ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 244, 2014-07-21 11:30

עמרם מצנע: קודם כל, בוקר טוב.

עמרם מצנע: בוקר טוב לחברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת ראש מר"צ שמלווה אותנו בנושא הזה ובנושאים נוספים באופן עקבי.

עמרם מצנע: נושא הדיון הוא הסייעות בחינוך המיוחד או המשלבות.

עמרם מצנע: צריך להסכים על איזה שהוא שם יותר מכובד ויותר מתאים.

עמרם מצנע: אני מזכיר שזה דיון המשך לדיון שעשינו בתחילת חודש מרץ 2014, זה היה ערב נדמה לי יציאת הכנסת לפגרת פסח.

עמרם מצנע: עכשיו אנחנו ערב יציאת הכנסת לפגרת חגי תשרי והתחייבנו אז לעשות דיון המשך וביקשנו ממשרד החינוך לענות ולהתייחס למספר נושאים.

עמרם מצנע: כמו-כן, פנו אלינו מי שעשו איזה שהוא מחקר, סקר, אז אני אולי ברשותכם, חלי, אני אתן קודם, נמצאת פה מעיין בלומנפלד, מנחת שילוב שעשתה מחקר משלה על ניתוח עיסוקים של משלבות יחידניות לילדים על הרצף האוטיסטי.

עמרם מצנע: בבקשה.

<מעין בלומנפלד: שלום.

<מעין בלומנפלד: שמי מעין בלומנפלד וכפי שהציגו אותי, אני מנחת שילוב ורכזת מקצועית של התוכנית שמכשירה מנחות שילוב באוניברסיטת תל-אביב.

<מעין בלומנפלד: הייתי משלבת במשך לא מעט שנים בעצמי וחוויתי את השילוב היחידני לילד על הרצף האוטיסטי, את האחריות החינוכית, את הצורך לייצג את הילד על הרצף, את התפקיד שלי כמקנה וכמלמדת ואת העבודה החברתית האינטנסיבית.

<מעין בלומנפלד: במהלך עבודתי כמשלבת, חוויתי בעצמי את חוסר ההתייחסות ההולמת לתפקיד החשוב שאותו ביצעתי במערכת החינוך.

<מעין בלומנפלד: אני אציג לכם היום בקצרה את עבודת התזה שלי שעוסקת במשלבות יחידניות לילדים על הרצף האוטיסטי, כאשר המחקר הזה התגבש גם בעקבות העבודה שלי בשטח כמשלבת, לצד הלימוד שעשיתי בהיבט האקדמי, בתחום הזה שטרם חקרו אותו בישראל.

<מעין בלומנפלד: העבודה שמוצגת היא במסגרת לימודי תואר שני בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' דרומי וגלית גורדוני.

<מעין בלומנפלד: אני אשמח לפתוח בציטוט של משלבת, ככה, הן מתארות היטב את התחושות שלהן.

<מעין בלומנפלד: אני על אי, בעיקרון.

<מעין בלומנפלד: אנחנו לבד.

<מעין בלומנפלד: רק רועי, הילד המשולב, ואני שם.

<מעין בלומנפלד: אף אחד אחר לא יודע כלום על הלקות שלו.

<מעין בלומנפלד: לאנשים אין את הניסיון, המורה חסרת ידע, אני לא חושבת שמישהו בבית הספר שלי מכיר אדם אחר עם אוטיזם.

<מעין בלומנפלד: וציטוט נוסף – מרוב האנשים אני מרגישה שהם לא רואים עד כמה עידו, הילד המשולב, חכם.

<מעין בלומנפלד: הם רואים את הלקות, לא מעבר לה.

<מעין בלומנפלד: על בסיס שבועי ניגשים אלי אנשי צוות ואומרים – לא ברור לי למה ההורים רוצים שילמד לקרוא ולכתוב.

<מעין בלומנפלד: אני צריכה לחנך את אנשי הצוות ולומר – עם ההתאמות הנדרשות, הוא יכול.

<מעין בלומנפלד: כשאנחנו בעצם מדברים על משלבות, יש הבנה שהמשלבות הפכו להיות השחקן המרכזי ביישום של תוכניות חינוכיות של ילדים שמשולבים בחינוך הרגיל.

<מעין בלומנפלד: נעשו על כך הרבה מחקרים בארץ, בעיקר בעולם, וכן מצאו תפקידים מגוונים למשלבות, ביניהם – אחריות על האינטראקציה עם העמיתים, על מתן עצמאות הדרגתית לתלמיד בהתאם ליכולת, עם הקניה של חומר לימודי ובאופן כללי, אחריות מלאה על השילוב.

<מעין בלומנפלד: אחד המאמרים מכנה את המשלבות כסו-שף של מורת הכיתה.

<מעין בלומנפלד: הביטוי הזה בעצם מתאר את התפקיד של המשלבת כזו שאינה מקבלת החלטות, אינה משתתפת בדיונים בנוגע לתוכנית החינוכית, אלא מקבלת הוראות ברורות והדרכה ממורת הכיתה, זאת על אף שתוכניות ההכשרה שניתנות בישראל ובעולם, לא כוללות ידע על אוטיזם או כלי הדרכה בשביל שמורה תכשיר משלבת.

<מעין בלומנפלד: המחקר הנוכחי שם לעצמו למטרה לאפיין את מקצוע המשלבת באמצעות ניתוח עיסוקים ולאפיין באופן כללי את אלה שעוסקות בשילוב יחידני של ילדים על הרצף האוטיסטי.

<מעין בלומנפלד: המדגם כלל 122 משלבות, טווח הגילאים שלהן בין 21 ל- 62, כשהממוצע 36.5.

<מעין בלומנפלד: ממוצע שנות הלימוד של המשלבות במחקר הזה היה 14.63 שזה ממוצע שנות לימוד שנושק להשכלה של תואר ראשון, כאשר 49% מהמשלבות היו בעלות השכלה בתחום החינוך, חינוך מיוחד ופסיכולוגיה וממוצע שנות הניסיון שלהן – 3.8 שנים.

<מעין בלומנפלד: פה אתם יכולים לראות את ההתפלגות של המשלבות שדגמנו, לפי אזורים בארץ, בעיקר מאזור המרכז, גם ייצוג לצפון ולדרום.

<מעין בלומנפלד: במסגרות השילוב, 69% מהנבדקות היו משלבות בבית-ספר יסודי ו- 24% בגיל הגן.

<מעין בלומנפלד: ההתפלגות פה של הילדים המשולבים זה בעקבות המדגם שדגמנו, זה הילדים שאותם הם שילבו וזה מתאר בצורה די נכונה את היחס בין בנים לבנות על הרצף האוטיסטי וזה לא בהכרח אומר שרק, יותר בנים משולבים.

<מעין בלומנפלד: בעצם, מה שאני מציגה לכם כאן זה תפקיד המשלבת כפי שהגענו אליו בעקבות ניתוח העיסוקים שביצענו.

<מעין בלומנפלד: זו בעצם התוצאה החשובה ביותר מתוך המחקר שמתארת 11 עיסוקים שבהם עוסקות משלבות.

<מעין בלומנפלד: כל אחד מהעיסוקים כולל בתוכו משימות שונות.

<מעין בלומנפלד: בין תפקידי המשלבות, התאמות לימודיות ביחס לחומר שלומדים בכיתה, מעורבות בבניית התוכנית של הילד, המשלבות יעידו שהן מייעצות, לוקחות חלק בבנייה של תוכנית הלימודים, הן פעילות בתוך ההחלטות שמתקבלות לגבי הילד.

<מעין בלומנפלד: עשייה חברתית עם הילדים המשולבים, המשלבים, שזאת אומרת שהשלבת היא זו שנמצאת שם בהפסקה ובכל פעילות שהיא לא פעילות כיתתית אקדמית ועושות את העבודה עם קבוצת הילדים.

<מעין בלומנפלד: עבודה בקבוצות קטנות עם עמיתים מהכיתה, בהם היא חונכת גם ילדים אחרים מהכיתה, שיהיו קבוצת עמיתים עבור הילד המשולב, מדווחת צרכים לצוות החינוכי.

<מעין בלומנפלד: הן העידו בעצם על עצמן כאלה שבעצם מציפות למעלה לצוות המקצועי ולמורת הכיתה מה הצרכים של הילד ואיפה אפשר להתאים עבורו את תוכנית הלימודים.

<מעין בלומנפלד: הן מתערבות מבחינה חינוכית, עושות הקניה ומניעה, שזה תפקיד שבאמת אנחנו רואים שהמשלבות לוקחות על עצמן, הן המלמדות של הילד, הן אלה שבעצם עושות את ההקניה אתו.

<מעין בלומנפלד: המשלבות גם העידו על פעילות מחוץ לשעות בית הספר, כלומר גם משעות אחר הצהריים או הצהרון, עבודה על שיעורי בית, עבודה של מניעה ושל התרמה של החומר הנלמד.

<מעין בלומנפלד: סנגור מול מורים וילדים.

<מעין בלומנפלד: למשלבות יש תפקיד משמעותי בעצם לסנגר על הילד מול הצוות החינוכי וגם מול ילדים אחרים, כמי שמכירות את הצרכים שלו ויכולות לתת את הכל עבורו בעת הצורך ולוודא שגם הסביבה יכולה לראות אותו כילד חזק, ילד עוצמתי, ילד עם יכולות.

<מעין בלומנפלד: היא מתווכת ונותנת פיגומים, כלומר, זה משהו שהן עושות גם בתחום האקדמי וגם בתחום החברתי וגם עוד עיסוק חשוב ומשמעותי זה קבלת ההנחיה בעצם בעקבות הסקר של 122 המשלבות, יצא שאחד העיסוקים של המשלבות זה גם קבלת הנחיה מקצועית ממנחת שילוב, כאשר לי אין את הנתונים מיהי אותה מנחת שילוב, תכף יעל תתייחס לזה יותר, אבל זה תחום משמעותי שבעצם מאפשר עבודה מקצועית בשביל אותן משלבות.

<מעין בלומנפלד: אני אסכם את ההמלצות של צוות המחקר בעקבות אותו מחקר שעשינו.

<מעין בלומנפלד: אנחנו בעצם קוראים להגדיר את תפקיד המשלבת מחדש בעזרת אותם עיסוקים שהרגע מניתי ולהקפיד על השימוש במונח משלבת במקום סייעת.

<מעין בלומנפלד: לבחון את תפקידי המשלבות כפי שהן מתבצעים בשטח ולהגדיר אותם גם בחוזר מנכ"ל.

<מעין בלומנפלד: אנחנו רואים לנכון לעשות הכשרה ראשונית לכל המשלבות לפני כניסתן לתפקיד מטעם משרד החינוך ולהעניק הדרכה מקצועית ושוטפת למשלבות בדרכים מגוונות.

<מעין בלומנפלד: צריך בהכרח לשפר את תנאי ההעסקה של המשלבות, על-מנת להקל בנטל הכלכלי הרובץ על גב ההורים, לקבוע בצורה ברורה את תפקיד מנחת השילוב, לדאוג שבתפקיד הזה יועסקו אנשי מקצוע, בעלי השכלה בתחום האוטיזם, שהם גם בעלי ניסיון בשילוב היחידני ובעלות רקע מקצועי.

<מעין בלומנפלד: ואחרון - הכרחי להקצות משאבים לצור הגדלת שעות ההנחיה למשלבות ולכל הצוות החינוכי.

<מעין בלומנפלד: לסיכום – בעצם המחקר שלנו, הדבר החשוב ביותר שהוא רוצה לומר, שמשלבת זה מקצוע, מקצוע חינוכי שחייבים להכשיר אותו מקצועית ולקבל הדרכה באופן שוטף.

<מעין בלומנפלד: זה המסר שככה הייתי רוצה להעביר לכם, ומי שמעוניין לקבל את המצגת, היא תופיע בתוך אתר בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב ואפשר לפנות אלי אם רוצים לקבל את העבודה המלאה, כמובן.

עמרם מצנע: תודה רבה, מעין.

עמרם מצנע: יעל, בבקשה.

<יעל ניר: אני אשמח להיכנס לדיון בשלב יותר מאוחר אבל אני יכולה גם לעשות את זה עכשיו.

<יעל ניר: הסקר שלנו התבצע על ידי ועד ההורים המשלבים, זאת אומרת שהוא כלל אוכלוסייה של הורים, סקר של הורים, לא של משלבות, שמילאו שאלון מאוד קצר ותמציתי.

<יעל ניר: השתתפו בסקר הזה 100 הורים שמרשימת התפוצה שלנו מה שזה אומר, שאלה בדרך כלל הורים שהם יותר פעילים בשילוב של הילדים שלהם, שיש להם נגישות למידע, נגישות לניסיון של הורים אחרים, שיתוף בניסיון אחד של השני והרבה תמיכה הדדית ויחד עם זה, הם פרושים באמת, מגוון מאוד גדול של הורים.

<יעל ניר: זאת אומרת, זה מתחיל מהורים שהילדים שלהם נכנסו בשנה שעברה לגן, וכלה בהורים שהילדים שלהם נמצאים עכשיו כבר בסוף השלבים של החינוך שלהם וגם כן הצלחנו להגיע לפרישה ארצית די גדולה של 25 ערים, עשר מועצות מקומיות וארבע מועצות אזוריות שזה פרישה די גדולה ודי מייצגת, אבל שוב, במסגרות הייצוג של ההורים שהם באמת בקשר איתנו, שזה לא מייצג את כל ההורים ולכן הסקר הזה הוא קצת מוטה.

<יעל ניר: רק נתון אחד שאמנם היו 100 הורים שענו על הסקר הזה, הם התייחסו בנתונים שלהם ל- 121 משלבות מאחר לילד של- 21% מההורים האלה, יש שתי סייעות ולא סייעת אחת, אז כתוצאה מזה, יש לנו בעצם תשובות לגבי יותר סייעות מאשר הורים.

<יעל ניר: מה שהיה חשוב לנו מאוד לבדוק בסקר הזה, זה נושא שאנחנו רוצים להעלות אותו במסגרת הדיון, אם זה יתאפשר, מאחר וזה לא התאפשר בדיון הקודם, זה הנושא של התקשורת בין ההורים והסייעות המשלבות.

<יעל ניר: זה נושא שאנחנו מרגישים שהוא מאוד מאוד נחוץ ושהוא מאיזה שהיא סיבה נחסם על-ידי המערכת, קיימת איזה שהיא הנחיה כנראה מהמערכת לא לעשות את זה, כי ההורים, כי בתי הספר, כי המתי"אות, כי העיריות, מקבלות מסר שזה משהו שלא צריך לקרות ואנחנו מאוד רוצים לפרוץ את המקום הזה ולהגיע למקום של שיתוף פעולה.

<יעל ניר: אנחנו מאוד מאמינים שהשר החדש והצמרת החדשה של המשרד כן מעוניינים בשיתוף פעולה עם ההורים, רק השאלה היא איך אנחנו עושים את זה.

<יעל ניר: מה שהסקר הזה מראה, זה שיש לנו רק 2%, אני מתנצלת אם הנתונים קצת ...

<יעל ניר: כי אני לא כל-כך טובה ביצירת גרפים, אני לא אשת מקצוע, עשיתי כמיטב יכולתי.

<יעל ניר: 2% מקרב ההורים, שזה בעצם שתי משפחות, מדווחות על זה שבית הספר תומך בתקשורת שלהן ומשתף איתן פעולה בנושא הזה והם מרגישים שזה בסדר שיש להם קשר עם הסייעות המשלבות שלהם.

<יעל ניר: כל היתר, שזה 98% מהמשיבים, מרגישים שהתקשורת שלהם עם הסייעת זה משהו שלא נחווה כדבר חיובי על ידי המערכת והם עושים את זה או בגלל שבית הספר מבין את הצורך ולא מתנגד, או בגלל - - -

עמרם מצנע: יעל, את צריכה קצת לתמצת.

<יעל ניר: זו מצגת מאוד קצרה.

<יעל ניר: הם עושים את זה מאחר והם מרגישים שהם חייבים לעשות את זה ויש להם משלבות שמסכימות לעשות את זה ולעומת זאת, יש לנו אחוז די גבוה שאין להם מספיק תקשורת עם המשלבת.

<יעל ניר: חלק אין להם בכלל תקשורת איתם.

<יעל ניר: מה שראוי לציון, ואחר-כך אנחנו נראה את זה גם בשקפים אחרים, שבאותם מצבים שאין תקשורת עם ההורים, השילוב נכשל.

