלבים במועדונים האלה, אבל יש חמישה שהם מיועדים לציבור יוצאי חבר העמים.

<שרה רווה: במסגרת המועדונים נמצאו קשישים מברית המועצות לשעבר שרצו לכתוב את סיפור חייהם והם נעזרים בתלמידים דוברי השפה הרוסית מהתיכונים, וזה פרויקט מאוד יפה שיצא לדרך.

<שרה רווה: כן רלוונטי כרגע הנושא של הדרכות בשפה הרוסית בשעת חירום.

<שרה רווה: אז במועדונים האלה, שמגיעים הקשישים דוברי השפה הרוסית, אנחנו כן דואגים לעניין הזה יחד עם פיקוד העורף.

<שרה רווה: כמובן שכל קשיש, בין אם הוא ישראלי, בין אם הוא עולה ותיק ובין אם הוא עולה חדש, יכול להגיע למחלקה לרווחת הגמלאי, לבקש עזרה וצורך בטיפול והוא מקבל מענה.

<שרה רווה: משהו כן בעיר שלנו, יש שני בתים חמים לעולים בעיר.

<שרה רווה: בתים חמים, אם צריך לפרט, מדובר בבן אדם שמזמין לתוך הבית שלו הפרטי עולים חברים, הוא משווק את העניין ומגיעים אליו עולים אחת לשבוע.

<שרה רווה: הוא מקבל תקציב לקנות מזון ולפעילות שהוא עורך שם.

יואל רזבוזוב: מי מתקצב את זה?

<שרה רווה: יש פרויקט כזה שנקרא בתים חמים.

יואל רזבוזוב: אני מכיר את פרויקט בתים חמים, השאלה אם הוא חלק מהרווחה וחלק מהגלובל פורום?

<בת חן פיליפ: חלק הרווחה, חלק הרשות.

<שרה רווה: אז יש שני בתים כאלה בעיר.

<שרה רווה: כמובן שיש עוד המון המון מענים לקשישים בעיר, שאני לא מפרטת, כי הקשישים העולים מגיעים ומקבלים את השירות שהם זקוקים לו בעיר.

<בת חן פיליפ: חשוב להדגיש שמבחינת העולים שעלו והם קשישים היום, זה אותם עולים - - -

יואל רזבוזוב: הם כולם נמצאים אצלכם?

<שרה רווה: לא, רק מי שזקוק.

יואל רזבוזוב: מי שזקוק זה מי שנמצא נגיד על אבטחת הכנסה?

יואל רזבוזוב: או שגם הם לא חייבים?

<קריאה: מי שפנה.

יואל רזבוזוב: וכמה פנו?

יואל רזבוזוב: יש לכם סטטיסטיקה קצת?

<בת חן פיליפ: אני מדברת על קבוצת העולים שעלו בעיקר בשנות ה-90.

<בת חן פיליפ: אלה אותם אנשים שהם כבר 20 שנה בארץ והם עדיין מדברים את השפה.

<בת חן פיליפ: כלומר חוץ מלדבר את השפה, וזה הקושי, הייתה תקופה שהיינו יותר מיינדד באמת לתת טיפול מיוחד ובסך הכול אצלנו מאוד מנסים לתת לאנשים איכשהו לעבור את האינטגרציה פה בארץ.

<בת חן פיליפ: אצל קשישים זה יותר מסובך, אנחנו גם פחות לוחצים.

<בת חן פיליפ: יש גם את הרעיון ואת הערך הזה של לשמר את הערכים שהיו בעבר, אלה ערכים נפלאים שגם המדינה הרוויחה מהם.

<בת חן פיליפ: אז יש כאן שילוב מאוד מיוחד.

<בת חן פיליפ: לגבי הרווחה, בהחלט מי שמגיע היום והוא עלה בשנות ה-90, הוא כבר לא נחשב כעולה מבחינת השנים, אבל הוא מקבל את כל ההתייחסות מבחינת השפה, כי זה הקושי בעיקר, וגם מבחינה מנטלית.

<בת חן פיליפ: מי שמטפל בו אלה אנשים שעלו מרוסיה בעבר והם דוברי רוסית.

<בת חן פיליפ: זה ההבדל.

<בת חן פיליפ: אחר כך תמרה תדבר על המשפחות של הביניים.

<בת חן פיליפ: שרה התחילה עם הקשישים ואנחנו נרד לכיוון הביניים.

<שרה רווה: אני רק יכולה לציין שאם אתה שואל לגבי מספרים, יש 70 משפחות עולות, כשאצלנו ההגדרה של עולים זה עשר שנים אחורה, זאת אומרת שעלו מ-2004.

<שרה רווה: אז 70 משפחות של קשישים.

יואל רזבוזוב: והקשישים שעלו בשנות ה-90 פונים אליכם?

<שרה רווה: בוודאי.

יואל רזבוזוב: כי גם מבחינת התרבות אוהבים פחות לפנות לרווחה, כי זה לא מקובל.

יואל רזבוזוב: זה דבר אחד - - -

<לנה פוגל: אנחנו מנסים להסביר להם שזה לא דבר רע וזה לא משהו תלותי, זה רק - - -

<בת חן פיליפ: אולי נשמע רגע על דור הביניים שלנה מלווה אותם כבר עשר שנים.

<בת חן פיליפ: כשהם מגיעים להיות קשישים, אלה מלפני 20 שנה, הם עברו איזה שהוא תהליך - - -

יואל רזבוזוב: הביטחון התזונתי עובר דרככם עכשיו?

<בת חן פיליפ: זה רק בתיאוריה, אנחנו נותנים - - -

<קריאה: - - - דרך משרד הקליטה - - -

יואל רזבוזוב: כן, אנחנו עושים איזה שהוא שינוי.

<אלכס שמידט: אנחנו נחזור לרווחה, אני רק אסיים עם הנתונים.

<אלכס שמידט: המבנה הארגוני של היחידה, אז אנחנו מדברים על 6 אנשי מטה ואנחנו מדברים על 20 מורות שמועסקות אצלנו בתוך גני הילדים ובתי הספר, 9 מפעילי חוגים, חלק ראיתם פה, ו-88 מתנדבים.

<אלכס שמידט: זה כוח אדיר, מה שהצלחנו באמת להביא השנה דרך משרד הקליטה והעלייה, תנועות נוער, צעירים ועוד כל מיני, אנחנו אוספים מכל מיני מקומות.

<אלכס שמידט: היו לנו 87 מתנדבים, הם עזרו למעל 180 צעירים, ילדים מהגיל הרך ועד 18, בכל מיני תחומים, גם קבוצתי, גם אישי, גם בתוך שעות הבוקר.

<אלכס שמידט: זה כוח עבודה אדיר שעוזר לנו.

<אלכס שמידט: בשנת הלימודים האחרונה אנחנו הצלחנו לעזור ל-1,500 תלמידים ול-3,000 הורים.

<אלכס שמידט: כך היחידה עבדה.

<אלכס שמידט: אני רוצה להראות ממש בשתי דקות, רצינו להביא לפה משפחות, אבל לא היינו בטוחים עד כמה הוועדה תתקיים ולא רצינו להביא אותם ברגע האחרון, אז אני רוצה להציג שתי דקות של כתבה ששודרה בערוץ בשפה רוסית ב-40 מדינות, שקצת מספרת על מה אנחנו עושים בתוך העיר.

<אלכס שמידט: (הקרנת סרט).

<אלכס שמידט: תודה.

<אלכס שמידט: אנחנו תיכף נעבור להמשך המצגת של אגף הרווחה.

<אלכס שמידט: חשוב פה לציין מה שראיתם, אנחנו גם מטפלים בילדים שהם לא מוגדרים מבחינת המדינה כילדים.

יואל רזבוזוב: חסרי מעמד.

<אלכס שמידט: עולים וגם מהגרים.

<אלכס שמידט: יש לנו לא מעט מהגרים פה.

<אלכס שמידט: אנחנו נותנים מענה לכולם, לא מסתכלים מה רשום בתעודת הזהות או מה ההגדרה שלו.

<אלכס שמידט: בבקשה, תמרה.

<תמרה אדמין: אני ארחיב ממש בקצרה על העבודה של יחידת העולים באגף הרווחה, שמטפלת בעולים שמוגדרים כעולים, אני כבר אסביר.

<תמרה אדמין: אגף הרווחה מטפל בשאר העולים שעלו בשנים קודם לכן במסגרת המחלקות האחרות ואני ארחיב על יחידת העולים.

<תמרה אדמין: מי שמוגדר כעולה באגף הרווחה הוא עשר שנים אחורה, אלה שעלו אחרי 2004 וכאלה שעלו בעקבות חוק השבות.

<תמרה אדמין: הם אלה שעלו לטיפול אצלי ובנוסף אלה שעלו לפני כן והם לא דוברי השפה העברית.

<תמרה אדמין: חלק מהעבודה העיקרית היא בניית קשר עם אותן משפחות.

<תמרה אדמין: אנחנו מדברים על מעל 200 עולים, שעלו ממש בשנים האחרונות.

<תמרה אדמין: אנחנו רואים עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר, ממדינות דרום אמריקה, כמו ונצואלה, צ'ילה, ברזיל, יש מהונגריה, יש מספרד, יש משפחה מאתיופיה, זה מאוד מאוד מגוון ואני נמצאת בקשר רציף עם כל המשפחות.

<תמרה אדמין: מתן תמיכה רגשית באה לידי ביטוי גם לפרט, גם למשפחה, כשמוקד התמיכה הרגשית הוא עלייה ואני לא ארחיב פה שהגירה הוא משבר על לכל הדעות.

<תמרה אדמין: אני מניחה שכולם יודעים זאת גם בלי שארחיב.

<תמרה אדמין: העבודה היא גם בסיוע כלכלי, גם בגישור מול הקהילה וגם מיצוי זכויות וגם בהיבט הרגשי.