<יעל ניר: זאת אומרת, שילוב מחייב תקשורת עם הורים, זה משהו שאנחנו מנסים כל הזמן להסביר.

<יעל ניר: שיתוף הפעולה בין ההורים, זה נושא שאחר-כך גם נדבר עליו הלאה, אבל פשוט זאת ההזדמנות להעלות אותו, משהו שהוא חיוני כדי שהשילוב יתבצע נכון.

<יעל ניר: נעבור לשקף הבא ואני מקווה שתינתן עוד הזדמנות להעלות את הנושא הזה.

<יעל ניר: בשקף הזה, אני מתנצלת מראש, לפי הסקר, ההורים התבקשו לענות על המצב בשנה הנוכחית, זאת אומרת, השנה שחלפה.

<יעל ניר: ייתכן שחלק מההורים הגיבו על השאלה הזו כמה סייעות, אם היה צריך להחליף את הסייעת המשלבת ומה קרה בעקבות זה.

<יעל ניר: ייתכן שחלק הגיבו גם לגבי שנים קודמות, לא כולם זה בטוח, עדיין הנתון הוא מאוד גבוה, של הצורך להחליף את הסייעת המשלבת.

<יעל ניר: זאת אומרת שהיא לא התאימה לתפקידה.

<יעל ניר: אחת המטרות שלנו בדיון הזה, זה להציף את הנושא של חוסר התאמה ולנסות להגיע למצב שאפשר יהיה לבצע יותר התאמה בין הסייעת והמשלבת והילד הספציפי ולא רק הלקות שלו, אלא הילד הספציפי, מאחר וכשאנחנו מדברים על אוטיזם, אנחנו מדברים על ילדים שהם כל-כך שונים אחד מהשני, הרצף הוא כל-כך גדול, והאפשרויות שקיימות היום בהרבה מאוד רשויות מקומיות הן לא מספיק גמישות, בייחוד בפריפריה.

<יעל ניר: אז זה נושא שמאוד חשוב להציף אותו.

<יעל ניר: יש כאן, לפי הסקר הזה, יש כאן 16% מהילדים שהיה צורך להחליף את הסיוע שלהם וזה לא התאפשר וזה נחסם, האפשרות הזו, ואלה ילדים שפשוט לא הרוויחו מהשילוב, או יכול להיות שהם אפילו ניזוקו ממנו.

<יעל ניר: אני רוצה יחד אתכם לקרוא את זה, שההורים, אם אנחנו מדברים על שביעות הרצון של ההורים מהסייעת שמשלבת את הילד שלהם, ככל שיש יותר אפשרות של בחירה, אנחנו ראינו בסקר, שככל שההורים היו יותר מעורבים בבחירה של המשלבת שלהם, שביעות הרצון שלהם ממנה עלתה.

<יעל ניר: אפילו הורים שלא היו מרוצים מהמשלבת, האפשרות להחליף אותה כמובן הביאה לתוצאות יותר טובות.

<יעל ניר: שביעות הרצון אנחנו מדדנו אותה בשאלה – האם המשלבת היתה מתאימה מאוד או מתאימה באופן סביר וכשאני מדברת על התאמה, אני מדברת גם על התאמה יחסית וסבירה.

<יעל ניר: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על משהו שהוא בשמיים.

<יעל ניר: אחר-כך נראה עוד נתונים לגביהם.

<אמנון הרשושנים: זה רק מדובר על אוטיסטים?

<יעל ניר: אנחנו מדברים על אוטיסטים אבל אני חושבת שזה רלוונטי גם לילדים אחרים.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: זו העבודה שהיא עשתה.

<יעל ניר: הנתון הכי בולט בסקר שלנו זה שההורים היו מרוצים מהמשלבות שהיה להן את האישיות המתאימה, לילד ולסביבה שלו, ושהיתה להם מוטיבציה להתפתח בתפקיד, להבין את הצרכים, לקבל הנחיה וליישם אותה.

<יעל ניר: זה נתון שהוא - - -

<קריאה: עבודה של מי?

<קריאה: של משרד החינוך?

<יעל ניר: של ההנחיה.

<דפנה אזרזר: לא נכנסתם לאיזה הנחיה?

<יעל ניר: לא, יש לנו בשקף, אנחנו נעבור הלאה ונראה.

<דפנה אזרזר: יש לי שאלה.

<דפנה אזרזר: הסקר הזה נעשה רק לגבי משלבות של ילדים עם אוטיזם?

עמרם מצנע: כן.

<יעל ניר: כן, כן.

<יעל ניר: אבל דפנה, זה הרי מייצג כל ילד משולב.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<אמנון הרשושנים: אם זה מייצג את כל הילדים, שיגידו שזה מייצג את כל הילדים.

<יעל ניר: אני לא אומרת.

עמרם מצנע: חברים יקרים.

עמרם מצנע: הוויכוח תמיד על העובדות.

עמרם מצנע: כן, הסקר הזה, שביקשה יעל להציג, נעשה על-ידי הורים לילדים אוטיסטים וזה מה שיש בו.

<יעל ניר: אני רוצה להסביר את הנתונים בשקף הזה.

<יעל ניר: התאמה נמוכה, זאת אומרת אותן סייעות, משלבות, שההורים נתנו להם ציון שהן לא כל-כך מתאימות או כלל לא מתאימות, הן אלה שצבועות בצבע סגול בהיר ואלה שקיבלו את הציון שהן היו מאוד מתאימות או סבירות, קיבלו את הציון האדמדם.

<יעל ניר: מה שאנחנו רואים כאן מבחינת הניסיון בשילוב ומבחינת ההכשרה הקודמת, אין הבדל כל כך גדול.

<יעל ניר: ההבדלים המשמעותיים פה הם בעיקר בנושא של התאמה אישית ומוטיבציה.

<יעל ניר: זה מה שניסיתי להסביר קודם.

<יעל ניר: בואו נעבור לשקף הבא.

<יעל ניר: השקף הזה מתייחס לנתונים של הדרכה, מידת ההדרכה ומקור ההדרכה שהסייעת קיבלה.

<יעל ניר: אנחנו רואים, אלה שההורים היו מרוצים מהם, היו אלה שקיבלו, עכשיו, אני חייבת להסביר, שכאן היתה אפשרות לתת הרבה תשובות.

<יעל ניר: זאת אומרת, לא פילגתי בשקף הזה, בייחוד מי שקיבל הנחיה רק מההורים או רק מגורם מטעם ההורים או רק מהמתי"א, אלא נתתי את כל הנתונים ביחד.

<יעל ניר: כמובן שזה לא מצטרף ליותר מ- 100%.

<יעל ניר: מה שאתם רואים כאן, זה לא נתונים של כמות ההדרכה שניתנה עד 100% סך הכל, אלא שבתוך הטווח של המשלבת שההורים היו מרוצים ממנה, כמה היא קיבלה.

<יעל ניר: זאת שההורים היו מרוצים ממנה קיבלה הרבה הנחיה מההורים, יחסית הרבה, כאילו, מעל חצי מהן קיבלו הנחיה מההורים, מעל חצי מהן קיבלו הנחיה, או מגורם מטעם ההורים, או גם וגם, או גם מהמתי"א, מעל 50%.

<יעל ניר: והאפשרות לקבל הרבה הנחיה, היא היתה מאוד משמעותית.

<יעל ניר: לעומת זאת, המשלבות שההורים לא היו מרוצים מהן, הן אלה שקיבלו רק הנחיה מהמתי"א ולא היה להן תקשורת והנחיה עם ההורים, לא היה להן תקשורת או הנחיה עם גורם מטעם ההורים, מקצועי, שהנחה אותן.

<יעל ניר: אני רוצה לסייג ולומר, אני מכירה מתי"אות מצוינות שעושות עבודה נפלאה וגם עם פחות מעורבים, פחות מעורבות של גורם מטעם ההורים, או עם פחות מעורבות של הנחיה של ההורים, מתי"אות שעובדות באמת יפה, אבל זה לא כלל המדינה, לצערנו הרב, וחלק מהנתון הזה שאתם רואים של 63% הנחיה מטעם המתי"א, לא מדבר על התדירות של ההנחיה.

<יעל ניר: הסיבה שבדרך כלל הנחיה מהמתי"א היא היתה מתאם של המשלבות שההורים היו פחות מרוצים מהם, זה בגלל שההנחיה היתה דלילה, יחסית.

<יעל ניר: התדירות שלה היתה הרבה יותר נמוכה.

<יעל ניר: זאת אומרת שמה שאנחנו בעצם רואים זה שככל שתדירות ההנחיה היתה גבוהה יותר, ככה השילוב היה מוצלח יותר.

<יעל ניר: זה בעצם מה שרצינו להראות.

<יעל ניר: עוד שקף אחד מראה לנו את השילוב של שני הדברים.

<יעל ניר: זאת אומרת, גם של ההנחיה וגם של ההתאמה, ושוב אנחנו רואים פה, זה זועק לשמיים, הנושא של התאמה אישית ומוטיבציה, זה ללא כל ספק הנתון הכי משמעותי וזה מתייחס באמת להתאמה של המשלבת לתפקיד שלה.

<יעל ניר: זה הכישורים האישיים שלה, זה המוטיבציה שלה באמת לעבוד שם ולעשות את התפקיד הזה כמו שצריך למען הילד ואלה נתונים שאנחנו חושבים שצריכים להיכנס לדיון הזה.

<יעל ניר: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה קודם כל לומר שאני מברכת על ההצגה המקצועית.

עמרם מצנע: מי שעוד לא מכיר את רחלי, אז רחלי היא ראש האגף לחינוך מיוחד, החדשה.

<רחלי אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד, נעים מאוד לכל מי שלא הספקתי עדיין להכיר.

קארין אלהרר: ברכות.

<רחלי אברמזון: תודה.

<רחלי אברמזון: קארין, חברת הכנסת, נפגשנו בדיון הקודם.

<רחלי אברמזון: תודה על כל הברכות ואני רוצה קודם כל לברך על המחקרים ועל הסקר שהוצג בפנינו, הוא מעניין, הוא מרתק.

<רחלי אברמזון: אני בשמחה אכנס ללמוד יותר את מה שעשיתם.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אני באמת רוצה לפתוח ולומר, לפני שחברותיי כאן, זיוה ופנינה יציגו קצת את תוכנית האגף בהתאם להמלצות שהיו במפגש הקודם, אני רוצה לומר שהאגף שוקד על גיבוש תוכנית.

<רחלי אברמזון: היא כבר מגובשת איזה שהיא טיוטה ראשונית שברמה העקרונית גם תבוא לדיון אל מול השולחן העגול שלנו, עם העמותות ונציגי ההורים, מפני שהתחלנו באיזה שהיא הבניה של קשר חדש ומחושד עם העמותות, כך שתוכנית האב שהמליצו בפנינו לבנות אותה ולגבש אותה, מטפלת בנושא הסייעות, תהיה בדיון גם אל מול העמותות וההורים.

<קריאה: וגם אל מול הסייעות.

<רחלי אברמזון: אל מול הסייעות, בוודאי.

<רחלי אברמזון: זה חלק מהעניין.

<רחלי אברמזון: אז אני רק רוצה לומר, השלטון המקומי בטוח, כי הוא בפנים בכל מקרה.

<רחלי אברמזון: אז תכף תראו.

<רחלי אברמזון: אתם תכף תראו, אני רק רוצה לומר, זה כך באמירה כללית, אני אבקש קודם שזיוה, אדוני היושב ראש, תציג את התוכנית שלנו ואנחנו נמשיך.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: זיוה, בבקשה.

<זיוה כרמי: שלום לכולם.

<זיוה כרמי: אני רוצה בעצם להציג קצת מהעשייה שלנו בנושא הזה.

<זיוה כרמי: אני אתחיל ואומר שבמפגש האחרון שהיה.

<יוליה בן משה: היו כמה שאלות בדיון ההוא.

<זיוה כרמי: אני אנסה להתייחס אליהן.

<זיוה כרמי: אם אני אצליח להגיע לסוף, אני אשתדל להגיע ולענות על כל השאלות.

<קריאה: יש גם את הנושא של סייעות - - -

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אני מבקש, רבותיי, לתת לזיוה להציג ובסוף היא תיתן מקום לשאלות.

<דפנה אזרזר: זה נושא שלא הועלה פה בכלל, החינוך המיוחד.

עמרם מצנע: בבקשה.

<קריאה: אנחנו מדברים רק על סייעות בחינוך המיוחד.

<זיוה כרמי: אולי אני אחדד ואני אומר שהיום אני אתייחס לנושא של סייעות בשילוב, סייעות אישיות בשילוב אישי ולזה אני אתייחס.

<זיוה כרמי: אני אשאיר זמן אחר כך לשאלה, אם מישהו ירצה להתייחס, אני אנסה לענות על השאלות.

<זיוה כרמי: אז נמצאים לנו היום כ- 12,000 תלמידים בשילוב אישי במערכת החינוך, בסך-הכל, על כל רצף הגילאים.

<זיוה כרמי: הימצאות של התלמידים האלו בשילוב היא חשובה, היא משמעותית והיא מהווה אתגר מאוד מאוד גדול לצוותי החינוך.

<זיוה כרמי: הנה המצגת מתחברת, יש לנו את הכל לפנינו, אני אתחיל.

<זיוה כרמי: אז כמו שאמרתי קודם, מערכת החינוך, הדיון היום יעסוק בנושא של תמיכה מסוג סייעת שילוב.

<זיוה כרמי: אני רוצה להתחיל ולומר שכמו שאמרתי קודם, כ- 12,000 ילדים נמצאים בשילוב.

<זיוה כרמי: מערכת החינוך, האגף לחינוך מיוחד, רואה בזה בהחלט אתגר, אתגר לצוותים החינוכיים, אתגר לכל המערכת והיכולת שלנו להכיל ולעזור להם להפיק תועלת משמעותית – חינוכית, חברתית, רגשית, מהשילוב הזה.

<זיוה כרמי: אני אתחיל ואתייחס דווקא לממשקים שלנו בהקשר של העבודה הזו.

<זיוה כרמי: אנחנו בהחלט רואים אותנו מובילים את הנושא, אבל בהחלט עובדים בקשר צמוד וישיר, בממשקים קבועים, יחד עם שותפים שונים.

<זיוה כרמי: אני רוצה קצת לפרוש את השותפות הזאת.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על, כמו שאתם רואים, הממשקים מתייחסים בהחלט, בראש ובראשונה לשלטון המקומי, כמעסיק ישיר.

<זיוה כרמי: הורים כשותפים, שותפים להעלאת הצרכים, לתיאום ציפיות גם מהמערכת החינוכית וגם לקדם את התלמיד ובבניית סדרי עדיפויות ותוכנית העבודה של התלמיד.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על העבודה עם בתי הספר, ועדות השילוב המתקיימות בבית הספר, אותן, בראשן עומד מנהל בית הספר שבעצם רואות את סך הכל של הצרכים של התלמיד וקובעות מתוך סך התמיכות, גם תמיכה מסוג סייעת.

<זיוה כרמי: ההורים הם שותפים בוועדת השילוב, הם לא מחליטים, אבל הם בהחלט, דעתם נלקחת בהחלט בחשבון.

<זיוה כרמי: אני מדברת על המתי"אות שהם הגוף המקצועי המלווה ומנצח על המערכה הזו מבחינה מקצועית.

<זיוה כרמי: מדריך מלווה מכוון ובהחלט מסייע על מנת לנסות לקדם את הנושא הזה מקצועית.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על המפקחים הכוללים שאנחנו חושבים שחשוב לנו מאוד לקדם את הקשר הזה ובאמת להכניס אותם כמה שיותר לתמונה כי יש להם חלק מאוד משמעותי בתהליך הזה בעינינו.

<זיוה כרמי: אנחנו חושבים שהחלק שלהם בשיתוף הקהילה הרחבה, קהילת בית הספר כולה, במימוש אורח חיים שמדבר שילוב.

<זיוה כרמי: אני מתקדמת.

<זיוה כרמי: יחד עם זאת, יריעת העבודה שלנו, אנחנו מסתכלים, התלמיד עומד במרכז, כמו שאתם רואים.

<זיוה כרמי: יחד עם זאת, אנחנו רואים את התפישה הכוללת של סך הכל הצרכים של התלמיד וסך הכל יכולת שלנו לתת, לראות את סך הכל הצרכים ולתת להם מענה הולם.

<זיוה כרמי: אנחנו רואים במחנכת הכיתה בהחלט כמי שמתכללת את סך הצרכים, רואה את התמונה הרחבה ובהחלט מהווה את ה- case manager שנדרש לטובתו של התלמיד.

<זיוה כרמי: אני מתקדמת.

עמרם מצנע: כן, זיוה, את צריכה לתמצת.

עמרם מצנע: כי האמירות הכלליות, אנחנו כולנו די בקיאים.

<זיוה כרמי: צוללת לנושא.

עמרם מצנע: כן.

<זיוה כרמי: נתונים.

<זיוה כרמי: כמו שאתם רואים - - -

קארין אלהרר: וגם אדוני, אני רוצה שיהיה דיון על הסייעות בחינוך המיוחד.

קארין אלהרר: עבדתי קשה מדי, כדי שהם יהיו והם עדיין לא קיימות.

עמרם מצנע: זה רק החינוך המיוחד.

<זיוה כרמי: אני אתייחס.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<זיוה כרמי: אז אני מתקדמת.

<זיוה כרמי: בתשע"ד, אנחנו יכולים לראות שמספר התלמידים שהיו זכאים לתמיכה עמד על 6,900.

<זיוה כרמי: אנחנו רואים גידול וזה הצפי שלנו לתשע"ה.

<קריאה: מה אמרת 12,000?

<זיוה כרמי: לא רק סייעת.

<זיוה כרמי: סך-הכל תלמידים בשילוב.

<זיוה כרמי: כשאני מתייחסת למספר הזה, אני מדברת על תלמידים שבתוך המערכת, תכף אני אראה גם לפי לקויות, בסדר?

<זיוה כרמי: מייד, עוד דקה.

<זיוה כרמי: אז מספר התלמידים הזכאים לתמיכה, סייעת, בסדר?

<זיוה כרמי: ואנחנו מדברים על גידול משמעותי.

<זיוה כרמי: מתשע"ג ל-תשע"ד, ראינו גידול של כ- 8%.

<זיוה כרמי: אנחנו צופים גידול נוסף לקראת שנת הלימודים הבאה, שעומד על 12.5%.

<זיוה כרמי: הסיבות לגידול - - -

<קריאה: גילאי שלוש-ארבע.

<קריאה: הוספנו לכם את גילאי שלוש-ארבע.

<זיוה כרמי: גם גילאי שלוש-ארבע, מודעות הולכת וגדלה של הורים לנושא וכל מגמת ההכלה שאני חושבת שלוקח לה זמן אבל היא הולכת ותופשת תאוצה בתוך בתי הספר.

<זיוה כרמי: נתונים אודות תלמידים עם לקויות מורכבות, לאו דווקא, אני אומרת שוב, אני מדברת על תקצוב דיפרנציאלי לתלמידים ולאו דווקא לתלמידים שזכאים לתמיכה מסוג סייעת.

<זיוה כרמי: הבאנו לכם את השקף הזה באמת לראות את זה, דרך הפריזמה של הלקויות, לראות את המגמות שהולכות ומתרחבות.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים על תשע"ג.

קארין אלהרר: אבל אלה הלקויות בדיוק של הזכאות לסייעת.

<זיוה כרמי: נכון.

קארין אלהרר: אוקיי.

<זיוה כרמי: והנתונים שהיו.

עמרם מצנע: היא מציגה את הסייעות בשילוב.

<זיוה כרמי: אני חושבת שאחת השאלות שנשאלתי מספר פעמים היה, אנחנו מדברים פה על זכאות לתקצוב דיפרנציאלי.

<זיוה כרמי: אני רוצה רגע לומר משהו.

עמרם מצנע: רגע, רגע.

קארין אלהרר: זה תקצוב דיפרנציאלי בשילוב בלבד, הנתונים האלה?

<זיוה כרמי: כן.

<זיוה כרמי: אבל לאו דווקא לסייעת.

<זיוה כרמי: תקצוב דיפרנציאלי בכלל.

<זיוה כרמי: בכל טווחי הגיל.

<זיוה כרמי: לא כל תלמיד בתקצוב דיפרנציאלי, מקבל סייעת.

קארין אלהרר: אבל בואי נתמקד בשילוב, בסייעת.

עמרם מצנע: זיוה, הנושא של הדיון הוא סייעות בחינוך המיוחד.

<זיוה כרמי: אז אני מייד מתקדמת.

עמרם מצנע: זה גם המשלבות וגם הסייעות, עוד פעם, אני כרגע לא רוצה לטעות במילים ובמונחים.

עמרם מצנע: זה גם, זה כל הסייעות בחינוך המיוחד.

<קריאה: גם בגנים?

<קריאה: אנחנו רוצים לדעת.

עמרם מצנע: בגנים – לא.

עמרם מצנע: בגנים זה סייעות לגננות.

<קריאה: גם בגנים יש סייעות בחינוך המיוחד.

עמרם מצנע: בסדר, אני לא אמרתי שלא.

עמרם מצנע: אמרתי כל החינוך המיוחד.

עמרם מצנע: מגיל שלוש עד גיל 21.

<קריאה: יש לנו מה לעשות כאן?

<קריאה: אנחנו ... לילדים אוטיסטים.

<קריאה: יש לנו מה לעשות בדיון הזה?

<קריאה: זה לא משנה לאיזה לקות.

עמרם מצנע: נושא הדיון הוא דיון המשך לדיון שהיה לפני ארבעה חודשים ועוסק בסייעות/משלבות בחינוך המיוחד ובחינוך המשולב, מגיל שלוש עד 21.

עמרם מצנע: אני רוצה גם להזכיר שביום רביעי, מחרתיים, אנחנו מקיימים דיון המשך נוסף, על דו"ח ועדת דורנר, עם הצגת גם הטיוטה של הצעת חוק שכוללת את כל הנושאים ביחד.

עמרם מצנע: ולכן, יש פה חפיפה בנושאים האלה.

עמרם מצנע: הנושא, דרך אגב, רחלי, שלשמו בעיקר התכנסנו והוא גם כתוב בסיכום של הדיון שנערך במרץ, הוא תנאי השירות של הסייעות, העסקת הסייעות, 12 חודשים ולא מציאות שכל שנה מפטרים אותן וכמובן ההכשרה של הסייעות והתאמת הסייעות לתפקידן.

עמרם מצנע: אלה הנושאים על כל הקשת.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אז בואי ותתקדמי.

<רחלי אברמזון: אז שנייה אחת, ברשות, כבוד היושב ראש.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה רגע להעיר לגבי הנושא הזה.

<רחלי אברמזון: קודם כל, הטיוטה והתוכנית שאנחנו באמת מכינים, נוגעת בפרישה מאוד רחבה לגבי כל סוגי הסייעות שאנחנו נדרשים לתת להם את המענה בתוך מערכת החינוך, גם בחינוך הרגיל וגם בחינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אני רוצה רק לומר, זה אמנם בשקף האחרון מוצג, אבל אנחנו אמורים לקיים פגישה ב- 11 באוגוסט עם שר הפנים בלשכתו, לדון עם השלטון המקומי.

<רחלי אברמזון: אנחנו כבר מתחילים את השיח הזה לגבי התקנון ותנאי העסקתן של הסייעות, כי בשלב הנוכחי, כפי שידוע לנו, הסייעות מועסקות על-ידי הרשויות המקומיות ואת השיח הזה - - -

<קריאה: לא, לא רק.

עמרם מצנע: לא רק.

עמרם מצנע: רוב הסייעות מועסקות על ידי השלטון המקומי.

<רחלי אברמזון: רוב הסייעות מועסקות על ידי הרשות המקומית ולכן אנחנו באמת רוצים להבנות מחדש את כל הנושא הזה, בעקבות הדיון והאמירה, אז ב- 11 באוגוסט אנחנו אמורים להיפגש עם שר הפנים ולהתחיל לקדם את המהלך, עם השלטון המקומי.

עמרם מצנע: רבותיי, בלי הערות ביניים.

עמרם מצנע: מי שירצה, יקבל רשות דיבור ואם גם תצטמצמו אז יספיקו יותר אנשים לדבר.

עמרם מצנע: הדיון מסתיים באחת וחצי.

<רחלי אברמזון: וברמה העקרונית, השאיפה שלנו היא באמת להגיע למצב שבו כל ילד יקבל את הסיוע המיטבי ביותר שהוא נדרש לו.

<רחלי אברמזון: לגבי המתווה והפיתוח המקצועי של הסייעות, פנינה תציג את זה.

<רחלי אברמזון: בבקשה.

<פנינה אלתר: אני אציג, אבל לפני כן, אני רוצה ככה כמה אמירות כלליות שקשורות גם לנושא שעלה כאן.

<פנינה אלתר: היום כבר קיימת ועדה, היא די חדשה, זאת אומרת, זה פועל כבר כמה, שלושה חודשים, שבעצם היא לבחינת הכשרת המורים במדינת ישראל.

<פנינה אלתר: הכשרת המורים הרגילים בנושא של השילוב.

<פנינה אלתר: פועל לזה משרד החינוך, ביחד עם נציגי המכללות.

<פנינה אלתר: בואו נגיד, אני חושבת שבסביבות ינואר אנחנו הולכים לקיים דיונים מסביב שולחנות עגולים, שיהיו נציגים בכל הרמות – מורים, מנהלים, אנשי שלטון מקומי, אנשי אקדמיה, כדי באמת לבנות קודם כל, הכשרת המורים בישראל, לאור המציאות שבעצם משולבים לנו היום תלמידים בקשת רחבה של אפשרויות.

<פנינה אלתר: אז זה נעשה במקביל ואני חושבת שתהיה השפעה.

<נטע לוי: גם צריכות לשבת שם סייעות.

<נטע לוי: סייעות גם צריכות לשבת שם.

<פנינה אלתר: כרגע זה הכשרת המורים בישראל, אני רושמת לעצמי את ההערה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: ביקשתי לא להעיר באמצע.

עמרם מצנע: אי-אפשר.

<פנינה אלתר: אז זה רציתי שתדעו שגם נעשה משהו ברמה של כבר חשיבה קצת על הכשרת המורים בהקשר הזה.

<פנינה אלתר: הדבר השני שעלה פה ואני חושבת שצריך להתייחס אליו זה הנושא, העבודה עם המתי"אות.

<פנינה אלתר: את אמרת מאוד יפה שבמתי"

<פנינה אלתר: אות מסוימות זה עובד מאוד יפה ואחרות פחות.

<פנינה אלתר: אנחנו לוקחים על עצמנו לעשות עבודה מוסדרת מול המתי"אות, שזה לא יהיה באקראי, כי מנהל המתי"א מוביל תהליך מאוד יפה, אלא אנחנו במגמה שלנו, זה שכל המתי"אות יעבדו באותו אופן שייקחו אחריות באופן, לגבי הדרכה שנדבר.

<פנינה אלתר: הדבר השלישי זה באמת ההדרכה.

<פנינה אלתר: אנחנו רואים את הסייעת כחלק מצוות.

<פנינה אלתר: העבודה עם התלמיד היא עבודה הוליסטית.

<פנינה אלתר: אנחנו חושבים שמחנכת הכיתה צריכה להיות ה- case manager, ראינו שיש בקשת שם המון המון אנשי מקצוע מעורבים וחשוב לנו מאוד שהכל יהיה בסנכרון, זאת אומרת, גם אם הסייעת תדבר עם ההורים, חשוב לנו מי יודע ואיך זה עובד.

<פנינה אלתר: גם כשהקלינאית תקשורת מדברת עם ההורים זה בשותפות עם מחנכת הכיתה.

<פנינה אלתר: חשובה לנו פה עבודה מסונכרנת, עבודה הוליסטית מול התלמיד, כדי שבאמת הוא יקבל את השירות הכי טוב וכחלק, כשהסייעת היא חלק מצוות, ברור לנו שהיא גם צריכה לקבל את ההדרכה.

<פנינה אלתר: שוב, אני לא אומרת רק הדרכה אישית ורק מול סייעת, אבל באופנים שונים, היא חלק מהצוות, היא נמצאת המון זמן עם התלמיד וההדרכה צריכה להיות מכווננת אליה.

<פנינה אלתר: שוב אני מתייחסת, אני משליכה את זה גם על המתי"א, כי המתי"א היא הגורם המרכזי שמומחיות התחום שלו נותנות בעצם את ההדרכה בתחומים השונים ולא רק באוטיזם.

<פנינה אלתר: אז ככה, אלה דברים קצת כלליים ועכשיו אני אלך לכיוון של הפיתוח המקצועי וההכשרה המקצועית שאנחנו רוצים.

<פנינה אלתר: קודם כל, אלה מטרות כלליות.

<פנינה אלתר: אנחנו רוצים לבנות קודם כל קבוצת השתייכות מקצועית של הסייעות.

<פנינה אלתר: עוד מעט אנחנו נדבר באיזה אופן.

<פנינה אלתר: היכרות עם מאפייני אוכלוסיית התלמידים והצרכים הייחודיים.

<פנינה אלתר: הרי יש, סייעות שונות מתעסקות עם תלמידים עם לקויות שונות.

<פנינה אלתר: הקניית כלים יישומיים לעבודה עם התלמידים, חשיפה למורכבות בהתמודדות המשפחה של הילד עם הצרכים המיוחדים, כלים לעבודה בצוות רב מקצועי, כי אנחנו חושבים שזו הדרך המרכזית לעבוד עם התלמיד ומתן כלים ותמיכה להתמודדות עם התנהגויות מאתגרות.

<פנינה אלתר: באמת, ככה, דברים מרכזיים.

<פנינה אלתר: כאשר הסייעת בחינוך המיוחד או בשילוב מהווה חלק חשוב ומשמעותי בצוות החינוכי הטיפולי של הכיתה, היא שותפה לעבודה עם התלמיד.

קארין אלהרר: סליחה, אני מתנצלת שאני מפסיקה אותך.

קארין אלהרר: את הדברים הכלליים אני חושבת שרוב היושבים בחדר, מכירים היטב.

קארין אלהרר: אני אשמח, אני מבינה שהכנת מצגת, אני לא רוצה להפריע לך.

<פנינה אלתר: לא הכנתי מצגת.

קארין אלהרר: אבל אני אשמח אם אפשר יהיה להתמקד בנתונים החדשים.

קארין אלהרר: במה עשיתם שהוא בגדר חידוש.

<פנינה אלתר: זה בדיוק השקף, אין עוד שקפים.

<פנינה אלתר: אז נכון להיום, אני כן חייבת להתייחס קצת מה קורה היום.

<פנינה אלתר: אני חושבת, אני מקווה שאמרתי כמה חידושים שאנחנו הולכים לקחת את זה ברמה ארצית מערכתית ולא ברמה ספוראדית של מתי"א זו או אחרת.

<פנינה אלתר: כיום קיים קורס להכשרת סייעות.

<קריאה: כמה זמן הקורס הזה?

<פנינה אלתר: שנתיים, 270 שעות, ולצערנו הרב, אני לא יודעת אם אתם מודעים לזה, לא הרבה הולכות ללמוד את זה.

<נטע לוי: מישהו מממן להן את זה?

<נטע לוי: מישהו אמר להן?

<קריאה: במשכורת כזאת, אני ממש לא יכולה.

<פנינה אלתר: קודם כל, קורס הוא, אפשר, יש אפשרות להחזר חלקי.

<פנינה אלתר: זאת אומרת, חבל לי פה שבאמת המפע"מ לא יושב, כי המפע"מ הוא זה - - -

<קריאה: מה זה המילים האלה?

<עמליה עמית: זה קורס עם סייעת שמקבלת 25 שקל לשעה, כלומר, היא תרצה לבוא ולקבל 25 שקל לשעה.

<קריאה: אז היא מאוד רוצה.

עמרם מצנע: חברות.

<פנינה אלתר: אני מדברת הרגע על הכשרה מקצועית מה קיים ואיך אנחנו רואים, לאור המציאות, את הרצון שלנו לעשות משהו קצת אחר.

<פנינה אלתר: קודם כל, זה יישאר ויש את הקורסים האלה וזה נכון שזה עולה כסף וזה נכון שיש רשויות שמשתתפות בעלויות וזה בהחלט בהתאם לרשויות המקומיות ופה אני חושבת שמי שצריך לשבת ולתת ומפעיל את התוכניות האלה, זה בעצם המפע"מ, זה הפיתוח המקצועי של השלטון המקומי, זה לא אנחנו שמפעילים את - - -

<קריאה: יש פה נציג של השלטון המקומי?