<תמרה אדמין: בסיוע הכלכלי אנחנו עוזרים דרך תקנון של העבודה הסוציאלית בתוך האגף וגם פנייה לקרנות, לעמותות, לגורמים שיכולים לתרום כסף על מנת לעזור לאותן משפחות שנמצאות במצב כלכלי שעלול להיות בעייתי בשנים הראשונות בארץ.

<תמרה אדמין: אנחנו גם פוגשים את המשפחות הקשות יותר.

<תמרה אדמין: אולי המשפחות שמטופלות אצלי הן לא בסדר גודל של כל כך הרבה משפחות, כמו שציינתם, אבל הן נמצאות ברצף בקיצון, במצב שלהם.

<תמרה אדמין: אני ארחיב לגבי הייעוץ והתיווך בקהילה.

<תמרה אדמין: אנחנו עובדים יחד עם משרד הקליטה, אני עובדת מול הביטוח הלאומי, מול משרד השיכון על שלוחותיו.

<תמרה אדמין: כל גורם בקהילה שיכול לתרום לעולים, אני עובדת באופן רציף איתם, גם בהיבט התרגום, גם בהיבט הכתיבה, פנייה, הפניה.

<תמרה אדמין: אנחנו בנוסף רואים אצל אותם עולים הרבה מקרי אלימות, אני מפנה אותם גם לגורמים הנכונים בתוך האגף, גם הגורמים מחוץ לאגף שיכולים לתרום, כמו עמותת 'אפשר'.

<תמרה אדמין: האנשים האלה לא יודעים לבד לאן לפנות, לאן ללכת ואיך להתמצא.

<תמרה אדמין: בנוסף אני משלבת אותם ברצף השירותים של אגף הרווחה, החל מהמעון דרך חוק הפעוטות בסיכון, יש סעיף של הגירה שדרכו אפשר לשלב פעוטות במעונות כדי לעזור לאמהות או להורים להישרדות הכלכלית לצאת לעבודה.

<תמרה אדמין: יש מועדוניות, על אחת מהן אני כבר ארחיב, שהיא מיועדת לעולים, ומועדוני מתבגרים.

<תמרה אדמין: אני ארחיב עכשיו על המועדונית שמיועדת לילדים של עולים, שזו מסגרת שאני מרכזת.

<תמרה אדמין: זו מסגרת חמה וטיפולית שמיועדת לכ-15 ילדים מכיתות א' עד ד' שעובדת יום יום, נותנת להם ארוחה חמה ומבושלת אחרי בית הספר כל יום.

<תמרה אדמין: יש חוגים, יש פעילויות, עבודה על מיומנויות חברתיות, כישורים חברתיים.

<תמרה אדמין: אנחנו עובדים איתם על ויסות עצמי, על ביטוי עצמי של רגשות, על דימוי עצמי, דברים שהם מאוד מאוד בעייתיים אצל הילדים האלה שהמשפחות שלהם לא תמיד עד הסוף פנויות למצב הרגשי שלהם.

יואל רזבוזוב: מי מממן את זה?

<בת חן פיליפ: משרד הרווחה.

<בת חן פיליפ: זה חלק ממועדוניות - - -

יואל רזבוזוב: ומי מגיע לשם, מה הקריטריונים?

<תמרה אדמין: הילדים של המשפחות העולות.

<בת חן פיליפ: ושהם בסיכון.

<בת חן פיליפ: חשוב להגיד שהם בסיכון.

יואל רזבוזוב: אז זה החינוך הבלתי פורמלי של העולים?

<תמרה אדמין: הילדים של המשפחות העולות שנמצאות בסיכון.

<תמרה אדמין: אלה שנמצאות תחת היחידה לעולים.

<דליה לין: זה רק המשפחות שמוכרות לרווחה.

<תמרה אדמין: אני גם נמצאת בקשר רציף עם ההורים של הילדים, המועדונית גם עוזרת לי לשמור על קשר ארוך טווח איתם.

<תמרה אדמין: אני ארחיב על כמה פעילויות שאנחנו עושים במסגרת המועדונית, אחת מהן היא בשיתוף של משרד הקליטה, שזה חוג של אלכסנדר צ'רקוב, שזה אמן, הוא עצמו עולה ומאוד רגיש לתחום, הוא עובד איתם על פי כל היבטי האמנות, פיסול, ציור, העצמה דרך הכלים האמנותיים.

<תמרה אדמין: זה עובד כבר כמה שנים בצורה מופלאה.

<תמרה אדמין: יש שם חוג פסיכו דרמה שגם עובד עם הילדים על הדימוי העצמי.

<תמרה אדמין: יש מטפל שעובד על הקשר הורה-ילד, כל פעם עם משפחה אחרת.

<תמרה אדמין: בנוסף, מה שייחודי למועדונית הזאת, יש לנו שש מועדוניות כאלה באגף, זה שאנחנו עובדים איתם הרבה על חגים.

<תמרה אדמין: אני מכניסה הרבה תכנים של חגים בשביל הזהות היהודית, הזהות הישראלית, פעילויות של הורים וילדים, על מנת לחדד את החגים בארץ ולשלב אותם כמה שיותר ויותר.

<תמרה אדמין: כשבתי הספר סגורים המועדונית עובדת משמונה עד אחת.

<אלכס שמידט: אנחנו נעבור לשרה.

<אלכס שמידט: אנחנו לקראת הסיכום ואז אנחנו נוכל לדבר כולנו.

<שרה רווה: אז אני רוצה להתייחס למסגרת קהילתית שדווקא במסגרת הזאת לעולה אין - - - שוב, זה קצת מזכיר את יחידת העולים, לא צריך להיות שנה מסוימת שעלית בה לארץ, אתה גם לא חייב להיות מוכר ברווחה, זו פעילות קהילתית ויש לנו את מועדון עולים לגיל הביניים שלנה מרכזת אותו ומלי מנהלת את המדור הזה.

<שרה רווה: המסגרת הזאת בעצם מהווה מקור להעצמה, מידע וזכויות, השתייכות, תמיכה, מקום שבו יכולים להגיע ולהרגיש שיש להם מעגל חברתי משלהם.

<שרה רווה: אנחנו שמנו כאן הרבה תמונות, שתחוו.

<שרה רווה: במקום שאני אדבר הרבה, שפשוט תראו מה אנחנו עושים בתוך המועדון.

<שרה רווה: אנחנו משתדלים לשלב גם פעילות תרבות שיותר מאפיינת את התרבות של העולים, שמעניינת אותם והם רוצים ואנחנו משמרים את המקום הזה, אבל בדיוק לאחרונה לנה סיפרה לי שיש דרישה ליהנות מתרבות ישראלית.

<שרה רווה: לאחרונה היה ערב שירים של אריק איינשטיין ויהורם גאון וירדנה ארזי והם מאוד מנסים להתחבר וללמוד ולהיות קשובים גם לעניין הזה ואנחנו רוצים להגביר את העניין הזה.

<שרה רווה: יש הרצאות בתחומים שונים, כל מיני תחומים ובעיקר גם היכרות עם עדות וכל מיני מרכיבים בתוך ארץ ישראל, בין אם זה יהודים ובין אם זה להכיר גם תרבויות אחרות.

<שרה רווה: אנחנו גם עורכים בתוך המועדון מסיבות, בדיוק בשבוע הבא אנחנו עורכים את מסיבת הסיום.

<שרה רווה: אנחנו המון יוצאים איתם, יש דרישה מאוד גדולה לצאת לטיולים ברחבי הארץ, גם סיורים בתוך העיר רמת גן כמובן, אבל גם להכיר את הארץ.

<שרה רווה: הם טיילו לאורך השנים מהצפון ועד לדרום, הם מאוד אוהבים את זה, זה מאוד חשוב להם.

<שרה רווה: החלק היותר רגשי שאנחנו מקיימים במועדון שלנו ובפעילות שלנו זה קבוצת תמיכה בסדנאות, בתחום של הורות, קבוצת סבתות שלנה הנחתה, הנחיית קבוצות, העצמת נשים.

<שרה רווה: כל מיני קבוצות שאנחנו לוקחים מתוך האוכלוסייה, מבינים מה הצרכים שלהם ואיתם אנחנו פועלים לתת מענים.

<שרה רווה: עוד מעט אני אתייחס לזה יותר לעומק.

<שרה רווה: הסדנה האחרונה שמסתיימת עכשיו זה העצמה באמצעות צילום.

<שרה רווה: העולים צילמו את עצמם ואת סביבתם ומתוך התמונות שהם צילמו יש ניתוח על הדימוי העצמי שלהם, על איך הם רואים את עצמם וכו' וכל הצילומים שלהם יוצגו במסיבה בשבוע הבא בתערוכה.

<שרה רווה: התמונות המובחרות מביניהם.

<שרה רווה: יש במקום גם ייעוצים מכל הסוגים, שהעולים זקוקים, משפטי, פסיכולוגי, כלכלי, זכויות, כל מה שצריך, הכול באמת בהתנדבות.

<שרה רווה: כן חשוב לי לציין את העקרונות על פיהם אנחנו פועלים.

<שרה רווה: חשוב לנו מאוד בתחום של עבודה קהילתית לפתח מנהיגות.

<שרה רווה: אנחנו עובדים עם מנהיגות של העולים עצמם, לנה עובדת עם קבוצת פעילים, יחד איתם אנחנו מאתרים צרכים וחושבים על מענים מתאימים לאותם צרכים.

<שרה רווה: הפעילים הללו, אנחנו כמובן מכשירים אותם והם עובדים איתנו משלב התכנון ועד שלב ההערכה של הפעילות עצמה.

<שרה רווה: העולים מגיעים, מאוד נהנים מהפעילות.

<שרה רווה: אני חושבת שזה המסר המרכזי, והתמונות הן ככה טוב מראה עיניים ממשמע אוזניים.

<אלכס שמידט: חשוב לנו באמת להגיד, דיברנו ביחד עם אגף הרווחה ועם גורמים נוספים ברשות כדי באמת להבין לאן פנינו, בעצם מה אנחנו רוצים עוד להשיג.