<קריאה: לא לא.

<קריאה: אבל זה אחריות של משרד - - -

<פנינה אלתר: רגע, רגע, תנו לי לגמור.

<פנינה אלתר: המציאות מראה שבארץ אולי נפתחו שלושה קורסים כאלה ולקחו אחריות.

<קריאה: מי יודע שאפשר להירשם לקורסים?

<פנינה אלתר: רגע, אוקיי.

<קריאה: אין להם את זה, סליחה - - -

<פנינה אלתר: אפילו שהכל עומד פה, אני לא מצליחה לעמוד בקצב הדיבור.

עמרם מצנע: חברים, גם לא מממנים גננת - - -

<קריאה: אבל הם מרוויחים חצי שקל לשעה.

<פנינה אלתר: אני רוצה לדבר רגע נטו על הפיתוח המקצועי, אני לא יכולה.

<קריאה: הם לא יבואו.

<קריאה: הם לא יבואו.

עמרם מצנע: הם יבואו, אם לא יקבלו אותם לעבודה בלי כישורים בסיסיים, הם יבואו.

<עמליה עמית: הם לא יבואו ב- 25 שקל לשעה.

עמרם מצנע: בבקשה, חברים.

עמרם מצנע: אני מבקש לא לערב.

עמרם מצנע: תראו, משרד, יש פה הלא חלוקה.

עמרם מצנע: משרד החינוך אמור להיות אחראי על ההכשרה, על הכישורים הנדרשים, על הליווי, על התיאום בין כל המערכות השונות.

עמרם מצנע: משרד הפנים, באמצעות הרשויות המקומיות, הם המעסיקים ותנאי ההעסקה צריכים להיות, תכף נשמע, כמובן, כי זה אחד הנושאים המרכזיים, שדיברנו עליהם כבר כמה פעמים ולא רק פעם אחת.

עמרם מצנע: תנאי העסקה קשורים במרכז השלטון המקומי, במשרד הפנים, בהסתדרות שבטח נשמע תכף וזה חלק שאמנם הם חלקים משולבים, אבל האחריות שם היא קצת שונה.

עמרם מצנע: אז בואי, תתמצתי את העניין של ההכשרות, של התפקיד של הדרישות ונתקדם הלאה.

<פנינה אלתר: אז מה שראינו, אנחנו, בגלל הקושי להביא את הסייעות ללמוד באמת במכללות, וראינו מקומות נקודתיים בארץ שוב שביוזמת המתי"אות ביחד עם הרשויות המקומיות, בנו הכשרה מקצועית לסייעות וראינו בזה הצלחה.

<פנינה אלתר: זה קרבה למקום העבודה, מקום המגורים, זה לא בעלות כספית כי אנחנו נסמכים פה על הידע, על המתי"אות, על השירות הפסיכולוגי והרשויות הן אלה שמארגנות את הקורסים האלה ואנחנו חשבנו לנכון לבנות איזה שהוא מתווה שכולל ולתכנן קורסים, וקורסים, זאת אומרת, ישבנו פה עם דגנית מהמפע"מ, לבנות קורסים ביחידות של 40 שעות, שמאפשרות להם איזה שהיא נקודת גמול.

<פנינה אלתר: נכון שבשביל לקבל גמול ושוב, זה השלטון המקומי, צריך 500 שעות בארבע או חמש שנים, אבל בכל מקרה, לבנות מודולות, כבר בנינו שתי מודולות לשנה הקרובה, שיהיו, יש פה איזה שהוא רצף מקצועי.

<קריאה: יש לי שאלה.

<קריאה: זה בשיתוף - - -

עמרם מצנע: לא לא, אין שאלות בשלב הזה.

עמרם מצנע: פנינה, תמשיכי.

<פנינה אלתר: משך הקורס, זאת אומרת, אמרנו, בכל שנה זה 40 שעות, כאשר פה העלויות זה ללא עלות לסייעת, כי פה אנחנו נאגד באמת את השותפים שאנחנו יכולים כל אחד ייתן את הידע שלו ובעצם אנחנו ככה בונים קודם כל את הפיתוח המקצועי של הסייעות בתוך המתי"אות.

<פנינה אלתר: מה שאנחנו, אני רוצה להעמיד לשנה הבאה ואני מקווה שאני לא יומרנית, שבכל מתי"א יהיה לפחות קורס אחד כשנה ראשונה, שיופעל ביחד עם הרשות המקומית.

<פנינה אלתר: שוב, כל מתי"א יכול להיות שיש לה כמה רשויות מקומיות ואפשר גם לשלב ידיים וליצור את זה עם כמה רשויות מקומיות, אם הן קטנות.

<פנינה אלתר: קודם כל, אנחנו נבנה ואנחנו שולטים בזה ואנחנו מנחים וכך אנחנו, פה, ואנחנו גם ראינו במתי"אות שזה קרה, שההיענות היא הרבה יותר גדולה.

<פנינה אלתר: זה חלק מהעבודה שלהם, זה ליד הבית, זה לא הכשרה שאתה צריך לשלם עליה ולנסוע למכללה.

<פנינה אלתר: אז אני לא אומרת, אנחנו לא נוריד את זה, אנחנו חושבים שיש חשיבות מאוד גדולה להכשרה הטרום מקצועית.

עמרם מצנע: אבל חלק מהפיכת הסייעת בחינוך המיוחד, בשילוב, למקצוע, זה דרישות.

עמרם מצנע: כלומר, צריך לבנות איזה שהוא תהליך שלאורך שנים, מי שלא תעמוד בדרישות האלה, לא תוכל להתקבל לעבודה.

<פנינה אלתר: נכון.

<פנינה אלתר: אנחנו גם למדנו.

עמרם מצנע: אחרת – זה הכל וולונטארי.

<פנינה אלתר: יש לנו גם את הקטע של ההכשרה הטרום ואני לא יודעת אם היום אנחנו במקום שאנחנו יכולים להגיד – בואו, נשחרר את כל הסייעות, נקבל רק את, לכן אנחנו רוצים בעצם למקצע את הסייעות הקיימות שלנו.

<פנינה אלתר: בתהליך.

עמרם מצנע: עלתה פה נקודה של שיתוף פעולה עם ההורים בעניין התאמת המשלבות ונשמעה טענה שכביכול יש איזה שהיא הנחיה של משרד החינוך, לא לשתף פעולה עם ההורים.

<גילי אלון: נכון.

<רחלי אברמזון: אין דבר כזה.

<פנינה אלתר: הנחיה?

עמרם מצנע: זה עלה.

<גילי אלון: כן.

עמרם מצנע: אני מבקש את התייחסותכם.

<קריאה: אני יכולה לתת דוגמאות.

<רחלי אברמזון: ההנחיה, אז אני רוצה לומר ואני מצהירה בזאת, בסדר?

<רחלי אברמזון: הנחיות כאלה לאת צאנה ולא יצאו לטעמי, אני לא רוצה לומר בשם קודמיי, אבל לא תצא הנחיה כזאת באופן מפורש.

<רחלי אברמזון: להורים יש חשיבות לאין ערוך בשיח הזה.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני חושבת שאנחנו נצטרך לשבת ולהגדיר את הגבולות, איפה האמירות המקצועיות גם דורשות.

<רחלי אברמזון: לא תמיד כל בחירה של הורה את הסייעת לבנו, היא העונה על כל ההכשרות וכו'.

<רחלי אברמזון: אבל בשיח הזה, להורים יש חלק מאוד משמעותי וזאת אמירה שלי ואני גם אדאג שגם בשטח זה יהיה ברור.

<גילי אלון: יש לנו איסור מוחלט לדבר עם הורים.

<גילי אלון: איסור מוחלט מהרשויות המקומיות.

<רחלי אברמזון: אז אני הבהרתי את עמדת המשרד.

<רחלי אברמזון: תודה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: אני מבקש, אני מבקש מהשלטון המקומי.

<גילי אלון: רחלי, כל הכבוד.

עמרם מצנע: רק רגע.

<גילי אלון: אני גילי אלון, חברת ועד עיריית באר שבע וסייעת.

עמרם מצנע: מה רצית להשלים, זיוה?

<זיוה כרמי: רציתי כאן קצת להתייחס בעצם למפגש האחרון ולמה נעשה בהקשר סיכום המפגש האחרון בהתייחס לפעולות שנעשו על-ידי האגף.

<זיוה כרמי: אז גובשה תוכנית אב בנושא של תמיכה מסוג סייעת, היא בעבודה, היא נמצאת כרגע בשלב של דיונים.

<זיוה כרמי: בנושא תקנון ותנאי העסקה, אנחנו פותחים בשיח עם השלטון המקומי באופן מובנה, המפגש הראשון התקיים כבר בחודש הבא.

<זיוה כרמי: לגבי נושא של מנגנוני מעקב ובקרה, יש לנו מנגנון חלקי היום, במשרד.

<זיוה כרמי: אנחנו בהחלט רוצים במסגרת השיח עם השלטון המקומי, להעמיק ולחשוב ביחד בשותפות, יחד עם השלטון המקומי, על מנגנונים מתאימים ומותאמים, גם לנושא וגם למסגרות.

<זיוה כרמי: פיתוח מקצועי הוצג עדכון המתווה ולקראת יישום ובאמת עומד בתוכנית העבודה של האגף, שני נושאים – בניית הצעות לדגמי עבודה, אנחנו מוצאים שבארץ כולה ישנם מספר דגמים, חלקם מוצלחים יותר, חלקם מוצלחים פחות וחשוב לנו באמת לעשות איזה שהיא פרישה של הדגמים ולמידה משותפת.

<זיוה כרמי: אנחנו מדברים גם על עדכון חוזר מנכ"ל על בסיס מדיניות שתתקבל שוב, מתייחס לדיונים שמתקיימים ולהחלטות שהתקבלו ולפי זה אנחנו נעדכן גם את חוזר המנכ"ל.

<זיוה כרמי: זהו, תודה.

זהבה גלאון: חוזר מנכ"ל תהיה גם אותה הנחיה שמותר להורים לדבר עם הסייעות, כמו שנאמר כאן עכשיו?

זהבה גלאון: זה יהיה במסגרת חוזר המנכ"ל?

<זיוה כרמי: אנחנו היינו רוצים שחוזר מנכ"ל יעודכן במהלך שנת הלימודים הקרובה ברוח כל ההמלצות שישבו בתוכנית האב ויאושרו על-ידי הנהלת המשרד, כמובן שברגע שהכל יאושר, זה יעוגן במסגרת חוזר מנכ"ל בנושא הזה.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר הערה שלא קשורה רק לדיון עצמו, אלא הערה בנושא שיח.

זהבה גלאון: אפשר כבר במשרד החינוך לשנות את הדבר הזה שנקרא תוכנית אב.

זהבה גלאון: במסגרת המילים תוכנית אב שנוגעת לאימהות, כל הגישה הזו, תוכנית אב.

זהבה גלאון: משק בית.

עמרם מצנע: אב ואם.

זהבה גלאון: אבל כבר לא אומרים.

זהבה גלאון: אומרים משק בית, כבר לא אומרים, בית אב.

זהבה גלאון: משרד הפנים כבר שינה את זה, בודקים משק בית.

זהבה גלאון: לא צריך להגיד תוכנית אב.

עמרם מצנע: אוקיי.

זהבה גלאון: אוקיי, קיבלתי.

<רחלי אברמזון: אנחנו עבדנו לפי המלצת הוועדה, כתוב לנו.

<זיוה כרמי: אז גם הוועדה.

<רחלי אברמזון: אנחנו נשתדל לאמץ את זה.

עמרם מצנע: נפרוק מהלקסיקון כל מקום שכתוב אב.

<רחלי אברמזון: אנחנו מאמינים מאוד בשיח משתף.

עמרם מצנע: מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

עמרם מצנע: נושא תחום העסקה.

<דן בן חיים: דן בן חיים, מרכז השלטון המקומי.

עמרם מצנע: בבקשה.

<דן בן חיים: הנושא של תנאי העסקה כידוע מוסדר במערכת שלמה של הסכמים קיבוציים שמרכז השלטון המקומי חתום עליהם מול ההסתדרות, שהוא הארגון שמייצג את העובדים.

<דן בן חיים: כל ההסכמים האלה כמובן גם מאושרים על-ידי משרד האוצר, האגף הממונה על השכר ואנחנו בעניין הזה לא, אין לנו פה איזה שהוא - - -

עמרם מצנע: מה זה אין לכם, עלו פה ביותר מדיון אחד כמה שאלות.

עמרם מצנע: עלו כמה שאלות.

עמרם מצנע: אחד – נושא העסקה של 12 חודשים.

עמרם מצנע: איפה זה עומד?

<דן בן חיים: לצערי, אותו הסכם שדיברנו עליו גם פה בפעם שעברה עוד לא נחתם.

<דן בן חיים: אולי הנציג של ההסתדרות יסביר את העניין הזה.

<דן בן חיים: אבל ההסכם מבחינתנו, יכול לצאת לדרך.

<דן בן חיים: עדיין לא נחתם.

<קריאה: עדיין מפטרים.

<קריאה: הסייעות לא היו בדו"ח, בהסכם הזה בכלל, מיוצגות.

עמרם מצנע: גברתי.

עמרם מצנע: כן.

<דן בן חיים: מה השאלה?

עמרם מצנע: תשמע, אני יושב פה כבר שעה, ושומע את אותן תזמורות כל פעם.

עמרם מצנע: אנחנו הורינו חד משמעית שחוזה העסקה עם הסייעות יהיה ל- 12 חודשים.

עמרם מצנע: מה זה קשור להסכם עבודה?

<דן בן חיים: ודאי שזה הסכם עבודה.

<דן בן חיים: הסכם עבודה זה נוסח, מבחינתנו, וזה לא נחתם.

עמרם מצנע: יש פה נציג מההסתדרות?

<דן בן חיים: כן.

עמרם מצנע: אני רוצה להסביר פה לסייעות שבצדק מעלות לא מעט טענות, שמי שמייצג אתכן, זה ההסתדרות.

עמרם מצנע: במסגרתה, הסתדרות הפקידים, שיש לה הרבה מאוד תחומים ואנחנו ביקשנו כמה פעמים להתמקד בסייעות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<שלמה שטרן: מאז הדיון הקודם בוועדה נכבדה זו, בסוגיה בה אנו דנים, התקיימו דיונים שוטפים בינינו לבין אנשי השלטון המקומי, כפי שהוועדה הנכבדה הנחתה אותנו.

<שלמה שטרן: שני הצדדים הבינו את הצורך למצוא פתרונות לבעיית תנאי שכרן ועבודתן של החונכות העושות מלאכת קודש קשה ומתישה, שתפקידן לסייע לתלמידים בעלי נכויות ולתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.

עמרם מצנע: תעזבו את התיקונים, נו באמת.

עמרם מצנע: אתם רוצים לעסוק בטרמינולוגיות עכשיו?

עמרם מצנע: בבקשה.

<שלמה שטרן: ואכן חלה התקדמות והגענו במהלך המשא ומתן למספר הסכמות, הן בנושא תשלום השכר במהלך 12 חודשי השנה, והן בנושא תשלום תוספת הסייעות בשיעור 10% שמקבלות כלל הסייעות לחונכות.

<שלמה שטרן: נותר עדיין מספר מצומצם של נושאים המצויים עדיין במחלוקת.

<שלמה שטרן: במהלך המשא ומתן אף הצביעה ההסתדרות בפני מרכז השלטון המקומי על מקור תקציבי אפשרי למימון חלקי של תוספת עלות השכר לחונכות.

<שלמה שטרן: ההסתדרות אף הסכימה לאפשר באופן חריג את העסקת החונכות במהלך שישה ימים בשבוע, הן על מנת לתת פיתרון של סיוע לתלמידים במהלך כל ימות השבוע והן על מנת לאפשר בדרך זו את הגדלת משרותיהן של החונכות.

<שלמה שטרן: למצער, משא ומתן טרם הבשיל לכדי חתימה על הסכם, שכן נותרו מספר נושאים פתוחים הדורשים התקדמות ואלה תלויים בעיקרם בהסכמת משרד החינוך להגדיל את הקצבת השעות השבועיות לסיוע לאותם תלמידים בכיתות מחד, ומאידך – לבנות תוכניות כדוגמת בית הספר של החופש הגדול, לתקופת פגרות הלימודים וחופשת הקיץ לתלמידים, באופן שהאמור לעיל ייתן פיתרון הן להגדלת היקף המשרה השבועי לחונכות, העומד כרגע על 70% בגודל ההקצבה שמעביר משרד החינוך לרשויות המקומיות והן למציאת תעסוקה הולמת לחונכות בפגרות הלימודים ובחופשת הקיץ, באופן שהן לא תישלחנה לבצע עבודות שונות באותן תקופות על מנת להצדיק את תשלום שכרן בפגרות הלימודים.

<שלמה שטרן: אני מבקש להסב את תשומת לב היושב ראש וחברי הוועדה הנכבדים כי גם אם נגיע לסיכומים בנושאים שהזכרתי, ההסכמות מחייבות עדיין את הסכמת הממונה על השכר במשרד האוצר ובשלב זה אין לנו מידע באשר לעמדתם בסוגיה הזו.

זהבה גלאון: איך הוא נכנס עכשיו?

זהבה גלאון: עד היום הוא לא היה בחדר.

<שלמה שטרן: חונכות זה סייעות שצמודות לילדים.

<קריאה: לא הבנתי כלום.

עמרם מצנע: אנחנו נפתח לדיון.

זהבה גלאון: אז מי תוקע את זה בסוף?

זהבה גלאון: שאני אבין.

זהבה גלאון: פינג פונג.

זהבה גלאון: כל אחד מגלגל לשני.

זהבה גלאון: עכשיו ההסתדרות, השלטון המקומי להסתדרות, ההסתדרות למשרד החינוך, מה נהיה?

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<סיגל אבישי: ואני לא מקבלת 10% תוספת.

עמרם מצנע: מי זה גידי?

עמרם מצנע: יש אחד כזה?

עמרם מצנע: נטע לוי.

<נטע לוי: נטע לוי, עורכת-דין מעמותת אית"ך מעכ"י, מלווה את התארגנות הסייעות הארצית.

<נטע לוי: אנחנו הגשנו גם נייר עמדה לוועדה שבו אנחנו פורטים לפרוטות את הבעיות, את הפגיעות התעסוקתיות המרכזיות שבהן סייעות הן בחינוך המיוחד והן המשלבות נתקלות בהן.

<נטע לוי: אני רוצה לציין גם שבעקבות הדיון שהיה כאן ב- 30 ליוני שעסק בנושא, שממנו יצאו המסקנות המאוד מאוד חד משמעיות בעניין החזרת מכתבי הפיטורים, זה לא קרה וזה לא יצא לפועל השנה.

<נטע לוי: הסייעות שיושבות כאן, שתיהן סייעות משלבות שיוכלו לדבר בשם עצמן גם חותמות בלשכה, אגב, רבות מהן לא יכולות לקבל דמי אבטלה, מכיוון שהן לא מגיעות ולא עומדות בתנאי הסף כי יש להן רק עשרה חודשי העסקה, אבל זה בכלל הסדרים שלא צריכים להיות כאן.

<נטע לוי: מה שאני רוצה לומר זה שני דברים.

<נטע לוי: אחד – פיצול האחריות בין משרד החינוך למרכז השלטון המקומי ולרשויות המקומיות הוא אחד משורשי הבעיה כאן, מכיוון שהסייעות בעצם עובדות במוסדות של החינוך, של משרד החינוך, מוסדות חינוך ממלכתיים וכשההנחיות שלהם מגיעות מהרשויות המקומיות והמעסיק הוא הרשות המקומית, כאן מתחילות הבעיות.

<נטע לוי: כל הטלאים שיש, הפתרונות טלאי שיש טלאי על טלאי ב- 10% שמר שטרן כאן ציין, יש לי כאן כמה וכמה תלושי משכורת של סייעות משלבות, 10% האלה זה 130 שקל תוספת לשכרן, מכיוון שמדובר על תוספת לשכר היסוד שלהן, שעומד על כ- 130 שקלים בערך, במקרה של הסייעות המשלבות ובעצם מה שנדרש כאן זה בעצם שינוי מהותי של ההסכם ושל תנאי ההעסקה ושל ההסכם הקיבוצי שלהן.

<נטע לוי: אנחנו, בעצם יש כאן מתווה להעסקה הוגנת וראויה שכולל בתוכו גם שינוי דרמטי של השכר שלהן.

<נטע לוי: כי מה שבעצם ההורים כאן העלו ומעלים ואנחנו כל הזמן בשיתוף פעולה עם ההורים, זה את הצורך ואת הכמיהה בסייעות שיהיו, ימשיכו, שימשיכו משנה לשנה.

<נטע לוי: סייעות שירצו ללמוד ויושבות לידי כאן סייעות שמאוד רוצות ללמוד.

עמרם מצנע: בתור ארגון שמייצג את הסייעות, אתם פועלים מול ההסתדרות?

<סיגל אבישי: ההסתדרות לא מעוניינים לדבר איתנו.

עמרם מצנע: מול הסתדרות הפקידים?

<סיגל אבישי: הם לא רוצים לדבר איתם.

<נטע לוי: אית"ך מע"כי ההסתדרות לא מדברים.

<נטע לוי: הסייעות שיושבות כאן לידינו כן מנהלות דיאלוג, לא יודעת אם דיאלוג זאת המילה המתאימה, אבל הן מתדפקות על דלתות ההסתדרות ומתקשרות שוב ושוב ושוב, וזה, הלחץ הזה שאנחנו מפעילות, כלומר באמצעות השטח על ההסתדרות, אנחנו גם מרגישות שפה ושם דברים קצת זזים.

<נטע לוי: אבל הם זזים בצעד קטן אחרי צעד קטן ומה שנדרש כאן זה שינוי דרמטי.

<נטע לוי: אני יכולה להגיד לך שהסייעות, נציגות של הסייעות שיושבות כאן לידי וסייעות נוספות, הראו לנציגי ההסתדרות את המתווה הזה שבעצם כתבנו יחד עם הסייעות להסכם חלופי לסייעות המשלבות והתגובה שלהם היתה בעצם לזרוק את המתווה הזה לפח.

<נטע לוי: זה מה שהיה, לקרוע אותו ולזרוק אותו לפח.

<נטע לוי: זה היחס שההסתדרות בעצם נותנת לסייעות.

<נטע לוי: לא תמיד, פה ושם יש ייצוג, אבל זה בעיקר אחרי התדפקות על הדלת ועל הטלפונים ועל הפייסבוק של נציגי ההסתדרות.

<נטע לוי: אנחנו, אית"ך מע"כי, לא טוענת שהיא מייצגת את הסייעות, אנחנו לא ארגון עובדים, אנחנו פשוט משפטניות למען צדק חברתי.

<נטע לוי: אנחנו בין היתר עובדות בשכר נמוך וכך הגענו לאוכלוסיית הסייעות וכך הסייעות הגיעו אלינו.

עמרם מצנע: טוב.

עמרם מצנע: נשמע כמה סייעות.

עמרם מצנע: סיגל.

עמרם מצנע: סיגל אבישי, בבקשה.

<סיגל אבישי: אני סייעת שילוב כבר מעל שבע שנים, עבדתי שש וחצי שנים עם ילד על רצף האוטיסטי, מהספקטרום.

<סיגל אבישי: למדתי אצל גל בכר, אני חייבת לציין שרדפתי אחרי השתלמות מקצועית די הרבה זמן עד שהגעתי הביתה, כמו שאומרים.

<סיגל אבישי: אני גם חייבת לציין שכל המרדף הזה אחרי השכר ואחרי התשלום ואחרי כל חודש לגמור את החודש בהצלחה איכשהו מעל המים, די מעקר את היכולת שלי לעבוד כמו שצריך ולתת באמת את כל כולי לילד או לילדה שאני משלבת.

<סיגל אבישי: אני מקווה שעזרתי להבין.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אוקיי.

<עמליה עמית: למה את נשארת?

<סיגל אבישי: אני אוהבת את העבודה.

<סיגל אבישי: אני אוהבת את הילדים.

<סיגל אבישי: אני אוהבת את הכיתה שמשלבת את הילד הזה.

<סיגל אבישי: זה פשוט כיף לראות את הילדים שלוקחים חלק בשילוב של הילד הזה.

<סיגל אבישי: הילד או הילדה, במקרה הזה, בשנה שעברה שילבתי ילדה.

<סיגל אבישי: זה מדהים.

<סיגל אבישי: זה אהבה שאני מקבלת.

<רננה אשד: אני רננה אשד, סייעת משלבת מפרדס חנה.

<רננה אשד: אני רוצה להגיד שכל התוכניות שדוברו כאן זה הכל מאוד מאוד טוב ויפה ואני באמת בשמחה אשאר במקצוע הזה ואשתלם ואתקדם.

<רננה אשד: לצערי, התנאים אינם מאפשרים לי את זה, כי אני מרוויחה 2,700 שקלים בחודש ואם יש פסח או יש חנוכה, אז אני מרוויחה 2,100 שקלים בחודש.

<רננה אשד: אני יוצאת לעבודה יום יום.

<רננה אשד: אני כרגע מפוטרת.

<רננה אשד: אני הולכת כל שבוע ללשכת העבודה לחתום.

<רננה אשד: מאוד חשוב לי לציין את התנאים האלה כי מדברים כאן על משלבות ועל סייעות ועל התרומה שלנו, אבל בפועל, אין גמול וחבל שבשנה הבאה אני לא אמשיך וחבל שסיגל אולי תחליט לא להמשיך.

<רננה אשד: יש לה כבר ניסיון ואנחנו כבר מכירות את העבודה ואת הילדים.

<רננה אשד: בגלל התנאים האלה.

<רננה אשד: אני חושבת שהדבר הראשון שצריך לדבר עליו עכשיו זה איך משפרים את התנאים האלה ולא כל מיני השתלמויות שאנחנו צריכות לעבור.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: גילי אלון, בבקשה.

<גילי אלון: כן.

<גילי אלון: שלום, שמי גילי אלון, אני חברת ועד עיריית באר-שבע וסייעת ואני פה בשני כובעים כי הבן שלי היה משולב בתיכון במשך שלוש שנים, זה היה סיוט שהחונך שלו לא הבין את הצורך של הבן שלי, היה כישלון מוחלט.

<גילי אלון: אני הבאתי הדרכה באופן פרטי ושילמתי ובאיזה שהוא שלב אנחנו החלטנו להרים ידיים ולהוציא את החונך ולבקש עזרה מהמחנך של הילד ושם התחילה ההצלחה בסופו של דבר.

<גילי אלון: שוב, נורא נורא נורא חשוב שיהיה איזה שהוא קשר בין ההורה לילד ולחונך שידע איך להכיל את הילד בשביל שהוא לא בא להיות בובה שם, כדי שישלמו לו ונורא נורא חשוב פה העניין של ההכשרה הפרטנית לגבי הבעיה הספציפית של הילד, זה בתור הורה.

<גילי אלון: זה דבר אחד.

<גילי אלון: דבר שני, בתור חברת ועד.

<גילי אלון: סייעות רבות בגלל המצב בבאר-שבע שאנחנו תחת מלחמה והופסקו כל הקייטנות והסייעות המסכנות מחויבות לעבוד ביולי אוגוסט כדי לקבל פרנסה, הן כרגע בבית ואין לי תשובה להגיד להן כי הן הפכו להיות מחודשיות במהלך עשרת החודשים לחודשי הקיץ הן הופכות להיות עובדות שעתיות, כלומר את עובדת – מקבלת כסף, לא עובדת – לא מקבלת כסף והן לא זכאיות ללכת לחתום בלשכה כמובן כי אין להן את התנאים הבסיסיים שנדרשים.

<גילי אלון: אני לא יודעת לתת להן היום מענה מה יקרה איתן בפרנסה שלהן, אם כן יקבלו כסף, לא יקבלו כסף, כי נכון להיום הן לא מועסקות על-ידי אף אחד.

<גילי אלון: ועוד בקשה שיש לי פה, נודע לי שב- 11.8 יש איזה שהוא מפגש שלדעתי, משרד החינוך, השלטון המקומי, ההסתדרות והסייעות, צריכים להיות בשולחן העגול הזה.

<גילי אלון: אתם צריכים פעם אחת ולתמיד לדעת מהשטח מה העבודה שלנו, כי עם כל הכבוד, אנחנו צמחנו משם, מה, אני 20 שנה במערכת, עברתי שלוש שנים במכללת קיי, מהקורס של המפע"מ שלב א', שלב ב'.

<גילי אלון: אני היום לומדת לתואר אקדמאי, לא בחינוך אלא במינהל ציבורי, כי החלטתי שאולי משם, מהחינוך, מהצמיחה, מהידע הבסיסי שלי והדרישה של תואר אקדמאי שיכול לשלב אותי איכשהו בסימביוזה הזו בין השלטון המקומי למערכת החינוך ולסייעות, אולי משם אני אצא משהו.

<גילי אלון: כי שוב, כל עוד אנחנו מופרדות, הפרד ומשול, תחת כל המשרדים האלה, אז הכל באוויר.

<גילי אלון: אז אני מקווה, כולי תקווה שבאמת, מפה יצמח איזה שהוא שיתוף פעולה, משהו למען הסייעות, שעובדות מאוד קשה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אורי רביב.

<אורי רביב: שלום.

<אורי רביב: אני אבא לשלושה ילדים, הבן האמצעי שלי, ניצן, הוא מאובחן על הקשת האוטיסטית בתפקוד גבוה.

<אורי רביב: ילד ורבאלי, חכם, חברתי, אבל עם הקשיים של הלקות של האוטיזם.

<אורי רביב: הילד שלי, כשעלה לכיתה א', עלה בחינוך רגיל, קיבל סייעת, הוא נכנס לכיתה א', שהיה קטסטרופה מוחלטת.

<אורי רביב: השילוב נכשל בכל היבט שאפשר לכתוב את דו"ח דורנר על הבן שלי.

<אורי רביב: כל מה שכתוב בדו"ח דורנר – קרה שם.

<אורי רביב: מנהלת ללא הכשרה, מורה ללא הכשרה, סייעת ללא הכשרה, חוסר שיתוף פעולה עם ההורים, סגירת דלתות, כל מה שכתוב בדורנר – שם קרה.

<אורי רביב: בכיתה ב', כשראינו שזה מה שקורה, במהלך כיתה א' כשראינו שזה מה שקורה, עלינו לוועדת השמה והחלטנו להעביר את הילד לחינוך מיוחד כי אמרו לנו ששם זה יותר יתאים לו.

<אורי רביב: באותה תקופה עוד אני השתמשתי באמת בטרמינולוגיה הזאת, כי חשבתי - - -

עמרם מצנע: אני מבקש שתתמקד בעניין הסייעת, כי זה נושא הדיון.

עמרם מצנע: על נושא דו"ח דורנר עם החוק החדש, אנחנו - - -

<אורי רביב: אני מגיע, מייד.

<אורי רביב: הוא סיים עכשיו כיתה ו', בבית ספר שבו יש כיתת תקשורת בתוך בית הספר, שולב באופן רציף, מתוך כיתת התקשורת בכיתה רגילה.

<עמליה עמית: רק תגיד שאין בית ספר לילדים אוטיסטים בחינוך המיוחד.

<אורי רביב: עמליה, רק רגע.

<אורי רביב: סיים בהצלחה רבה, עם תעודה מצוינת, עם יכולות משופרות, תחת השקעה עצומה של הצוות החינוכי של החינוך המיוחד, שיתוף פעולה באמת יוצא דופן שהיה לנו עם בית הספר ועם המנהלת.

<אורי רביב: עבדנו קשה מאוד, גם בצד הפרטי, בהכשרות.

<אורי רביב: עכשיו הוא עולה לכיתה ז'.

<אורי רביב: עלינו לוועדת השמה.

<אורי רביב: שאלנו אם הוא צריך ללכת לחינוך מיוחד או יכול להיכנס לשילוב?

<אורי רביב: כולם הסכימו שכל הפרמטרים של הילד, כל האבחונים הפסיכולוגיים, הפסיכו דידקטיים, הדו"ח של המחנכת של בית-הספר, היועצת, כולם אמרו שהילד יכול להיכנס לשילוב.

<אורי רביב: ועדת ההשמה הסכימה להיכנס לשילוב, אבל כל הצוות המקצועי שישב בוועדת ההשמה, כולם אמרו לנו – תגידו, אתם בטוחים?

<אורי רביב: זה בטח לא יצליח.