<אלכס שמידט: חשוב להבין, כולם רואים פה עכשיו את המצגת ואנחנו מצליחים לעשות הרבה דברים טובים וחשוב לנו להגיד במילים שלא יהיה רושם שלא חסר לנו.

<אלכס שמידט: חסר לנו הרבה ואנחנו רוצים לטפל בעוד תחומים ולהרחיב דברים.

<אלכס שמידט: אנחנו משתדלים לעשות כי באמת ראש העיר והנהלת העיר ומנכ"ל העירייה, שלא נמצא פה, אבל הוא היה גם חלק מהתחום, כמובן מנהלי אגפים, הם שמים לפנינו יעדים ואנחנו עושים עבודה הכי טובה שאנחנו יכולים.

<אלכס שמידט: כמובן אנחנו רוצים להמשיך אז אנחנו מאוד מאמינים בקידום נושא עידוד עלייה לעיר, ופה באמת תודה למשרד העלייה והקליטה, עכשיו קיבלנו פרויקטור, בן אדם שידאג להביא עולים לעיר.

<אלכס שמידט: זה משהו מאוד חדש ואני יודע שזה לא רגיל לקבל כזאת מתנה.

<אלכס שמידט: הרחבת היקף הפעילות לטובת תושבי העיר בגילאי 25 פלוס.

<אלכס שמידט: פה חשוב להגיד, אנחנו מבינים שהעולים שבאו בשנות ה-90 נכון להיום עוד מעט הם ייצאו לפנסיה, האנשים שהיו פה 20 שנה מעל זה בארץ יוצאים לפנסיה והאנשים צברו פה שפה, ניסיון, יש להם הון תרבותי עשיר שצריך לעשות איתו משהו ולכוון אותו בצורה הכי טובה.

<אלכס שמידט: זאת אומרת מי שהיו פה רופאים, מהנדסים, היי טק וגם תחומים אחרים, האנשים יכולים להיכנס גם למערכת החינוך הפורמלית, גם לבלתי פורמלית, ולעזור לנו גם בשילוב וגם הם ימצאו עכשיו זמן להשתלב, כי הם היו עסוקים הרבה מאוד בעבודה ובהישרדות ופה אנחנו יכולים לתת להם מענים וכמובן לזה אנחנו צריכים משאבים כדי לשלב אותם.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים על פיתוח תכניות נוספות לקידום נושא הרב תרבותיות וזהות ישראלית ושילוב מיטבי בחברה בקרב אוכלוסיית העולים.

<אלכס שמידט: על נושא זהות אנחנו בכלל לא דיברנו פה, אבל זה דבר שהוא אוניברסלי, אנחנו לא ניכנס לזה, אבל הילדים שלנו מבולבלים, המבוגרים מבולבלים, אנשים מבולבלים ולא יודעים מה הזהות שלהם ואנחנו צריכים להשקיע שם המון עם תנועות הנוער ועם כל הגופים האחרים ביחד.

<אלכס שמידט: המשך פיתוח ממשקי עבודה עם משרדי ממשלה ועמותות וארגונים.

<אלכס שמידט: כמובן את כל זה אי אפשר לעשות בלי המשך עבודה מערכתית, שאנחנו מנהלים בעיר.

<אלכס שמידט: העצמת ההון האנושי הקיים ברשות וכמובן הגברת מעורבות ההורים בתהליך החינוכי ובכל התהליכים בכלל, כי אנחנו מבינים שההורים מאוד חשובים לנו.

<אלכס שמידט: לפני שנעבור לחלק הבא, כי באמת הבאנו גם בהמשך כל מיני נושאים לדיון כרשות שרצינו להעלות.

<אלכס שמידט: מישהו רוצה להתייחס?

יואל רזבוזוב: בסיכום אני אתייחס.

<אלכס שמידט: עכשיו אני חושב אם מישהו רוצה להתייחס למה שהוא רואה, למודל, כי בהמשך אנחנו רוצים - - -

<דליה לין: אני חושבת שבנושאים לדיון הדברים יעלו.

<אלכס שמידט: קודם כל יש לכולם את הנושאים בקלסרים.

<אלכס שמידט: אנחנו גיבשנו כלים לכל מיני נושאים.

<אלכס שמידט: אחד מהנושאים הראשונים היינו רוצים להעלות ולבקש מהוועדה גם לקדם את הנושא זה הגדרת העיר רמת גן כעיר קולטת עלייה.

<אלכס שמידט: אנחנו גם בקשר עם המרכז לשלטון מקומי, עם רות דיין,שמקדמת את הנושא.

<אלכס שמידט: אנחנו יודעים שהנושא הזה כל הזמן נמצא בשיחה מי היא בכלל עיר קולטת עלייה.

<אלכס שמידט: אני יודע שכולם מביאים את הדוגמה של רמת השרון, שהיא קולטת עלייה ורמת גן לא.

<אלכס שמידט: ברמת גן באמת קרוב ל-12,000, אנחנו מדברים פה על אוכלוסייה ענקית שמגיעה.

<אלכס שמידט: אני יודע שמדברים עכשיו על סביב 14%, זאת אומרת מי שיהיה 14% בעיר הוא יהיה עיר קולטת עלייה, אנחנו גם רוצים - - -

יואל רזבוזוב: אלה דיבורים באוויר.

יואל רזבוזוב: אין לזה שום - - - אני מטפל בנושא של ערים קולטות עלייה.

יואל רזבוזוב: אנחנו קיימנו דיונים, אני בקשר עם משרד האוצר, עם שר האוצר, בנושא הזה, גם עם שר הפנים.

יואל רזבוזוב: היום אנחנו לא יודעים מבחינת המדיניות, תמיד יש את הדוגמה הקיצונית, רמת השרון ואני תמיד משווה את זה לנתניה, כי אני באתי לנתניה, בנתניה המצב הרבה יותר חמור מאשר כאן, 17,000 עולים רק מהעדה האתיופית ועוד 40,000 מברית המועצות לשעבר ועוד עולים מארצות שונות, והיא לא נכנסת לעיר קולטת עלייה.

<דליה לין: לא נכנסת?

<דליה לין: זה אבסורד.

יואל רזבוזוב: זה באמת אבסורד.

יואל רזבוזוב: ראש העיר מרים פיירברג פשוט משתגעת מזה.

יואל רזבוזוב: היום, לשנות את המודל, הרי מה זה עיר קולטת עלייה?

יואל רזבוזוב: על מבני ציבור, משרדים ממשלתיים מקבלים החזר ארנונה.

יואל רזבוזוב: ניסינו ושילבנו כמה נוסחאות, שיחקנו עם זה, הבעיה זה באמת אם עכשיו משנים את זה, יש עמדה אחת שבכלל לבטל את המושג הזה לגמרי ולעזור לערים שצריכות.

יואל רזבוזוב: היום יש לנו גל גדול של עלייה ויש הרבה עולים וכמו שאמרתי רק 700 ילדים שעלו לנתניה עכשיו, כיתות, צריך לבנות מבנים, צריך מורים, יש באמת לא מעט בעיות.

יואל רזבוזוב: אז זה עדיין בטיפול.

יואל רזבוזוב: אני לא רואה לזה סוף עכשיו וזה באמת הרבה דיבורים.

יואל רזבוזוב: זה עובר מהידיים של שר האוצר לשר הפנים ובחזרה, כי אף אחד לא באמת מוצא פתרון.

יואל רזבוזוב: אני חושב שכדאי לשנות את הנוסחה.

יואל רזבוזוב: גם הנוסחה הראשונה שהייתה, זה היה מעל 20% עולים, עדיין רמת גן לא שם.

יואל רזבוזוב: אז זה בנושא הזה.

יואל רזבוזוב: אני פשוט מעדכן שזה קצת תקוע.

<אלכס שמידט: שוב, אנחנו נשמח במידה שתדברו שאנחנו ניכנס לשם.

יואל רזבוזוב: אני לא אשכח אתכם.

<אלכס שמידט: כי העיר נותנת המון.

<אלכס שמידט: אנחנו נזכיר לך.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים גם על הכרת המושג ילדים עולים כדור שני דוברי רוסית.

<אלכס שמידט: אני רוצה להגיד פה מילה, באמת.

<אלכס שמידט: לפני יומיים אנחנו נפגשנו עם מאיה שריר, גם אלכס פרידברג נמצא איתנו פה, ודיברנו המון.

<אלכס שמידט: אנחנו רואים שדור שני לעולים דוברי רוסית, אני יודע שהם נולדו פה, 170,000, לתת תמיכה תקציבית לכולם זה בלתי אפשרי, אנחנו גם לא אומרים שצריך לתת לכולם, אנחנו מכירים מעל 3,000 ילדים אבל אנחנו נותנים לקרוב ל-1,500, כי אנחנו נותנים באמת לאותם שממש הכי הכי זקוקים ואנחנו לא שומעים שיש שיח בציבור שמדבר על דור שני.

<אלכס שמידט: אנחנו לא רואים תקציבים מיוחדים, לא בשירות הפסיכולוגי חינוכי, לא בייעוץ החינוכי - - -

יואל רזבוזוב: עוד פעם, בוא נגדיר דור שני.

<אלכס שמידט: דור שני אלה ילדים שנולדו להורים עולים, אבל ממשיכים בהתנהגות שמקשה עליהם להשתלב מבחינה חברתית או לימודית.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים, בוא נגיד על הדור שלי - - -

<אלכס שמידט: משנות ה-90.

יואל רזבוזוב: משנות ה-90, אבל עוד פעם, החבר'ה שעלו בשנות ה-90 בגילי, שהם פלוס מינוס 30 עד 40, הילדים שלהם שנולדים בארץ, אין לנו פה - - - אנחנו מכירים את העניין שיש את הגנים הרוסיים ששולחים והילדים מגיעים לכיתה א' ולא יודעים את השפה.

יואל רזבוזוב: יש את העניין הזה וצריך באמת לראות איך מתקצבים את הנושא.

יואל רזבוזוב: מבחינת הבעיה, לפחות אני, יש לי שתי בנות קטנות, אני לא רואה בעיה שלהן בשילוב, או שצריך משהו מיוחד.