<אורי רביב: אתם לא חוששים ממה שיקרה בבית הספר בחטיבה?

<אורי רביב: זו כיתה גדולה, הילדים יצחקו עליו, לא יבינו אותו שם.

<אורי רביב: מי יתמוך בו כשהוא צריך עזרה?

<אורי רביב: אמרנו – מה זאת אומרת, יש שילוב, לא? כן, אבל תשמע, אתם בטוחים?

<אורי רביב: אולי בכל זאת כדאי שיישאר בכיתת חינוך מיוחד, יש לנו כיתת חינוך מיוחד ביישוב, למה שלא ישב בתיכון בכיתת חינוך מיוחד?

<אורי רביב: אמרנו – אבל למה?

<אורי רביב: למה הוא צריך לשבת בכיתת חינוך מיוחד ולא לשבת בשילוב?

עמרם מצנע: אורי, אני אבל חוזר ומבקש ממך.

עמרם מצנע: אתה עוסק בנושא חשוב מאוד, אני לא מזלזל בו, אבל זה לא מטרת הדיון.

<אורי רביב: עכשיו אני מגיע לשלב של הסייעת.

<אורי רביב: הוחלט בסופו של דבר, ועדת השמה שמה אותו, החלטנו יחד עם ועדת השמה והעברנו אותו לחינוך רגיל בשילוב.

<אורי רביב: פניתי לעירייה, שאלתי – תגידו, מה צריך לעשות כדי לקבל סייעת ומתי היא מגיעה ואיך אני יכול לדבר אתה?

<אורי רביב: אמרו לי – אתה לא יכול לדבר אתה.

<אורי רביב: אמרתי – מה זאת אומרת?

<אורי רביב: איך נתאים אותה לאופי של הילד?

<אורי רביב: אתה לא תתאים אותה לאופי של הילד, אמרו לי.

<אורי רביב: אמרתי – אבל איך זה יצליח, אם היא לא תתאים לאופי של הילד, נחזור חזרה לסיפור של כיתה א', שלא הזכרתי אותו פה.

<אורי רביב: אמרו לי – תראה, יש לנו מאגר.

<אורי רביב: בסוף יולי תקבלו הודעה מי צוותה לכם מהמאגר ואולי תהיה פגישה בבית הספר בנוכחות המנהל והמחנכת, אולי, ותוכלו לדבר אתה כמה מילים.

<אורי רביב: אמרתי – מה זאת אומרת כמה מילים?

<אורי רביב: האישה הזאת, אולי, לא יודע, אולי זה יהיה גם גבר, אני לא יודע למה זה רק בלשון נקבה פה כל הדיון, אבל הסייעת הזאת המשלבת הולכת להיות הדמות החינוכית המשמעותית ביותר בחיי היום יום של הילד שלי, היא הולכת ללוות אותו שעה שעה, לעזור לו בתיווך חברתי, לעזור לו בתיווך של כל מה שהוא צריך, עליה ייפול ויקום דבר, המחנכת יש לה עוד 40 ילדים אחרים.

<אורי רביב: המשלבת היא תעשה את החיים של הילד שלי מוצלחים או לא מוצלחים בבית הספר.

<אורי רביב: אם יצחקו עליו או לא יצחקו עליו, אם הוא ידע לתווך את הרגשות שלו, את התסכול שלו.

עמרם מצנע: כן, הנקודה ברורה.

<אורי רביב: אמרו לי – אתה לא יכול לדבר אתה.

<אורי רביב: אמרתי – סליחה, אם אני רוצה להביא סייעת שאני דיברתי אתה?

<אורי רביב: תראה, אמרו, אתה יכול לשלוח אותה, אבל יש לנו מאגר, לא בטוח שנקבל את הסייעת שאתה תשלח.

<אורי רביב: עכשיו אני חיפשתי סייעות ומשלבות ואמרתי, נחפש מישהי שאולי כן מתאימה לי.

<אורי רביב: מישהי שאני, יש לי דו-שיח טוב איתה, מישהי שאני רואה שיש לה קשר טוב עם הילד.

<אורי רביב: כל הסייעות שאני ראיינתי, כולן אמרו לי בסוף – תגיד, אתה יודע שיש פה איזה 2,000 שקל השלמת הכנסה?

<אורי רביב: אמרתי להן – טוב, בסדר, שמעתי שזה מה שכולם עושים.

<אורי רביב: כן, מינימום 2,000, זה נכון.

<אורי רביב: זאת אומרת, שאני צריך לשלם לה כנגד החוק, 2,000 שקלים, שחור, בלי שהיא מספרת לאף אחד, כי אחרת היא לא תבוא לעבוד.

<אורי רביב: לא תבוא.

<אורי רביב: אלא אם כן אני רוצה לקבל מישהי מהמאגר, שאני לא אומר שהן רעות, אבל זה בהגרלה.

<אורי רביב: יבוא בהגרלה.

<אורי רביב: מישהי תבוא בהגרלה.

<אורי רביב: אני נפגשתי עם מנהל בית הספר ועם היועצת, על מנת לעזור להם להתכונן לתחילת השנה.

<אורי רביב: ישבנו וסיפרנו להם על הילד.

<אורי רביב: מה הוא יכול, מה הוא לא יכול.

<אורי רביב: המנהל והיועצת שיתפו פעולה בצורה נהדרת, הם שני חדשים בתחום הזה, אבל הם אמרו לי – תשמע, כל מה שאתה אומר מאוד יפה, אבל אין לנו מושג על מה אתה מדבר, אנחנו לא פגשנו מעולם ילד עם אוטיזם.

<אורי רביב: גם אין לנו הכשרה בתחום האוטיזם.

<אורי רביב: היועצת היא יועצת של בית ספר, אבל יועצת רגילה, לא של אוטיזם.

<אורי רביב: אמרתי לה – בסדר, אני אהיה המדריך שלכם.

<אורי רביב: עוד הערה ששכחתי להגיד על כיתה א', כשאנחנו רצינו - - -

עמרם מצנע: אורי, תגיע לסיכום כי אי-אפשר פה - - -

<אורי רביב: אני חושב שזה די ברור מה אני רוצה להגיד.

<אורי רביב: אני מודה מאוד לאחראית החדשה על אגף החינוך המיוחד, על מה שאמרת לגבי המדיניות, לגבי לדבר או לא לדבר עם ההורים.

<אורי רביב: אני מאוד מקווה שזה יקרה, אבל זה כרגע מהיום, אני אומר לך, השבוע, משיחה עם אגף החינוך, זה התשובה שקיבלתי, באגף החינוך העירוני.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: אורי, הנקודה ברורה.

עמרם מצנע: אני רוצה להדגיש, אתה שם לב שיש פה התנגשות לא פשוטה בין הסייעות, העובדות, לבין הרצון של כל הורה להביא איזה סייעת שמתאימה.

עמרם מצנע: החוכמה היא לשלב את זה, למצוא את השילוב, שנייה.

<אורי רביב: אם היינו יכולים - - -

עמרם מצנע: תן לי.

<אורי רביב: סליחה, סליחה.

עמרם מצנע: אני עוד לא גמרתי.

עמרם מצנע: ולכן, הכיוון והרצון לתת מעמד למקצוע, הוא יחייב גם לתת קביעות לסייעות.

עמרם מצנע: ולכן, אפשר יהיה בסופו של דבר להתאים סייעת לילד, אבל זה לא אין סופי שכל אחד מביא את המשלבת שלו מהבית כי היא הכי טובה.

<קריאה: אבל הן יקבלו הכשרה.

עמרם מצנע: רגע, רגע, רגע.

עמרם מצנע: אני רק הערתי כי אתם שמים לב שבדיון הזה, יש פה התנגשויות לא פשוטות, לא רק בזה, דרך אגב, בתחומים נוספים, שבסוף צריך למצוא בהם את הפתרונות הנכונים.

עמרם מצנע: גם למסלול הסייעת, הכישורים, המקצוע, ההכשרה, תנאי השירות וגם כמובן שיתוף ההורים בהתאמה מתוך מאגר, לא מתוך איזה מערכת אין סופית ובלתי אפשרית.

<אורי רביב: אני רק, אם אפשר רק להשלים שנייה את המשפט.

<אורי רביב: אתה צודק, אני מסכים אתך במאה אחוז.

<אורי רביב: אני חושב שהסייעות עושות עבודה מדהימה.

<אורי רביב: הבעיה היא שהתופעות האלה של להביא מבחוץ ולשלם שחור, נוצרו כי המערכת לא פותרת לסייעות הקיימות את הבעיות.

<אורי רביב: אז אנחנו עוקפים את המערכת.

עמרם מצנע: אורי, אני מסכים אתך, יש פה מכלול שלם שאני מקווה מאוד, למרות שאני מוכרח לומר כבר עכשיו, עוד לפני הסיכום, שאני מאוד מאוד לא שבע רצון, אני לא צריך לומר לכם מההתקדמות והטיפול בהמלצות ובהנחיות שיוצאות מהוועדה ואנחנו בסוף גם נסכם כמה דברים יותר אופרטיביים, כדי לא להניח לכל אלה שכל אחד זורק את הכדור למגרש של השני, בסוף לא להתמודד עם הבעיות האמיתיות של הילדים עם הצרכים המיוחדים, שזקוקים מאוד לסיוע הזה וכמובן לעובדות.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה בדרך כלל, יש סייעים גם?

<קריאה: כן, יש.

עמרם מצנע: יש פה ושם?

<נטע לוי: יש שיתוף פעולה של התארגנות הסייעות הארצית עם ארגוני הורים והאינטרסים משותפים לכולם.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: אנחנו מסתובבים כל הזמן סביב אותה נקודה.

יעקב אשר: אנחנו מדברים כרגע על הסייעות, מה שאני קורא להן הסייעות הצמודות, מה שנקרא.

יעקב אשר: אבל זה הולך כחוט השני גם בסייעות התגבור, מה שנקרא, וסייעות שילוב כאלה ואחרות.

יעקב אשר: כי בעצם, חוץ מהסייעת האם, סייעת האם הכיתתית, שזה פחות או יותר בחינוך מיוחד שיש סייעת, הסייעת הראשונה, נקרא לזה ככה, שזה יחסית מוסדר וברור, חוץ מזה, כל הענף הזה, של הסייעות, אם זה סייעות התגבור, אם זה הסייעות החונכות, מה שנקרא, ואם זה סייעות רפואיות, שזה עוד סיפור נוסף שגם שם עשו משהו שערורייתי עם מכרז ששינו והורידו את הרמה.

עמרם מצנע: טוב, את זה אנחנו סיכמנו.

יעקב אשר: זה נושא נוסף.

יעקב אשר: אבל שם המשחק בכל העניין הזה הוא בסופו של דבר משאבים, שהמשאבים האלה מביאים לתקינה והתקינה הזאת הופכת את הדבר הזה ליציב.

יעקב אשר: הרי ברגע שהדבר הוא יציב, אני יודע, בתור ראש עיר לשעבר, שאנחנו בסופו של דבר עומדים מול.

יעקב אשר: כי משרד החינוך בעצם בא ואומר, היום זה הרשות המקומית מול הזה.

יעקב אשר: זה לא נכון.

יעקב אשר: ההסדר הזה, שהסייעות עובדות רשות, הוא היה הסדר שהוא נוח והוא נכון לעשות אותו בשביל התפעול הנכון וכו'.

יעקב אשר: אבל בעצם האחריות בעצם באה ממשרד החינוך.

יעקב אשר: התקצוב המקורי הוא משרד החינוך ולא, אני לא בא אליכם בטענות, אני יודע טוב מאוד שאין להם את המשאיות של הברינקס לדעת את סדרי העדיפויות במשרד החינוך על מה להשקיע יותר.

יעקב אשר: אבל יש פה ענף שלם של סייעות, של אנשים שנותנים, באמת באים עם הרבה שאר רוח לעניין הזה, אבל נשארים רק עם השאר רוח.

יעקב אשר: אין את הדבר הכי לא מוסדר, אני זוכר שהייתי, היתה רועדת לי היד כל שנה ואני מודה ועוזב וירוחם.

יעקב אשר: הייתי חותם כל שנה על מכתבי הפיטורים ההמוניים האלה, כדי שלא יקבלו מה שנקרא ותק וכו'.

יעקב אשר: אנשים שלא יודעים מה קורה איתם מחר, אנשים, איך תרצה שהם ילכו להשתלם?

יעקב אשר: למה שהם יצאו בשעות אחרי הלימודים, על חשבון הבית שלהם, להשתלם על מקצוע שיכול להיות שמחר אין להם בכלל עם זה עבודה והן תלויות ועומדות?

יעקב אשר: ואחר-כך מה שהכי גרוע, ודיבר מקודם אורי, בסופו של דבר זה מגיע גם לרמה של אותם חונכים או חונכות שיש כאלה שהם מצוינים ויש כאלה שבסופו של דבר מי שמסכים להיכנס לעבודה מזדמנת, בדרך כלל הוא גם אחד חפיפניק יותר.

יעקב אשר: עלול לקרות.

יעקב אשר: עלול להיות מצב שייכנס גם חפיפניק לעבודה.

יעקב אשר: ולכן, אדוני, אנחנו מדברים על זה יפה ואנחנו מאשימים את ההסתדרות וההסתדרות תאשים את הזה.

יעקב אשר: זה לא הסתדרות, זאת אומרת, ההסתדרות צריכה לדאוג לתנאים של העובדים.

יעקב אשר: אבל בסופו של יום, יבוא השלטון המקומי, יבוא משרד הפנים הוא אומר לראש הרשות – רגע, אסור לך לחרוג.

יעקב אשר: אתה חורג, אני שם לך חשב מלווה.

יעקב אשר: זה לא משנה אם חרגת על אותם ילדים האלה שזה הליבה של החיים שלהם, הסיוע הזה כי אחרת הם הולכים אחורה ולא קדימה.

יעקב אשר: חסר כאן, אדוני הנכבד, הכרה במקצוע הזה, הטמעה שלו כתקן סגור.

יעקב אשר: אפשר למצוא לזה את הפטנטים.

יעקב אשר: הרי יש דברים שיבואו ויטענו – אתה לא יכול לדעת כמה ילדים יהיו ולכן אתה לא יכול לדעת, לסגור מצבת - - -

עמרם מצנע: מספר הילדים רק עולה.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: אתה לא יכול במצבת כוח-אדם, אז בואו לא נהיה מדויקים במאה אחוז וניתן להשערה, נעשה בלוק של 80% קבוע, ו- 10% או 20% שיהיה נייד משנה לשנה.

יעקב אשר: אבל לא יכול להיות שאנשים שבע, שמונה, תשע שנים עובדים, אין להם אופק, אין להם הסתכלות אחורה, אין להם תנאים על אחורנית, אין להם כלום.

יעקב אשר: הם כל שנה נולדים למקצוע מחדש.

יעקב אשר: ולכן, צריך לקרוא לילד בשמו.

יעקב אשר: לדעתי, צריך לבקש ששר החינוך יגיע לכאן, צריך מישהו מאגף תקציבים.

יעקב אשר: צריך להבין דבר אחד – חינוך מיוחד והשילוב הוא קריטי לילדים האלה בגילאים הללו, הוא קריטי לחלוטין, מה שלא נשקיע היום, משקיעים היום בדברים חדשים, מיליארדים על תוכנית עכשיו מתנהלת ועדת כספים כבר מספר שמונה, על אפס מע"מ, שיהנו מזה אנשים בודדים מאוד וזה לא דברים של דיני נפשות.

יעקב אשר: לדעתי, הדברים הללו הם לב העניין.

יעקב אשר: אל תניח על זה, אדוני היושב ראש, אבל שלא נטעה דבר אחד – זה לא ייגמר בשולחן עגול בלבד, שההסתדרות תריב עם השלטון המקומי והשלטון המקומי יריב עם מישהו אחר.

יעקב אשר: צריך פה משאבים בהתניה שהמשאבים האלה יהפכו את זה לדבר עם תקן.

יעקב אשר: ברגע שזה יהפוך לתקן, גם ההכשרות, אתה יכול לחייב את האנשים לעשות הכשרות כמו שעושים לגננות אם וכו', או למורות.

יעקב אשר: כל הדברים האלה ייפתרו כשהמעמד של הסייעות האלה יהיה ברור, מתוקצב ומתוקנן.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה דברים בכמה רמות.