<אלכס שמידט: אז יש בעיות.

יואל רזבוזוב: אולי לעולים חדשים שעלו לפני כעשר שנים והילדים שלהם נולדו פה, אבל אלה שעלו בשנות ה-90, השאלה אם להם יש בעיות.

<אלכס שמידט: יש בעיות.

<אלכס שמידט: אני חושב שערן ואורלי, שהיא מפקחת גם על יועצות בבתי ספר ברמת גן, יכולים לפתוח ולהגיד עם מה אנחנו מתמודדים כאן.

יואל רזבוזוב: מבחינת תרבות אנחנו יודעים שהם סופגים תרבות בבית, תרבות שהיא קצת שונה והכול, אבל עוד פעם, איפה הבעיות ולמה צריך לתקצב את זה?

<ערן ירושלמי: אני מנהל בית ספר תיכון, בית ספר מקיף רמת גן.

<ערן ירושלמי: רק אני מצטרף לכל הדברים שנאמרו פה לגבי שיתוף הפעולה המלא שיש בעיר.

<ערן ירושלמי: עוטפים אצלנו את התלמידים ואת הצוות באמת בכל היבט אפשרי, אני לא סתם יושב פה עם - - - העבודה היא מאוד צמודה במהלך השנה.

<ערן ירושלמי: אני חושב שאתה מסתכל ואתה אומר, 'אני לא יכול להאמין', אני חושב שאתה מסתכל על אוכלוסייה קצת אחרת.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין לאיזה אוכלוסייה אתם מתכוונים.

<ערן ירושלמי: האוכלוסייה של בית הספר, זה בית ספר קטן, של 300 תלמידים, היא אוכלוסייה מאוד מורכבת ומאוד מאתגרת מכל מיני היבטים.

<ערן ירושלמי: יש לנו בבית הספר כ-50 עולים ובני עולים.

<ערן ירושלמי: זאת אומרת האחוז בבית הספר הוא מאוד מאוד גבוה.

<ערן ירושלמי: כל מה שאלכס אמר מקודם בנושא של הזנה ונסיעות וכל העזרה הכלכלית, זה משהו שמאוד בא לידי ביטוי כאן, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שהיום רכישת השכלה זה המפתח להצלחה בחיים.

<ערן ירושלמי: אני לא מדבר אך ורק על השכלה גבוהה, אני מדבר באופן כללי.

<ערן ירושלמי: ילד שמגיע לכיתה י' או י"א ולא יודע עדיין לקרוא.

יואל רזבוזוב: זה לא יכול להיות לילד שנולד בארץ?

<ערן ירושלמי: זה גם לבני עולים, משפחות שלא עושות תיווך ולא מסייעות ואלה כשלים שבעצם עוברים משנה לשנה.

<ערן ירושלמי: כשאני אומר לא יודע לקרוא, אני לא מתכוון שהוא לא יודע לקרוא ולפענח את הדברים, אלא בין קריאה ופענוח לבין קריאה, פענוח, הבנה והצלחה בבחינות יש פער מאוד מאוד גדול.

<ערן ירושלמי: כתוצאה מכך גם יש הרבה פעמים מצבים שלאחר כיתה י' תלמידים נושרים מבית הספר בשביל ללכת ולעבוד ולעזור בפרנסת הבית.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על משפחות רווחה.

<ערן ירושלמי: אני רק אומר שכחלק מזה שהלימודים בעצם הם איזה שהוא מכשול והשפה היא מכשול, אז הילדים מוצאים מפלט במקום אחר.

יואל רזבוזוב: זה נכון, אבל עוד פעם, השאלה, אני מנסה למקד על איזה קבוצה אנחנו מדברים, על אלה שנולדו בארץ?

יואל רזבוזוב: אני פעם ראיתי בכוכב נולד ילדה שהגיעה לגמר, היא נולדה בארץ ודיברה עם מבטא כבד כבד כבד.

יואל רזבוזוב: דווקא מנתניה, אני לא זוכר איך קראו לה, זו הייתה פעם ראשונה שראיתי את התופעה, מי שנולד בארץ ומדבר עם מבטא, אבל זה לא אומר שהיא לא יודעת לקרוא ולכתוב, אבל היא דיברה כי דיברו כך בבית.

<ערן ירושלמי: אז יש שתי קבוצות, אלה שנולדו בארץ ובני עולים.

<ערן ירושלמי: אלה שתי קבוצות שהתייחסת אליהן כרגע.

יואל רזבוזוב: בני עולים שנולדו בארץ.

<ערן ירושלמי: לא, אני מדבר על בני עולים ויש תלמידים שעלו בשנים האחרונות ו - - -

יואל רזבוזוב: לא, אלה עולים חדשים.

<ערן ירושלמי: אז אני התייחסתי לשתי קבוצות.

<אנה נתיב: אני אשמח להתייחס לשאלתך.

<אנה נתיב: אני אנה, אני פסיכולוגית מהשפ"ח, אני בעצם עובדת החל מהשנה עם יחידת העולים, שזו פונקציה חדשה פה בעיר.

<אנה נתיב: עד עכשיו לא היה פסיכולוג שעבד איתם.

<אנה נתיב: מהשנה ובתקווה הלאה זה יילך ויתפתח, כי יש לזה המון המון צורך.

<אנה נתיב: בכל מקרה אני רוצה להתייחס.

<אנה נתיב: מה שאתה מתאר זה גם מה שאני מכירה במעגל החברתי שלי, היות שגם אני עליתי בשנות ה-90, ובעצם אני מניחה שהילדים שלי ידברו עברית וישתלבו בצורה שוטפת.

<אנה נתיב: עם זאת יש אוכלוסייה מאוד גדולה של הורים שעלו בגיל שאנחנו עלינו, או בגיל יותר מבוגר, למשל בגיל 20 והילדים כבר נולדו פה, או 22 או 25, וההורים האלה לא יכולים לעזור לילדים שלהם בשום דבר לימודי.

<אנה נתיב: בעצם ברגע שיש איזה שהוא קושי הם גם לא מקבלים מהבית את התמיכה, גם לא מקבלים מהבית איזה שהוא נופך תרבותי נוסף שקשור לתרבות הישראלית, כי ההורים האלה לרוב גדלו שם, למשל עד גיל 20 ו-22, כבר נבנתה אישיות וזהות של רוסיה, של אוקראינה, של ברית המועצות והם משמרים אותה פה, לרוב עם קבוצת חברים, שהם גם עולים, עם קבוצה חברתית ותרבות שנשמרת.

<אנה נתיב: הילדים האלה, במידה שיש איזה שהוא קושי, הם מגיעים לשוליים היות שאין מי שירים אותם.

<אנה נתיב: הרבה פעמים ההורים האלה גם לא מעורבים בתהליך הלימודי, כי מה שלומדים פה זה לא מה שלמדו שם, כי מקצועות רבי מלל כמו תנ"ך וכמו ספרות זה משהו שלא יכול לדבר אליהם ברמה הכי בסיסית.

<אנה נתיב: הילדים האלה לא מקבלים לא את התמיכה מהבית ולא את התמיכה המותאמת להם בבית הספר הרבה פעמים, כי בסך הכול הם נולדו פה, אז אין שום תקציבים נוספים שאפשר לתת להם ואלה, אני חושבת, הילדים שאתה מדבר עליהם, נכון?

יואל רזבוזוב: אני מבין את הסוגיה, אני גם מכיר את ה - - - אני חושב שזה עדיין יותר בקצוות.

יואל רזבוזוב: היום אני למדתי להסתכל על הדברים כמערכת מלמעלה ולא דברים שאני מביא איזה שהם מטענים אמוציונאליים על מקרים כאלה ואחרים.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו מדברים עכשיו על ילדים בקצוות, אז תמיד יש גם ילדים בפריפריה שלהורים שלהם אין יכולת לתת.

יואל רזבוזוב: אם אני מזהה את הקבוצה הזאת, למה אני אומר קצוות?

יואל רזבוזוב: כי בדרך כלל ההורים, גם כשהתחנכו עד גיל 20 בארץ המוצא, אנחנו מדברים על ברית המועצות לשעבר, הם באים עם ערכים של חינוך והם כן לוחצים ודוחפים את הילדים שלהם לחינוך וחינוך טוב יותר.

יואל רזבוזוב: תמיד יהיו הילדים שהם באמת נמצאים באיזה שהיא בעיה, או בבית ממש סגור, אני חושב שזה יותר קשור לאלה שנמצאים תחת אגף הרווחה.

יואל רזבוזוב: לקחת היום אוכלוסייה גדולה, והיום אנחנו מדברים על כמה מאות אלפי אנשים והילדים שלהם, וכמדינה פתאום לתת לזה יחס ותקצוב של שעות, גם צריך לזהות, הרוב לדעתי לא צריכים, אז זה באמת משהו שצריך - - -

<אנה נתיב: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד.

<אנה נתיב: מה שהייתי רוצה להגיד זה קודם כל נכון, יש המון המון ערכים של למידה וחינוך ויש המון דחיפה מצד ההורים האלה, אבל הדחיפה הזאת לא מותאמת הרבה פעמים לילדים והיא לא מותאמת לתכנים הלימודיים וזה יוצר בעיקר קרע בין ההורים לילדים בגיל ההתבגרות ובעיקר יותר הליכה של הילדים האלה לכיוון השוליים ולאו דווקא עידוד של ערכים נכונים ולמידה.

<דליה לין: בואו נתקדם.

<נורה אמזלט: אני עובדת הרבה מאוד, כמו שערן אמר, עם תיכון המקיף.

<נורה אמזלט: אני רוצה להתייחס לשני דברים, מה שאנה אמרה לגבי הדחיפה.

<נורה אמזלט: לא פעם אנחנו רואים מצב שילד בהחלט מגיע לכיתה א' כשרמת הידע שלו במתמטיקה או בספרות רוסית, פושקין, טולסטוי, היא מאוד גבוהה כאשר הוא לא יודע את הא'-ב', שזה באמת לא תואם את המציאות.

<נורה אמזלט: לגבי הקצוות, בהחלט אנחנו רואים פה מצב של קצוות, כי חבר'ה בני עולים מגיעים או לקצה התחתון ביותר או לקצה העליון ביותר, שזה בדיוק מה שאתה אמרת.

<נורה אמזלט: אני מתארת לעצמי שאני, עם תואר שני, הבן שלי שנולד כאן בארץ, סביר להניח שהוא ימשיך בדרך שלי, יגיע לתואר שני וכו' והכול יהיה בסדר גמור.

<נורה אמזלט: אנחנו מדברים על משפחות שהגיעו לארץ, שם אחזו במעמד מסוים, הגיעו לארץ ולא הצליחו להגיע לאותו מעמד והם מרגישים איפה שהוא אכזבה ממה שקורה כאן בארץ.

<נורה אמזלט: הילדים שלהם שנולדו כאן הם בעצם הקצה השני, הם לא רואים שום מטרה בהשכלה, כי אם אני אפילו רוכש השכלה אני מגיע למצב של ההורים שלי, מה בדיוק ההשכלה עזרה להם?

<נורה אמזלט: וזה בדיוק מה שדיבר עליו ערן.

<נורה אמזלט: יכול להיות שזה עניין של תקציבים, יכול להיות שזה עניין של מודעות, שהחבר'ה האלה שנולדו בארץ וקוראים להם יוסי, רונן וליטל, הם בעצם, במנטליות שלהם, לא רוסים כבר אבל הם עדיין לא ישראליים.

<נורה אמזלט: ואלה בדיוק הקצוות שאנחנו זקוקים שם להרבה.

<בת חן פיליפ: אני רוצה לחדד דווקא מהמקום של רווחה.

<בת חן פיליפ: אני מסכימה עם מה שאמרת, אבל אני רוצה להגיד משהו שקשור ספציפית לעיר רמת גן.

<בת חן פיליפ: אני כבר הרבה שנים כאן והייתי עוד לפני שהמחלקה הספציפית שנמצאת כאן היום ועושה דברים נפלאים הוקמה בכלל.

<בת חן פיליפ: מה שקרה, שמצד אחד באמת אנחנו נורא רוצים שהעולים ישתלבו ויהיה להם טוב פה, יחד עם זה שבאמת ישמרו את התרבות שלהם, אתה בטח אחד מאלה שרוצים את זה, מצד שני ככל שילדים בשנים האחרונות נולדים פה כמובן שהפער או הבלבול של ההגירה הולך ופוחת.

<בת חן פיליפ: יש קבוצה ענקית ברמת גן, שאיפה שהוא, לא בכוונה, לא עלינו עליהם ממש בהתחלה וגילינו את זה, אלכס התחיל את העבודה שלו, אתה מרשה לי להגיד את זה?

<בת חן פיליפ: ממועדון נוער שהקמנו במיוחד לעולים וגילינו מאפיינים ספציפיים לאותה קבוצה.

<בת חן פיליפ: חלק מהם נולדו בעיר הזאת, נולדו בארץ, וחלק באו ממש בגיל צעיר ובאמת פיתחו פערים, שהבנות כאן דיברו עליהם, והם זקוקים לכל מיני מאפיינים מיוחדים וחיזוקים מיוחדים שהם לא רווחה.

<בת חן פיליפ: אנחנו עשינו את ההפרדה הזאת, ותמרה מדברת פה למשל על משפחות שבאמת מבחינה סוציו אקונומית מאוד נמוכים, אין הרבה מאוד כאלה, אבל יש כאלה והם מטופלים אצלנו ועדיין זקוקים לאותם מאפיינים.

<בת חן פיליפ: המחלקה הזאת היא מחלקה שנותנת בעיקר מענה לילדים ונוער, שזה פחות ילדים ויותר נוער, ברור שנותנים גם מענה למשפחות כהורים, לא כמשפחות נפרדות, זה אנחנו עושים אצלנו כשצריך, אבל אין ספק שאותו דור, אותה קבוצה מאוד מאוד גדולה שזיהו בבתי הספר פה, במיוחד בתי הספר הפחות - - -

<דליה לין: לא רק.

<דליה לין: יושבים כאלה גם בבליך ובאֹהל שם.

<בת חן פיליפ: לא רק, בכל בתי הספר, זיהו קבוצה גדולה של ילדים שהרגישו לא שייכים.

<בת חן פיליפ: חוסר השייכות הזאת, שנבע מחלק מהמאפיינים שאתם אמרתם פה, וחלק מאפיינים שאתה מכיר בטוח, זאת אומרת אתה יודע במה מדובר, בטח גם כמי שקצת התנסה בנושא של הגירה, כל הנושא של ההגירה - - - מה שקרה, בגלל שהם היו קבוצות ענקיות של אנשים שהגיעו בבת אחת, הם יצרו ביניהם קליקות והם התבשלו בתוך המיץ של עצמם, מה שנקרא, סליחה על הביטוי, ובשביל להוציא אותם מתוך המיץ הזה, הלא טוב, ולשפר, ומהלימון להפוך לימונדה, זה התהליך שעושים במחלקה הזאת בכל האופנים.

<בת חן פיליפ: כך שיש בהחלט מקום להשקיע באנשים האלה ואנחנו כבר רואים את ההבדל ומה קורה לחבר'ה האלה.

<בת חן פיליפ: בתקופה שאני הכרתי אותם בהתחלה - - - כבר מגיל כלום, גם בבית ספר יסודי יש עדיין כאלה שצריכים להשקיע בהם בכל מיני אופנים.

<בת חן פיליפ: לפחות מהמבט שלי.

<אורלי הראל: רק משפט.

<אורלי הראל: אני רוצה להפנות את הזרקור דווקא לא לילדים ולמשפחות שלהם אלא אלינו, אל הצוותים, צוותי החינוך, היועצות, המנהלים, המורים, המחנכים.

<אורלי הראל: אני מרגישה שמבחינתי המעטפת של יחידת העולים מאפשרת לנו להיות יותר מקצועיים כי גם אנחנו צריכים להחליף את ההארד דיסק וגם אנחנו צריכים לייצר ערוצי תקשורת יותר משמעותיים ואפקטיביים ורלוונטיים ונכונים עם משפחות העולים.

<אורלי הראל: זה בעיקר סיפור שהוא תקשורת ומבחינתי צריך להשקיע גם שם, ויחידת העולים, לא משנה מה הטווח שאנחנו מגדירים בתוך המושג הזה של ילדי עולים, אני חושבת שלנו יש את הצורך באמת להתמקצע ולקבל איזה שהם כלים וגם הכלה, כדי שאנחנו נוכל לעשות את העבודה טוב יותר עם המשפחות, כי זה בסוף מתחיל ונגמר באנשים ובתקשורת ביניהם.

<אלכס שמידט: אני רק רוצה להראות מה הכוונה כשאנחנו מדברים על דור שני.

<אלכס שמידט: 64% זה עולים שבאו עם השכלה גבוהה משנות ה-90, 34% זה נכון להיום.

<אלכס שמידט: נכון, אנחנו מקום שני בעולם עם השכלה גבוהה, אנחנו מאוד גאים בזה, כי אנחנו מבינים ש-64% זה בעצם - - - בארץ באותם שנים, בשנות ה-90, היו 24% עם השכלה גבוהה, אז אנחנו רואים את המספר הזה.

<אלכס שמידט: זאת אומרת אלה עולים שבאו משנות ה-90 עם השכלה גבוהה, כמעט כל שני הגיע עם השכלה גבוהה והיום אנחנו עם 34%.

<אלכס שמידט: 10% זה מה שהיה בברית המועצות לשעבר כשהעולים הגיעו לפה.

<אלכס שמידט: זאת אומרת ההשכלה הגבוהה הייתה קבוצה מאוד חזקה של העולים.

<אלכס שמידט: כשאנחנו מסתכלים על המספר 34%, רבותיי, היה 64%, אז אנחנו אומרים, אם נעשה פה הערכה הכי גסה, בדרך כלל לפי אמא מסתכלים האם תהיה לילד השכלה גבוהה, הרבה מאוד אמהות הגיעו אז ואנחנו אומרים שגם לכל ילד כזה צריכה להיות השכלה גבוהה.

<אלכס שמידט: יושב פה אלכס והוא יכול לתת את הנתון, אם אני לא טועה, 50% עולים ניגשים לבגרויות, אנחנו מדברים על עולים ובני עולים, ו-25% זכאים לבגרות.

<אלכס שמידט: כשאנחנו מדברים על כלל הישראלים זה 70%, 65% - - -

<דליה לין: פה ברמת גן?

<אלכס שמידט: לא ברמת גן, בכלל, כלל ארצי.

<אלכס שמידט: ברמת גן האחוז גבוה.

<אלכס שמידט: אבל אני אומר שעדיין כשאנחנו מסתכלים על דור שני 25% עושים בגרות כשאנחנו אומרים ש-64% הגיעו עם השכלה גבוהה.

<אלכס שמידט: אז גם האנשים האלה לא משתלבים.

<אלכס שמידט: זאת אומרת למה הם עדיין לא מביאים לנו הצלחה כל כך גדולה במבחנים ובכל הדברים?

<אלכס שמידט: אנחנו לא מדברים פה על קצוות, אנחנו מדברים על סך כל האוכלוסייה.

<דליה לין: זה מה שאני מרגישה, אני לא מרגישה שזה בקצוות.

<דליה לין: אני יושבת בישיבות האלה על ילדים בתיכונים הגדולים שלנו ואלה ילדים שכבר נולדו בארץ, גם כמנהלת תיכון אני זוכרת את הילדים האלה.

<דליה לין: יש להם איזה שהיא בעיה של בלבול מול הבית.

<דליה לין: מצד אחד דחיפה מאוד חזקה להשכלה, כי זו המנטליות, הם מאוד דוחפים להשכלה, מצד שני אין להם את הכלים, לא הכלכליים, איך לעזור להם כמו אב או אם שנולדו כאן בארץ.