זהבה גלאון: קראנו כאן כמה סקירות וכמה מצגות, גם של מעיין וגם של משרד החינוך וכאילו נראה שיש התקדמות, יש איזה שהיא הבנה בתחומים, בענייני הצורך,

<קריאה: את ממש מחמיאה, אני לא - - -

זהבה גלאון: רגע, חכי.

עמרם מצנע: מי שמכיר את זהבה, זה הפתיחה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

זהבה גלאון: צריך לבנות את זה.

זהבה גלאון: זה פשוט עניין של ניסיון.

זהבה גלאון: אבל האמת שאני מתכוונת לזה.

זהבה גלאון: זאת אומרת, יש איזה הבנה בכל זאת שיש דברים שמצריכים התמקצעות והצהרות של המשרד להתאים את הצורך להתמקצעות ואני רוצה להגיד על זה, בכל זאת להגיד על זה כמה דברים טובים ולשים את זה בצד לרגע.

זהבה גלאון: זה לא מנותק מהדיון, אבל זה חלק מהדיון שאני רוצה לשים אותו רגע בצד.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדיון הגדול יותר והוא כל הזמן נע ברצף הזה, בין הצורך להגן ולעגן את מעמד הסייעות, גם בהגדרה של העיסוק שלהן שנציג ההסתדרות קורא להן חונכות, אני מודה שקופצים לי, עולה לי, לא יודעת איך מתקצר לי הפיוז, אני מודה.

זהבה גלאון: ההגדרה הזאת, מקבעת את היחס אליהן.

זהבה גלאון: זאת אומרת, הנושא של ההגדרה, הנושא של העסקה ישירה.

זהבה גלאון: אז גם ההגדרה.

זהבה גלאון: יש כאן כמה גורמים מאוד מאוד חזקים, ואנחנו כל פעם יושבים אצלך בוועדה ובאמת אני אומרת את זה בהרבה הערכה, הדיונים הרבים והירידה באמת לפרטים, ואני לא מכירה הרבה ועדות שעוסקות בזה.

זהבה גלאון: אבל בסוף אני שומעת שיש שולחן עגול, בסוף אני חושבת ואני מסכימה עם חברי, חבר הכנסת אשר, אדוני היושב ראש, עכשיו אני פונה אליך שוב.

זהבה גלאון: מי שצריך לעמוד או לשבת, לצורך העניין, בראש השולחן העגול, במקרה הזה, זה צריך להיות אדוני, בין אם זה שולחן עגול שעושה משרד החינוך, אני לא נכנסת לזה.

זהבה גלאון: יכול להיות שזה צריך להיות שולחן עגול בפורום אחר לגמרי.

עמרם מצנע: אנחנו נעשה שולחן אליפסי.

זהבה גלאון: אליפסי, זה לא משנה.

זהבה גלאון: אני מתכוונת לזה, אדוני.

זהבה גלאון: צריך להיות איזה סוג של שולחן עגול שאדוני מכנס את יו"ר ההסתדרות ואת יו"ר השלטון המקומי או את שר הפנים ואת שר החינוך ויש דברים שצריך לסגור.

זהבה גלאון: כי יש גם בעיה הרבה יותר גדולה וזה שיטת התקצוב.

זהבה גלאון: זאת אומרת, ברגע ששיטת התקצוב היא לפי ממוצעים, זה מקפח את הסייעות ויש כאן כל-כך הרבה רבדים.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו שחשבתי שהוא חיובי.

זהבה גלאון: אני הייתי בפגישה בהקשר אחר אצל יושב ראש ההסתדרות החדש, עדכנתי אותך, אבי ניסנקורן, הוא היה מאוד חיובי ואמר שלא חתמו בינתיים על ההסכם עם השלטון המקומי, כי הוא עומד על זה שתהיה העסקה של 12 חודשים.

זהבה גלאון: אבל העסקה של 12 חודשים, בלי לפתור את בעיית החופשות, זה הרי לא הגיוני שסייעות לא יכולות לקבל דמי אבטלה עכשיו כשהן פוטרו בתקופת הקיץ, כי הן אפילו לא מגיעות, איך אמרת?

זהבה גלאון: לרף, לסף המינימאלי, כי יש בעיה של חנוכה ופסח ומה קורה.

זהבה גלאון: זאת אומרת, זה מצריך בכל זאת איזה מהלך הרבה יותר רחב, זאת אומרת זה לשבת ליד השולחן, הבנו את כל הבעיות, לשבת ליד השולחן, להגיד להם – חברים, אתם ההסתדרות ככה, אתם השלטון המקומי.

זהבה גלאון: אחר-כך ישבו באמת, אני חושבת שזה מאוד נכון, היוזמה של משרד החינוך לשבת בשולחן עגול, להזמין את נציגות הסייעות.

זהבה גלאון: ההידברות הזאת היא נכונה.

זהבה גלאון: כשמוציאים חוזר מזכ"ל, לתת הנחיות ברורות, הסיפור ששמענו כאן עכשיו שאומרים להורה – לא, יש פול, אתה לא יכול ומחייבים אותו לעבוד בשחור, הרי זה לא הגיוני, זה דברים שהם לא הגיוניים אבל הם פרקטיקה של מציאות שנוצרה כי החיים יותר חזקים מהכל והורים רוצים שלילד שלהם תהיה סייעת שלשיטתם היא הכי טובה והם מוכנים לשלם על זה, ומוכנים לשלם בשחור ויש הנחיות שהן צריכות להיות הנחיות על.

זהבה גלאון: אבל אני אומרת, באמת, אחרי שהגענו לנקודת הזמן הזו בדיונים כל-כך מקיפים ואני חושבת שהסקר של ההורים היה חשוב כי זה נותן אינדיקציה והסקר של הסטודנטיות הוא חשוב, או הסטודנטים, וההבנה של מה הולך לעשות.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיגמר בזה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה לפרוטוקול, אין, זה לא מתקדם, זה לא יכול להתקדם.

זהבה גלאון: אם ההסתדרות, נציג ההסתדרות, שיושב עם נציג השלטון המקומי, לא רואה לנכון להזמין, אין להם ועד יציג, אז לצורך העניין, את נציגת עמותת אית"ך מע"כי, את הסייעת.

זהבה גלאון: זאת אומרת, יש איזה הידברות.

זהבה גלאון: לא, אי-אפשר לקחת את המתווה הזה ולהשליך אותו לפח.

זהבה גלאון: אי-אפשר.

זהבה גלאון: תחשבו, תדברו.

זהבה גלאון: אני חושבת, אני עכשיו אומרת את זה, אני מקווה שזה על דעת חבריי, חברי הכנסת, אני חושבת שזה צריך לעלות הילוך גבוה יותר.

זהבה גלאון: אני מעמידה אותך בסמכות שלא ניתנה לי, אבל אני מרשה לעצמי, מעמידה אותך בראש השולחן העגול.

זהבה גלאון: זה לא ייגמר.

זהבה גלאון: בדיוק כמו שעשית בסוף בעניין המורים ...

זהבה גלאון: עד שזה לא בא, ...

זהבה גלאון: ברובד הזה, זה פשוט לא ייגמר.

זהבה גלאון: חבל על עוד ישיבות, באמת, אני אומרת את זה, כבר הכל למדנו.

זהבה גלאון: אני מומחית לענייני סייעות, באמת.

זהבה גלאון: אין דבר שאני לא מבינה, אין דבר שאני לא יודעת באמת שמחתי לראות, המשרד מבין שהוא צריך להתאים את עצמו למציאות המשתנה.

זהבה גלאון: אבל זה הרבה יותר גדול מזה.

זהבה גלאון: זה הורדות ידיים, זה כיפופים.

זהבה גלאון: כי יש לזה גם השלכות על דברים אחרים במשק.

זהבה גלאון: זאת אומרת, זה לא החלטה עכשיו שתיגמר בכזה.

זהבה גלאון: זה הסתדרות, יש לה ראיית על לגבי עובדים אחרים והשלטון המקומי, יש לו.

זהבה גלאון: זה דברים, זה ברובד אחר, זה גדול עלינו.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה וזהו.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב ראש.

קארין אלהרר: אל"ף, אני מתנצלת שאני לא הייתי שוטף בישיבה, פשוט ענייני גנים, אפרופו.

קארין אלהרר: שני דברים, אל"ף, אני בהחלט מסכימה לדבריה של חברתי, חברת הכנסת גלאון, שבאמת דרושה כאן איזה שהיא התערבות מעמיקה.

קארין אלהרר: לא ישיבות כאלה שהן מצגות, כי המצגות האלה, נראה לי שראיתי כמעט את כולן בווריאציה כזו או אחרת, אבל הפיתרון עדיין לא ניתן.

קארין אלהרר: אני מכירה את התחום הזה כבר שמונה שנים ושמונה שנים כל שנה יש דיון בכנסת, וכל שנה מדברים על כך שלא מועסקות הסייעות למשך 12 חודשים וכל שנה מדברים על זה שהשכר שלהן הוא שכר לא הוגן וכל שנה מדברים על זה שאין מספיק סייעות בשילוב וזו הערה ראשונה ואני אשמח לקחת חלק אם אדוני ירצה בכך, באיזה שהוא, נקרא לזה שולחן עגול, אליפטי, מרובע, מה שאדוני יחליט.

קארין אלהרר: אבל כן שיהיה טיפול שורש בעניין הזה כי דרוש.

קארין אלהרר: זה דבר אחד.

קארין אלהרר: ודבר שני, אני מתנצלת, יכול להיות שדיברו על זה ולא שמעתי, אבל לא הבנתי עד הסוף מה קרה עם הסייעות של החינוך המיוחד, כשאני מדברת על הסייעות האישיות ואני רוצה להבהיר.

קארין אלהרר: היתה פסיקה של בית משפט בעניין הזה ונדרשו הבהרות וקריטריונים מאוד מאוד ברורים.

קארין אלהרר: מה שקורה, אדוני היום, זה שהסייעות האישיות ניתנות בעצם לא נעים לומר, אבל על בסיס הורים שצועקים יותר חזק.

קארין אלהרר: והמצב הזה הוא לא תקין.

קארין אלהרר: יש ילדים שנמצאים בסכנה ממש ואני לא חושבת שמשרד החינוך עושה בכוונה כדי להזניח.

קארין אלהרר: אני חושבת שיש איזה שהיא מצוקה גם מצידו של משרד החינוך ואם יהיו קריטריונים, אז זה יקל על כולם.

יעקב אשר: זה עובד לפי סלים.

קארין אלהרר: לא, זה לא סלים.

קארין אלהרר: יש פה ילדים שניתנה בעניינם חוות דעת רפואית מאוד מאוד ברורה שהם זקוקים לסיוע אישי צמוד והם לא מקבלים את הסיוע הזה ואדוני, אני בעצמי ראיתי מקרים של ילדים במצבים - - -

<יוליה בן משה: אתן אפילו לא יודעות.

<יוליה בן משה: הן לא יודעות.

<קריאה: חוזר 2.21 שיצא ב- 2007.

<יוליה בן משה: זיוה, זה ההתכתבות האחרונה שלי איתך.

יעקב אשר: אגב, זה מזיק אחר-כך לא רק לילדים עצמם.

יעקב אשר: זה גם כן - - -

קארין אלהרר: זה פוגע בילדים האחרים.

יעקב אשר: בוודאי.

קארין אלהרר: זיוה, אני אשמח לדעת אם יש איזה שהיא התקדמות בעניין הזה, כי מאז שאני הייתי מעורבת, אני לא מכירה התקדמות, אבל אם יש, אני רק אשמח לשמוע עליה.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: זה נושא חשוב, אבל הוא לא לב העניין.

קארין אלהרר: זה נושא אקוטי, אדוני.

עמרם מצנע: חברים, באמת.

עמרם מצנע: אנחנו רק דנו פה לפני שבוע והתחייבתי שבפגרה, באוגוסט, בעוד שבועיים, נקיים דיון על כל מה שקשור בסייעות הצמודות, מה שנקרא הרפואיות, לצור העניין.

<קריאה: לא, הן לא רפואיות.

<קריאה: זה סייעת לילדים בחינוך מיוחד.

עמרם מצנע: אני אמנם שריונר, אבל יותר משתי רשתות אני לא יכול לשמוע ביחד.

עמרם מצנע: אני מכיר את הנושא הזה, עדיין לב העניין שאנחנו עוסקים בו עכשיו, הוא מסוים.

עמרם מצנע: נתעסק גם בדבר הזה, אני לא אומר שלא.

עמרם מצנע: אבל הוא עומד בפני עצמו.

עמרם מצנע: טל גרנות מאלו"ט, בבקשה.

עמרם מצנע: תראו, לא כולם יוכלו לדבר כי אנחנו באחת וחצי מסיימים ואני בורר פה כדי שנהיה, נשמע את הדעות השונות.

עמרם מצנע: אבל לא כולם ידברו, אני כבר אומר את זה מראש, אתם יודעים שבאחת וחצי אנחנו נקיים דיון בנושא לא פחות חשוב וזה הנסיעות, ההסעות בחינוך המיוחד.

<טל גרנות: תודה.

<טל גרנות: ראשית, אני רוצה כמובן להצטרף לדברים של חברות הכנסת גלאון וקארין אלהרר בעניין שיש צורך להעלות הילוך בנושא הזה.

<טל גרנות: אנחנו חוזרים על הדברים, גם האנשים פה חוזרים על הדברים אחד של השני וגם באופן כללי, אנחנו כבר מציינים את אותם נושאים שוב ושוב ושוב.

<טל גרנות: הדברים שאני ככה ציינתי לעצמי, חלקם באמת נאמרו על ידי מעיין, יעל, הסייעות.

<טל גרנות: בראש ובראשונה, הצורך הקריטי להגדיר את מקצוע המשלבת כמקצוע פדגוגי, לשנות את האפיון שלו.

<טל גרנות: גם את התנאים של ההעסקה, כמובן, כפועל יוצא, את התנאים, תנאי הסף של מי שיכולה לשמש כמשלבת.

<טל גרנות: ההכשרה שלהן, כל הדברים האלה נאמרו.

<טל גרנות: דברים שלא נאמרו ואני חושבת שנאמרו אמנם בישיבות הקודמות אבל זה חשוב להגיד אותן שוב זה התקן.

<טל גרנות: יש צורך להוסיף שעות תקן.

<טל גרנות: הסייעת המשלבת היא בעצם, חזרנו על זה שוב ושוב, משמשת כמו כיסא גלגלים עבור אותם ילדים משולבים והיום תקן המקסימום שה יכולה להיות, לא מגיע לשעות שבהן הילד נמצא, התלמיד נמצא בבית הספר.

<טל גרנות: יש צורך להוסיף שעות.

<טל גרנות: שעות גם לפעילויות חוץ בית ספריות, טיולים, טקסים, כל פעילות של בית הספר.

<טל גרנות: כמובן, 12 חודשים זה נושא שחזר על עצמו והיום היכולת, האופציה היחידה להשתמש בסייעת במהלך הקיץ היא דרך קייטנות של משרד החינוך, זה גם משהו שצריך להשתנות.

<טל גרנות: תוכנית של הסייעת צריכה להיות מפורטת, כולל החופשות, ללוות את הילד לכל אורך השנה.

<טל גרנות: ההכשרה, גם של הצוותים, לצד המשלבות.

<טל גרנות: צוותי בית הספר זה משהו שגם זיוה דיברה עליו.

<טל גרנות: המחנכת, המנהלת, כולם צריכים להכיר את הלקות.

<טל גרנות: מגיע ילד, לא מכירים את הלקות, לא יודעים איך להתמודד עם הדבר הזה, לא יודעים להכיל את זה.

<טל גרנות: דבר נוסף זה הפיקוח.

<טל גרנות: בעצם, דובר על זה שיש איזה שהיא אחריות משותפת של משרד החינוך והשלטון המקומי.

<טל גרנות: כמו בנושאים רבים, אפרופו ההסעות, אנחנו רואים שכשיש אחריות משותפת הרבה פעמים דברים נופלים בין הכיסאות ולא מתקיימים בכלל.

<טל גרנות: יש צורך להגביר את הפיקוח גם על ההכשרה, גם על העברת התקציב.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב ראש, אני אנסה להיות קצר כדי לתת באמת לעוד הורים לדבר ולתמצת מנקודת המבט שלי את הסיפור, בעיקר של סייעות לילדים עם ASD בשילוב היחידני.

יחיאל חיליק בר: תראה, מה שהבנו מהדיון הזה, שתמיכה מסוג סיוע כפי שניתנת היום מתוקף חוק השילוב של חוזר מנכ"ל, היא לא אפקטיבית.

יחיאל חיליק בר: היא לא אפקטיבית והיא למעשה גם לא מנצלת נכון את המשאב הכספי שכבר ניתן לה ופה אני לא רוצה להגיד נזרק כסף לפח, לא מנצלים את זה נכון.

יחיאל חיליק בר: איכות כוח האדם שמשמש בתפקיד היא לא טובה.

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא בגלל האנשים, זה בגלל שזה משרה חלקית, בשכר מינימום, לפי השעות שאושרו לילד ודיברו פה על קומבינות ומי שמכיר יותר ומי שמכיר פחות, מי שיש לו קשרים בעירייה, ללא קביעות, ללא מעמד של צוות חינוכי, מה שבוודאי לא מעודד העסקה של אנשים איכותיים או שישקיעו מספיק בשביל גם אם איכותיים, בשביל להצליח בדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: יש פה חוסר משווע בהנחיה מקצועית, כי הסייעות מועסקות על ידי הרשות המקומית והן לא עובדות משרד החינוך ואין גוף שייקח אחריות על ההדרכה.

יחיאל חיליק בר: משרד החינוך, שאמור לדאוג על הנחיית הצוות המקצועי, לא מדריך אותן כי הסייעות לא מוגדרות בעצם צוות חינוכי מקצועי.

יחיאל חיליק בר: אבל הכי גרוע זה שההדרכות, במקרים הבודדים שניתנות הדרכות, מתבצעות על חשבונם, על חשבון הזמן שלהם, עם משכורת המינוס מינימום שהם מקבלים, בצורה לא רשמית על חשבון הורי הילד המשולב, שזה דבר פסיכי שאני לא מבין בכלל איך אנחנו מאפשרים אותו.

יחיאל חיליק בר: ועוד נושא שצריך לשים עליו את הדעת זה באמת חוסר התקשורת.

יחיאל חיליק בר: דיברו על זה, בין המשלבות להורים של הילד.

יחיאל חיליק בר: אין הנחיה ברורה לתקשורת הזאת והדבר לגמרי נתון להחלטת הצוות המקצועי של בית הספר ויש בתי ספר שיש בהם איסור מפורש לתקשורת בין הסייעת לבין ההורים, מתוקף הפרת סודיות וכו'.

יחיאל חיליק בר: לכן, אדוני היושב ראש, כדי לקצר, אני רוצה להציע לוועדה הזאת להחליט שלושה דברים בעצם.

יחיאל חיליק בר: אחד, הפיכת הסיוע של המשלבות האלה לעבודה מועדפת.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאם הם היו מעבודה מועדפת, זה יאפשר משיכת כוח אדם צעיר, רענן, כולל גברים.

יחיאל חיליק בר: ואגב, דיברו פה, גברים הם כוח אדם חשוב, כי רוב המאובחנים הם בנים ולפעמים יכולים להזדהות יותר עם בנים.

יחיאל חיליק בר: וזה יגדיל בעצם את ההיצע של הסייעים.

יחיאל חיליק בר: זה יתמרץ גם וייתן מוטיבציה בסיפור הזה.

עמרם מצנע: זה התוכנית אב.

יחיאל חיליק בר: נכון, תוכנית אב ואני אומרת, עבודה מועדפת של אנשים שמשתחררים, מוטיבציה מהצבא, נשים וגברים.

<קריאה: אבל אז זה זמני.

יחיאל חיליק בר: לא לא.

יחיאל חיליק בר: ההפך, יעודדו אותם ללכת ללמוד ולהיכנס ולפתח.

עמרם מצנע: חיליק, זה לא יעבור.

עמרם מצנע: היה ניסיון.

יחיאל חיליק בר: למה?

עמרם מצנע: אתה יודע למה.

עמרם מצנע: היתה הצעת חוק לא מזמן שקשורה, לא בנושא של הסיוע, אלא בנושא של הדרכות ומורים ויש לזה התנגדות עקרונית, שלא נפרט אותה כאן.

עמרם מצנע: אני גם חושב שזה בעייתי כי זה זמני לחלוטין, זה לא אנשי מקצוע.

<קריאה: מה שצריך זה משכורת נורמאלית.

יחיאל חיליק בר: דבר נוסף, אני ממש מסיים, זה למסד.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב ראש, למסד את הנושא של הדרכה של הסייעות ולאפשר הדרכה מקצועית סדירה, בתדירות שנדרשת, וכמובן, הסדרת התקשורת של ההורים עם הסייעת, ויש לבטא את הנחיצות לדבר הזה בחוזר מנכ"ל ואם יהיה לך דקה בסוף, הייתי מאוד ממליץ לתת לאחד ההורים שהכניס אותי מאוד לנושא הזה, זוהר צפון, להגיד מילה, כי לשמוע מהם זה דבר אחר.

עמרם מצנע: בבקשה, זהר צפון.

עמרם מצנע: זהר הצפון.

<זהר צפון: תודה רבה לחבר הכנסת בר ואדוני היושב ראש.

<זהר צפון: אני לא מתיימר לייצג כל מיני ועדות מקצועיות.

<זהר צפון: אני אדבר מנקודת המוצא של הורה לילד על הרצף האוטיסטי שמשולב כבר ארבע שנים, עולה לכיתה ה', משולב ארבע שנים בחינוך הרגיל, כאשר מה שאני אומר זה כתוצאה מההתמודדות שלנו והניסיון המצטבר שלנו, כהורים.

<זהר צפון: יש בעיה שורשית בנושא הסיוע, שהבעיה הזאת עומדת על שלוש רגליים.

<זהר צפון: מדובר פה בנושא רב מערכתי ואני מצטער אם אני טיפה קצת בורח מתנאי השכר, זה לא, תנאי השכר הם חלק, הם חלק ממערך כולל שבסופו של דבר מגדיר את היכולת של המשלבת או המסייעת לתפקד, כשצריך לזכור שהמטרה בסופו של דבר, זה לא לתגמל את המשלבת אלא המטרה היא לשלב ילד והתגמול הוא חלק מהאמצעים לנושא הזה.

<זהר צפון: זה עומד על שלוש רגליים.

<זהר צפון: אחד זה נושא ההדרכה, כמו שאמר חבר הכנסת בר, הדבר השני זה כוח האדם, שיש לזה הרבה מאוד פנים, גם למשכורת וגם לאיכות כוח האדם וגם האופק והיכולת להתקדם והנושא האחרון זה התקשורת עם ההורים.

<זהר צפון: שלושת הדברים האלו בסופו של דבר המשולש הזה קובע את היכולת של הילד להיות משולב בצורה טובה ובצורה סבירה.

<זהר צפון: הקשר עם ההורים הוא קריטי, מכיוון שהילד נמצא על רצף טיפול.

<זהר צפון: משבע בבוקר, מהרגע שהוא קם, עד עשר בלילה, כשהוא הולך לישון.

<זהר צפון: ובאמצע הוא נעלם לנו לשש שעות ובשש השעות האלה, אין לנו מושג מה נעשה איתו.

<זהר צפון: אנחנו לא מקבלים שום דיווח וזה בעצם שובר את כל רצף הטיפול וגם מונע את היכולת להמשיך לטפל בבעיות שעלו במהלך בית הספר.

<זהר צפון: הנושא של כוח האדם, אז שוב, יש כל מיני אפשרויות לפתור את זה, אבל צריך לזכור שבסופו של דבר, המטרה שלנו כהורים זה שהמשלבת או המשלב יגיעו עם מוטיבציה לתפקיד.

<זהר צפון: והמוטיבציה היא פונקציה של שכר ושל תנאי העסקה ושל אופק קידום ועוד הרבה מאוד דברים אחרים והדרכה היא חלק מזה.

<זהר צפון: ואנחנו חושבים שזה מהותי, לא רק שההדרכה לא תהיה על חשבונה, אלא שהן יקבלו שכר על זה.

<זהר צפון: זאת אומרת, כשבן אדם אמור לקבל איזה שהיא הדרכה מקצועית, הוא לא צריך להתנדב, בטח לא במשכורות האלה ולא מדובר פה על שנים של לימוד, מדובר פה על הדרכה שוטפת תוך כדי שנת הלימודים.

<זהר צפון: מהניסיון שלנו, אנחנו בכל אחת מארבע המשלבות שהיו לנו, היו ארבע והתחלפו עוד תוך כדי, הגענו למצב שאחרי פסח הן קיבלו הנחיה ממנהלת בית הספר לא להתקרב לילד, להתרחק ממנו, עד כמה שניתן.

<זהר צפון: ודיברו פה על נזק לילד.

עמרם מצנע: לא הבנתי.

עמרם מצנע: מה זה קשור לפסח?

<זהר צפון: לקח זמן, המערכת, מהרגע שהסייעת נקלטת, עד שהיא מבינה שנוצר, גם בגלל שאין הדרכה, אז כל הזמן אומרים – תו כדי, היא תלמד.

<זהר צפון: בערך לוקח זמן עד שמגיעים לפסח, כשמבינים שהמצב לא יכול להשתפר ואז אומרים – אוקיי, נשאר רק עוד חודש וחצי, לא מחליפים סייעת, שתתרחק מהילד.

<זהר צפון: בסופו של דבר, אם כל הדברים האלה לא קורים ביחד, הנושא של הדרכה, הנושא של איכות כוח אדם, תנאי העסקה ונושא של תקשורת עם ההורים, המשלבת לא יכולה לתפקד ואנחנו מקבלי ילד שבאופן עקרוני הוא מוזנח.

<זהר צפון: וצריך לזכור שכל זה, כמו שאמר חבר הכנסת בר, מתוקצב על ידי המערכת.

<זהר צפון: זאת אומרת, משלבת שלא מתקרבת לילד, מקבלת משכורת.

<זהר צפון: מבחינתנו, רק מילה אחת על עבודה מועדפת.

<זהר צפון: אנחנו חושבים שלפחות במקום שבו אנחנו גרים, יש לנו היצע מאוד מאוד קטן של משלבות.

<זהר צפון: אין לנו ממה לבחור.

<זהר צפון: בסופו של דבר, כמות ה, וזה בדרך כלל נשים וזה לא איזה שהוא עניין מגדרי, זה מה שקורה בסופו של דבר.

<זהר צפון: בפועל, כמות האנשים שמוכנים לעבודה מאוד קשה - - -

זהבה גלאון: זה עניין מגדרי.

זהבה גלאון: רק נשים עובדות בשכר כזה.

<קריאה: אם זה יהיה סייעים גברים, אולי זה יעלה את התנאים.

<זהר צפון: אנחנו מדברים על נשים מעטות שמוכנות לעבוד בשכר כל כך נמוך, בעבודה כל כך קשה.

<זהר צפון: לעבוד עם ילד על הרצף האוטיסטי זה עבודה נפשית, לפעמים פיסית ולפעמים נפשית ולפעמים שניהם, מתישה.

<זהר צפון: ואנחנו חושבים שאיכשהו צריך לפתוח את ההיצע ואם זה יבוא ביחד עם הדרכה מקצועית וביחד עם שיפור בתנאים, אז יש פה איזה בסיס לצמיחה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: תודה, רויטל.

<רויטל לן כהן: אני אשתדל ממש לעשות את זה מהיר.

<רויטל לן כהן: שמעתי אתמול ביטוי שאני חושבת שככה, כשאנחנו מדברים על איך היה צריך לקרוא התפקיד המדהים הזה, אם אני לא טועה, זה היה שלך, פרה חינוכי.

<רויטל לן כהן: כמו שיש מקצועות פרה רפואיים, זה מקצוע פרה חינוכי ואולי צריך לחשוב על זה.

<רויטל לן כהן: לגבי השכר, אני חושבת שאחד הדברים שמדהימים אותי זה אם משרד החינוך מעביר סכום מסוים, למה אי-אפשר פשוט להצמיד את השכר שלהם למה שמשרד החינוך מעביר, אם זה מה שמשרד החינוך חשב שראוי, אנא שלמו את מה שחשבו שראוי וגם שיטרחו להוסיף את ה- 30%.

<רויטל לן כהן: לגבי ההערה של משרד החינוך על הנושא של בניית מודלים.

<רויטל לן כהן: יש מודלים קיימים.

<רויטל לן כהן: הרי בשטח, אנחנו משלבים את הילדים שלנו כבר עשרות שנים.

<רויטל לן כהן: אז אל תמציאו את הגלגל, אנחנו מוכנים לתת לכם המון המון גלגלים קיימים, עובדים ומצליחים.

<זיוה כרמי: לא אמרנו שאנחנו רוצים להמציא גלגל, אלא לעשות שיתוף בידע, זה הכל.

<רויטל לן כהן: מצוין.

<רויטל לן כהן: לגבי הנושא של מה נעשה איתם בחגים.

<רויטל לן כהן: בחגים, אם הילד לא לומד ואם לא הגענו להסדרה של איך אפשר כן לספק איזה שהוא צורך של רצף טיפולי שהוא כן צריך, בזמן הזה הן יכולות לעשות את ההשתלמויות ואת ההדרכות.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת, הזמן הזה הוא לא זמן מבוזבז, זה לא מה נעשה עם הכסף ואיך נשלם להן.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס גם לנושא של עבודה מועדפת.

<רויטל לן כהן: אנחנו כן חושבים שעבודה מועדפת, אני לא יודעת על מה הדברים נפלו, אבל שעבודה מועדפת היא יכולה להיות רעיון טוב, כי גם אם היא תכניס לשם אנשים זמניים, מהניסיון שלי ואני משלבת את הבן שלי כבר תשע שנים, רוב המשלבים והמשלבות שהיו, אחרי שנה או שנתיים של עבודה אתו אמרו – זה פתח לי את העיניים לעולם חדש של תעסוקה ואני יכולה להגיד שלפחות שלושה מהאנשים שעבדו עם הילד שלי לומדים היום מקצועות ששייכים לעבודה עם הילדים שלנו ושיכול להיות שאחרת לא היו נחשפים אליהם ולכן אני חושבת שזה אפילו מכניס לתוך המקצועות האלה אנשים, כי אנחנו יודעים שחסרים גם אנשים בשטח שיילמדו את המקצועות ששייכים לתחומים האלה.

<רויטל לן כהן: אני חושבת שלמשל, שנת שירות היתה יכולה לתת פיתרון מדהים לחבר'ה שמנסים להשתלב בתיכון, שבעיקר זקוקים למישהו שעוד זוכר את החומר שהוא למד ושהוא אחד מהחבר'ה ויכול מבחינה חברתית לעשות פה עבודה ושם ממש יש צורך במשלבים ומשלבות שכמה שיותר קרובים לגיל ולתחום.

<רויטל לן כהן: אני רוצה גם להתייחס לכך שאני חושבת - - -

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<רויטל לן כהן: עוד שתי נקודות ממש קצרות.

<רויטל לן כהן: אחד, זה שאם חוזר מנכ"ל מגדיר את תפקיד הסייעת כמי שאמורה לעזור לילד להגיע לעצמאות ולהפחית את השימוש בה משנה לשנה, פה מתחיל חוסר ההבנה של מה התפקיד שלה.

<רויטל לן כהן: התפקיד שלה הוא לא לעזור לו להגיע לעצמאות, התפקיד שלה הוא להנגיש עבורו את היכולת להשתלב במערכת החינוך.

<רויטל לן כהן: ייתכן שהוא יצטרך ואני אומרת לך על הבן שלי, מדובר בילד, במה שאתם מגדירים תפקוד מאוד גבוה, יצטרך 30 שעות עד י"ב.

<רויטל לן כהן: כי אחרת הוא לא יוכל להגיע, בבגרותו אחר כך, לעצמאות.

<רויטל לן כהן: ולכן המושג של להביא אותו לעצמאות ולהפחית משנה לשנה - - -

קארין אלהרר: רויטל, אבל זה רלוונטי רק לגבי לקויות מסוימות.

<רויטל לן כהן: אני לא דיברתי, לא אמרתי את המילה אוטיזם.

<רויטל לן כהן: אני חושבת שזה קשור להרבה לקויות.

עמרם מצנע: אוקיי, הנקודה הובנה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<רויטל לן כהן: עוד דבר אחרון.

<רויטל לן כהן: אני חושבת שחלק מהבעיה היא הנושא של תקציבים דיפרנציאליים.

<רויטל לן כהן: כי ברגע שרשות מקומית חלשה צריכה להוסיף כסף של 30% או צריכה על