<דליה לין: נוצר פה איזה שהוא פער והילדים האלה מרגישים שונים בתוך בתי הספר.

<דליה לין: אני לא מדברת כרגע על מבטא כן או לא, יש כאלה שעם מבטא, יש כאלה שבלי מבטא, אבל ברגע שאתה מזהה את הקושי ואתה ישר מגלה שהם עולים חדשים דור שני מיד אתה יכול להבין למה זה קורה.

<דליה לין: צריך אולי עוד לנתח את זה מחקרית ולהבין.

יואל רזבוזוב: השאלה, אם אפשר באמת מחקרית לעשות.

יואל רזבוזוב: נגיד אני מזמין מחקר מהמחלקת המידע של הכנסת, השאלה אם אפשר לבודד את האוכלוסייה הזאת, לפי מה?

יואל רזבוזוב: לפי מספרי תעודות זהות?

<אלכס שמידט: כן, אנחנו נכנסים לבתי ספר, אנחנו מבקשים מהצוות החינוכי - - -

יואל רזבוזוב: זה רשות מקומית, לכם יותר קל כי אתם מכירים את כל המשפחות.

<אלכס שמידט: אנחנו נכנסים לתוך בית הספר, מבקשים מבית הספר רשימות ואנחנו יושבים ביחד עם צוות בית הספר ו - - -

יואל רזבוזוב: אם אנחנו בודקים רמת גן הייתי בודק גם קרית ים ולא - - - אני בטוח שאצלכם זה צריך להיות יותר גבוה, כי האוכלוסייה שלכם יותר חזקה.

<דליה לין: כדאי לבדוק את זה.

<לנה פוגל: דליה, כשאת אמרת שכאילו כל זה יוצא מהמשפחות ושהמועדון הזה, כשאני מדברת עם אנשים אישית, אני מכירה כל אחד ואחד אישית, אני נותנת להם את המודעות, לכן אנחנו עושים עם כל הקבוצות בסדנאות והרצאות, להראות להם שהם לא מחוץ לארץ, שהם כן תושבים, שהם כן אזרחים.

<לנה פוגל: אני לא כל כך אוהבת שאומרים 'עולים', אנחנו אומרים שאנחנו ישראלים.

<לנה פוגל: אצלנו המילה היא ישראלים, אנחנו כולנו, אנחנו כן עלינו, אנחנו כן ותיקים, הילדים שלנו נולדו כאן, הילדים שלנו עלו לכאן, ואנחנו נותנים להם את המודעות.

<לנה פוגל: לכן זה מאוד חשוב לעבוד עם המשפחות, עם המבוגרים, עם האוכלוסייה המבוגרת, לתת להם מודעות ואז זה עובר לילדים ולא יהיו הפערים האלה.

<דליה לין: זה ברור, זה מה שאנחנו עושים.

יואל רזבוזוב: זה הרצוי, השאלה איפה אנחנו במצוי, כי המשפחות באות מעבודה, עבודה קשה, יום שלם, פותחות ערוץ ברוסית ואז הם הופכים להיות אוטומטית - - - אנחנו מכירים את הנסיבות.

<לנה פוגל: לכן אנחנו רוצים להכניס ערכים ולהכיר את התרבות הישראלית.

<אלכס פרידברג: אם אני אתחיל מסוף הדברים, קודם כל לגבי בגרויות, הנתון שאתה ציינת, הוא מתאים לעולים מאתיופיה.

<אלכס פרידברג: העולים מאתיופיה היום הם כבר כ-30%.

<אלכס פרידברג: העולים מחבר המדינות הם הרבה יותר, זה די מתקרב לחברה הישראלית בכללה.

יואל רזבוזוב: אבל עדיין פחות?

<אלכס פרידברג: עדיין פחות, אבל צריך לקחת בחשבון ש - - -

יואל רזבוזוב: אבל אתה מדבר על עולים, לא בני עולים.

יואל רזבוזוב: כי אין לו, הוא לא יכול לבודד את הנתון הזה.

<אלכס פרידברג: אני מדבר על עולים, עולים הם אלה שבמשך עשר שנים יכולים להיבחן בבחינות מותאמות לעולים.

<אלכס פרידברג: רגע, אבל אני לוקח - - -

יואל רזבוזוב: זה תלמידי נעל"ה כאלה ו - - -

<אלכס פרידברג: אני לוקח בחשבון גם את ההזדמנות השנייה, אני לוקח בחשבון גם ילדים שמגיעים בגיל 16-17 לארץ, פה יושב מנהל בית ספר, הוא יכול להעיד על זה, הם לא מספיקים לגשת לבחינות הבגרות והם עושים את זה בצבא וגם לאחר מכן, כי יש להם עשר שנים שהם יכולים לממש את הזכות הזאת.

<אלכס פרידברג: דבר נוסף בהקשר הזה, אין חפיפה מלאה בין שעות העזר שאנחנו נותנים כהכנה לבחינות הבגרות ובין תאריך הזכאות.

<אלכס פרידברג: זאת אומרת אם תאריך הזכאות שמאפשר התאמות הוא עשר שנים, כמו שאמרנו, אנחנו נותנים סיוע לילדים שנמצאים שנתיים עד שלוש בארץ.

<אלכס פרידברג: זה מאלץ אותם לקחת בחינה רגילה עם בונוסים, שהם פחות מצליחים בה.

<אלכס פרידברג: למשרד החינוך יש תקציב מסוים, זה אומר להוסיף שעה שבועית אחת לתיכונים, זה אומר להוריד כמה שעות שבועיות בגני הילדים וביסודי וכו'.

<אלכס פרידברג: התקציב סגור, אי אפשר לפרוץ אותו ופה המקום באמת של העירייה לתגבר, היחידה שלכם, כמו שהיא עושה.

<אלכס פרידברג: במקומות שאנחנו לא יכולים להיכנס אתם יכולים להיכנס ולתת מרתונים לקראת בגרויות ודברים מהסוג הזה.

<אלכס פרידברג: עכשיו, רק בקיצור, גני הילדים כן מקבלים שעות, 3 עד 6 ילדים זה שעתיים, זה 7-10 ילדים זה שלוש שעות.

<אלכס פרידברג: יש לי פה את החוזר, אתה תקבל, אני אתן לך אותו, אלכס.

<אלכס שמידט: אבל אנחנו מדברים על בני עולים.

<דליה לין: אנחנו לא מדברים על עולים חדשים.

<אלכס פרידברג: אז יש, אני אומר לכם.

<אלכס שמידט: אלכס, אנחנו לא מדברים על עולים חדשים, אנחנו מדברים על בני עולים.

<אלכס פרידברג: דבר נוסף, לגבי חטיבות הביניים.

<אלכס פרידברג: ודאי שיש פה נזק, במובן הזה שאנחנו לא יכולים - - - תיקחו למשל בחשבון, מ-1 עד 3 תלמידים במערכת היסודית אנחנו נותנים שש שעות.

<אלכס פרידברג: נניח שיש ילד אחד ביסודי, הוא מקבל שש שעות.

<אלכס פרידברג: יסודי זה אומר א' עד ח', נכון?

<דליה לין: אצלנו.

<אלכס פרידברג: אבל אם יש 2 ילדים שאחד הוא ב-ב', אז הוא היה מקבל שש שעות במסגרת היסודי, ואילו הילד השני שהוא ב-ח' היה לומד בחטיבת ביניים הוא היה מקבל גם שעות.

<אלכס פרידברג: זה היה כפול.

<אלכס פרידברג: הנזק הוא פי שניים פחות.

<דליה לין: כן, זה מה שאני אמרתי.

<אלכס פרידברג: מאיה דיברה איתי, שאלה אותי אם אפשר להעביר שעות חטיבת ביניים ליסודי, אני אומר לכם שאי אפשר, צריך אישור של ועדת הכספים של הכנסת שתאשר העברה תקציבית, בשם השקיפות, כי ברגע שישמעו שזה נעשה ברמת גן כל הערים בארץ תתייצבנה וזה יהיה סיפור.

<אלכס פרידברג: אז צריך לסכם עם מאיה איך למצוא את הדרך.

<אלכס פרידברג: אני יכול להעביר שעות ליסודי, אבל אני לא יכול שמורה יעבוד - - -

יואל רזבוזוב: אבל כחריגים.

<דליה לין: אנחנו סך הכול שתי ערים בארץ.

<אלכס פרידברג: אני לא יכול לדווח עליו כאילו הוא עובד חטיבה.

<אלכס שמידט: זה רק אנחנו וגבעתיים.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשב על זה, אנחנו נראה איך אנחנו - - -

<אלכס שמידט: אנחנו רוצים להתקדם.

<אלכס שמידט: הנושא הנוסף שאנחנו היינו רוצים לדבר זה הקניית מעמד למחלקות העלייה וקליטה ברשויות המקומיות.

<אלכס שמידט: נכון להיום, במידה שרשות מקומית מחליטה להקים מחלקה או לתת שירות, אז היא עושה את זה באופן עצמאי ללא תמיכה של המדינה.

<אלכס שמידט: לא כמו ספורט, או תחומים נוספים, או כמו אגף החינוך.

<דגנית סוקר: אולי נגדיר את זה על דרך השלילה, אם רשות, כולל רשויות גדולות, מחליטות היום לבטל מחלקות קליטה בהינף יד הן מבטלות.

<אלכס שמידט: הן יכולות לבטל.

<אלכס שמידט: בארץ יש מעל 200 רשויות מקומיות בהן יש 130 רשויות שיש איזה שהיא התייחסות לנושא.

יואל רזבוזוב: צריך לבחון את זה, עוד פעם, אולי באחוזים מסוימים, מעל 10%.

יואל רזבוזוב: שלא נפתח עכשיו מחלקות וניקח מהתושבים שישלמו מיסים איפה שאין עולה אחד.

<דגנית סוקר: יש לנו ערים מאוד גדולות שאם הן מחליטות הן בהינף יד מבטלות, ומצד שני צריך לומר שיש יוזמה כזאת בשלטון המקומי שמתגבשת, שנתמכת עם כל מיני נוסחאות ואני מניחה שזה יובא בפניך.

<אלכס שמידט: המרכז לשלטון מקומי, אנחנו גיבשנו נוסחה ביחד עם ירושלים, חיפה, ראשון לציון, באמת לקדם את הנושא.

<אלכס שמידט: נכון להיום זה לא מתקדם.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים פה על יצירת מאגר כולל - - -

יואל רזבוזוב: רות אחראית על זה?

יואל רזבוזוב: תקבעי לי פגישה עם רות.

<אלכס שמידט: כן, רות דיין.

<אלכס שמידט: אנחנו מדברים פה על יצירת מאגר של פרויקטים.

<אלכס שמידט: אני יכול להגיד לכם שאני אישית יושב ופשוט עובר משרד משרד ומסתכל מה הוא יכול לתת לאוכלוסיית העולים.

<אלכס שמידט: אין איזה שהוא מאגר שאתה יכול להיכנס ולהגיד, האם המשרד לאזרחים ותיקים יכול לתת איזה שהיא תכנית גם לעולים.

<אלכס שמידט: נגיד עכשיו יש 'חוזרים לבית הספר', תכנית מאוד יפה ועוד כל מיני דברים.

<אלכס שמידט: אין איזה שהוא מאגר, מה עם כל המשרדים האחרים או איפה אנחנו יכולים לתת תמיכה לעולים, בני עולים ותושבים חוזרים.

יואל רזבוזוב: תמיכה בפרויקטים?

<אלכס שמידט: פרויקטים ממשלתיים, כן.

<אלכס שמידט: אין דבר כזה.

<אלכס שמידט: אנחנו נכנסים למשרדים אחרים, צריכים לבדוק לבד.

<בת חן פיליפ: אני רוצה לחדד משהו נוסף פה, אם אפשר.

<בת חן פיליפ: הסיפור הזה של אנשים מבוגרים.

<בת חן פיליפ: אני יודעת שדיברנו על זה, אבל אני רוצה בכל זאת לחדד משהו.

<בת חן פיליפ: אנחנו היום מאוד מאוד עסוקים בכל מה שקשור לניצולי שואה וכל החלק הזה כולל את כולם, כולל גם אנשים שהגיעו מברית המועצות, אנשים שלא הגיעו מברית המועצות ואנחנו מנסים היום להשקיע היום המון במיצוי הזכויות שלהם.

<בת חן פיליפ: יש לנו פרויקט מאוד גדול ברווחה שעוסק בזה, אנחנו עושים את זה מכספי הרשות, כי אין לנו כל כך מקורות אחרים לצורך העניין הזה.

<בת חן פיליפ: יש מאבק בין כל המשרדים האפשריים וכל אחד נותן את חלקו ומכיוון שבאמת יש הרבה מאוד אנשים שהם גם בהגדרה דור שני או דור ראשון של ניצולי שואה אני הייתי רוצה שתבדקו גם את הנושא הזה.

<בת חן פיליפ: פה זה באמת משהו שהוא משמעותי, בקטע של נשקיע באנשים האלה, אנחנו מודעים לזה, לאו דווקא אצל העולים החדשים, מברית המועצות, או ממקומות אחרים כמובן, אבל בהחלט זה חלק ניכר מהם.

<בת חן פיליפ: אז בבקשה להעלות את זה ל - - -

יואל רזבוזוב: אני אענה.

יואל רזבוזוב: לגבי ניצולי השואה, אני חושב שמה שנעשה עכשיו בממשלה הזאת לא נעשה.

יואל רזבוזוב: לפני ששר האוצר בכלל התיישב על הכיסא של שר האוצר הוא העביר 50 מיליון ₪ ואחרי זה העביר 850 מיליון לחמש שנים והתכנית האחרונה, שחוקקה בוועדה שלנו זה המיליארד שקלים לניצולי שואה.

יואל רזבוזוב: ההישג שלי לפחות, שאני הצלחתי לעשות, זה להכניס גם את פליטי השואה, רוב העולים מברית המועצות נחשבים פליטים והם יקבלו מהיום 3,600 ₪ בשנה לחשבון ו-100% הנחה לתרופות.

<בת חן פיליפ: באופן פרטני?

<בת חן פיליפ: מי יגיע אליהם?

יואל רזבוזוב: הם יקבלו לחשבון שלהם, כסף אליהם.

יואל רזבוזוב: זה מה שאתם צריכים להיום כדי לשפר את מצבם, כי הם מתחת לקו העוני.

<בת חן פיליפ: מי עושה את החיבור איתם?

יואל רזבוזוב: יפנו אליהם ממשרד הרווחה, זה מתואם עם המנכ"ל, עם השר מאיר כהן.

יואל רזבוזוב: זה ביטוח לאומי.

יואל רזבוזוב: הם יקבלו מכתבים הביתה, במכתבים יגידו להם, יש להם שלושה שבועות לסרב, מי שרוצה לסרב, מי שלא רוצה את הכסף בחשבון או בחשבון אחר, אם לא, אז בתאריך כזה וכזה - - - אני מכיר את התאריך, ממשרד האוצר אתמול אמרו, אבל זה לא סופי עדיין, הם יקבלו כסף לחשבון.

<בת חן פיליפ: זה עוד לא בוצע?

יואל רזבוזוב: זה יבוצע בשבועות הקרובים.

<בת חן פיליפ: אז חלק מהבלבול של מה שאני מבולבלת עכשיו, גם ממה שאמרת, זה מאוד משמח, אבל זו אחת הבעיות, שעד היום הבטיחו מכל מיני כיוונים - - -

יואל רזבוזוב: לא, הפעם יקבלו וזה לחשבון ויש את התכנית.

יואל רזבוזוב: יש גם את ה-50 מיליון ₪ שזה גם שירותים פסיכולוגיים בשפות מותאמות.

יואל רזבוזוב: את זה את צריכה לבדוק עם משרד הרווחה.

<דגנית סוקר: רק מילה.

<דגנית סוקר: ראשית אני חושבת שהבחירה הייתה בחירה מצוינת לבוא לרמת גן.

<דגנית סוקר: בשנה הקודמת היינו פה עם השרה שלנו והתענגנו.

<דגנית סוקר: אנחנו מתענגות כל השנה, אבל זה נכון לבוא לפה מכיוון שאני סבורה שהדגם פה הוא ייחודי בשלושה מובנים.

<דגנית סוקר: ראשית כל, אני לא אוהבת להחמיא, אבל אני כן אחמיא פה, באמת אין מה לעשות, בסוף זה הכול פרסונות, זה אלכס וזה טניה וכל מה שקורה פה ביוזמות ובחשיבה קדימה.

<דגנית סוקר: הדבר השני זה כמובן תקציבים, כסף מגלגל את העולם וגם פה, כמות התקציבים שהרשות הזו משקיעה, ולא הראיתם את זה, אני מניחה שזה היה בכוונה, אבל כמות התקציבים שהעיר הזאת משקיעה היא כאין וכאפס לעומת התקציבים שהממשלה שמה.

<דגנית סוקר: הם מוסיפים על עצמם מאטצ'ינג פי שלושה או פי ארבעה.

<דליה לין: את יודעת למה לא רצינו לכתוב את זה, כי אז הם יאמרו 'מה, יש להם הרבה, אז לא ניתן'.

<דליה לין: זו הסיבה שהחלטנו טקטית שלא עושים את זה.

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שיש לכם הרבה.

יואל רזבוזוב: ..

<דליה לין: אין לנו הרבה.

<דגנית סוקר: אבל הדבר השלישי, וזה קצת מחבר אותנו לנושא שדיברנו עליו, על המחלקות, שבעיניי זה נושא ראוי לדיון, העובדה שהמחלקה ממוקמת בתוך אגף החינוך ולא כמו שקורה לנו בהרבה מאוד מקרים, בתוך מחלקת רווחה ובתוך המחלקה לשירותים חברתיים, אני חושבת שהיא מייצרת קונוטציה אחרת והיא מייצרת יכולת אחרת לרדת לרזולוציות גם מול בתי הספר.

יואל רזבוזוב: באמת צריך לבדוק איפה זה ממוקם.

יואל רזבוזוב: זה צריך להיות או עצמאי או חינוך.

<דגנית סוקר: זה בדרך כלל או רווחה או חינוך, או עצמאי במקומות קטנטנים.

יואל רזבוזוב: חינוך זה מצוין.

יואל רזבוזוב: זה לא צריך להיות ברווחה, כי זה ישר מביא את כל העולים ל - - - צריך להוציא את זה.

<דגנית סוקר: בחינוך פה זה נדיר.

<דגנית סוקר: אלה שלושה הנושאים שמביאים פה הצלחה מדהימה וזהו, החמאתי וגמרתי.

<דגנית סוקר: הנושא של תקצוב שעות לילדי עולים.

<דגנית סוקר: אז ראשית אני אומרת מה שאתה יודע, אנחנו מתקצבים בחטיבות ביניים ובתיכונים תכניות, במקרה של יוצאי אתיופיה לכולם, במקרה של ילדי עולים בחמש השנים האחרונות.

<דגנית סוקר: איפה שאני לא הולכת, עולה לי הסוגיה של היסודי.

<דגנית סוקר: אני יודעת שיש מפתחות למשרד החינוך, איפה שאנחנו לא הולכים הנושא הזה עולה כחוט השני.

<דגנית סוקר: אני אומרת את זה כי חשוב שאנחנו באמת נדע ונכיר.

<דגנית סוקר: תנועות הנוער.

<דגנית סוקר: היה מיזם גדול, משותף, של משרד העלייה והקליטה ביחד עם מועצת תנועות הנוער, לאו דווקא צופים, הצופים, בני עקיבא ועוד 11 תנועות נוער בכל רחבי הארץ.

<דגנית סוקר: אפשר ללמוד כמה דברים מהמיזם הזה.

<דגנית סוקר: אני לא יכולה לטעון שהוא הוכתר בהצלחה רבה, אבל אין ספק שזה אחד מהיעדים שהמשרד חותר אליהם.

<דגנית סוקר: לגבי הסגל המקצועי, אורלי, את זרקת פה איזה שהיא הערה על הצורך שלכם להיות אולי יותר מחוברים לנושא ואני כאן זורקת לידיכם, או מרימה לכם להנחתה, ברוח היושב ראש אני מדברת, יש בחולון תכנית יפהפייה שהסתיימה, לסגל רווחה, חינוך, בתי ספר, שבמסגרתה הם עברו תהליך של הכשרה לנושא הזה.

<דגנית סוקר: הדובדבן היה גם נסיעה לברית המועצות עם חזרה לפה, יכול להיות ששווה ללמוד גם בעניין הזה.

<דגנית סוקר: אלכס, לגבי ההערה שלך על תכניות מדע ובעצם מה אתה יכול לקבל כרשות מקומית מכולם, הרי שהכלי היחיד שהמנגנון הממשלתי המציא זה מה שנקרא קול קורא.

<דגנית סוקר: אין דרך אחרת לעשות את זה.

<דגנית סוקר: אני מתעסקת עם זה בג'וינט, גם עמותות שאומרות, 'רגע, איך אני יכול להגיש, איך אני יודע?

<דגנית סוקר: כל פעם זה שולח, ההוא שולח' וכו' וכו' וכו'.

<דגנית סוקר: ויש חשיבה גם על הדבר הזה, אבל קול קורא זה התהליך היחיד שבמסגרתו - - -

<אלכס שמידט: אבל אין מקום אחד שנמצאים בו כל המקומות.

<אלכס שמידט: חוץ מהמרכב"ה, שאתה יכול שעות לשבת.

<דגנית סוקר: זה נכון.

יואל רזבוזוב: ברמת המדינה, בכלל להקים איזה שהוא אתר, מין מנוע חיפוש, קול קורא בכלל בכל הדברים, ואז אנשים יידעו.

<דגנית סוקר: נכון.

<דגנית סוקר: אני שותפה במיזם כזה בג'וינט, שאולי גם יקרום עור וגידים.

<דגנית סוקר: וזהו, הרבה תודה רבה על האירוח, בשמי ובשם כל חבריי למשרד שלא נמצאים כאן, כי הם קולטים 400 עולים מצרפת, אתמול והיום.

<דליה לין: שמענו.

<דליה לין: זה היה מאוד מרגש.

<דליה לין: ממש הייתי עם דמעות בעיניים לשמוע את התגובות של העולים.

<דגנית סוקר: עכשיו הם במלון רמדה, בטקס גדול.

יואל רזבוזוב: חברים, אני גם הייתי אמור לקלוט את העולים.

יואל רזבוזוב: טוב, אז קודם כל נתחיל מהחלק הראשון, מבחינת העשייה כאן בעיר.

יואל רזבוזוב: יש רק להחמיא, אני חושב שבסופו של דבר, מעבר למשרדים והתקציבים, זה ההון האנושי.

יואל רזבוזוב: לפי האנשים שיושבים כאן, ואני רואה באמת אכפתיים וכל כך הרבה יועצים שרוצים ושולטים גם, אני רואה שליטה בחומר, וזה מה שמקדם ונותן לכם את היתרון, אפשר להגיד.

יואל רזבוזוב: אני רואה שאתם גם עיר איתנה ושיש לכם אנשים שרוצים ודוחפים, אני חושב שזה מה שעושה כאן את האינטגרציה של עולים טובה יותר.

יואל רזבוזוב: אני מסתובב, אנחנו מסתובבים בכל הארץ, אז אני באמת יכול להגיד שמבחינת קליטת העלייה כאן זה מהמודלים הטובים ביותר.

יואל רזבוזוב: זה שאתם מתמקדים הרבה בנוער, בחינוך ודרך זה אתם גם רוצים להגיע לאנשים מבוגרים, אני חושב שזה מודל נכון יותר, במקום להתעסק אך ורק באוכלוסייה המבוגרת, שהיא חשובה ביותר, ואני באמת גם רוב הזמן מקדיש לאוכלוסייה מבוגרת, כי היא מאוד זקוקה, אבל אם מתחילים דרך הנוער, דרך הילדים ודור העתיד, שהוא באמת נכס לעניין הזה, זה הרבה יותר חשוב.

יואל רזבוזוב: מבחינת משרד החינוך, מה שעשיתי, עשיתי דיון בוועדה על הבעייתיות, על השעות, בכלל עד כמה מערכת החינוך עצמה לא רואה את הצורך הזה.

יואל רזבוזוב: בכלל לא מודעים לבעיה.

יואל רזבוזוב: ישבה רחל מתוקי, מה התפקיד שלה עכשיו?

<אלכס פרידברג: היום מזכירות פדגוגית.

יואל רזבוזוב: היא ישבה והיא בעצמה שמעה פעם ראשונה, הבאתי מנהלי בתי ספר שעובדים עם האוכלוסייה ויש להם 50%, 60%, 70% עולים בבתי ספר ופתאום היא שמעה על דברים שהיא בחיים לא התייחסה ולא הבינה.

יואל רזבוזוב: אז סיכמנו שאנחנו עושים שולחן עגול, אנשי משרד החינוך עם אנשים מהשטח, לא אנשים שיושבים איפה שהוא למעלה, אלא שעובדים בשטח עם התלמידים.

יואל רזבוזוב: לדעתי כבר הייתה פגישה אחת או שתיים.

יואל רזבוזוב: אז אני אשמח לצרף אתכם, אולי את אלכס, לשולחנות העגולים, שאתה תביא את הזווית שלך, מה שאתה יודע, כי עוד פעם, האנשים למעלה במשרד החינוך לא יודעים והם היו מופתעים, גם על הבחינה, ועכשיו עם הרפורמה במשרד החינוך יש 30% עבודה, באיזה שפה העבודה לעולה, איך הוא יעשה את זה, תלמיד של נעל"ה, למשל.

<אלכס פרידברג: ייצא חוזר מנכ"ל מיוחד.

יואל רזבוזוב: בדיוק, כל הדברים האלה זה בשיחה בשולחן העגול וכל זה באמת יבוא בחוזר מנכ"ל.

יואל רזבוזוב: מבחינת אחוזי הבגרויות, אצל בני העולים, אם יש בעיה, כי אני חושב שאנחנו מדברים על קצוות.

יואל רזבוזוב: איך אנחנו בקצוות.

יואל רזבוזוב: אני כן מסכים שאותם העולים שהגיעו והם אקדמאים והלכו לעבוד, כמו אבא שלי שעובד כפועל בניין עד היום והוא אקדמאי, מהנדס עם שני תארים, אז לא תמיד ההורים רואים בהשכלה משהו חושב, הם אומרים 'מה ההשכלה עזרה לי כאן בארץ', 'גם לך, בגלל שאין לך קשרים כאן, זה לא יעזור', אז זה באמת יכול לגרום ולעשות את הפעולה ההפוכה.

יואל רזבוזוב: מה שהייתי לפחות עושה, כמו שיש לנו פה את הנושא של החיילים, שאתם הולכים ומדברים, אז גם יש פה הרבה חבר'ה מוצלחים שעלו בעלייה, ללכת לדבר עם האנשים ועם הילדים, להסביר להם שמדינת ישראל זו ארץ ההזדמנויות ואפשר להצליח כאן ויש כאן לא מעט דוגמאות שהצליחו.

יואל רזבוזוב: אנחנו, ברמה של המדינה, צריך לראות.

יואל רזבוזוב: עוד פעם, אנחנו מדברים, אז תמיד יבוא מישהו אחר, יגיד 'ומה, הילדים בפריפריה פחות טובים?

יואל רזבוזוב: ' תמיד ישוו קבוצות אחרות.

יואל רזבוזוב: אז ברמה המערכתית אנחנו צריכים לבחון את העניין הזה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאני גם אפגש עם ראש העיר על הנקודות הספציפיות שצריך, אנחנו נעשה גם חיבור עם 'עיר ללא אלימות', קשר יותר - - -

<דליה לין: כן, שזה משהו שאנחנו מאוד רוצים להיכנס.

יואל רזבוזוב: קשר יותר צמוד.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאני אעשה גם ישיבה עם אלכס, על כל הבעיות שהתעוררו.

יואל רזבוזוב: אבל בסופו של דבר, כמו שאמרתי, אתם יכולים להיות מודל לחיקוי.

יואל רזבוזוב: אתם עובדים יפה ויש לכם את כל הכלים.

יואל רזבוזוב: איפה שאתם תצטרכו אותנו, אנחנו כוועדה, אתם מוזמנים לפנות אלינו, אנחנו תמיד נשמח לעזור, נבוא לעשות סיורים.

יואל רזבוזוב: אני גם מתנדב באופן אישי, אם תרצה שאני אבוא לדבר בפני עולים, בפני ילדים, בני נוער, להראות שיש לנו כאן - - - יש לי איזה הרצאת מצוינות והצלחה, שאני דווקא מתחיל, שאני החומר הכי בינוני, איך אני הצלחתי וההרצאה היא יותר לכיוון העולם הספורטיבי שלי.

<אלכס שמידט: זה בחינם, נכון?

יואל רזבוזוב: כן, אני עושה את זה בהתנדבות.

יואל רזבוזוב: פעם הייתי מקבל על זה, לפני הכנסת, 5,000 שקל ל-40 דקות.

יואל רזבוזוב: העלו לי ל-10,000 שקל ל-40 דקות, ואני עושה את זה בהתנדבות, בכיף, ובכיף גדול.

יואל רזבוזוב: אם אני יכול לתת איזה שהיא מוטיבציה לבני נוער להצליח אז אני אשמח לעשות זאת.

יואל רזבוזוב: תודה רבה על האירוח.

<דליה לין: המון המון תודה.

<דליה לין: תודה לכולם וניפגש באמת בוועדה הבאה.

<דליה לין: <

יואל רזבוזוב: תודה למנהלת הוועדה, לצוות הוועדה, לאיש הפרוטוקול שלנו.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה.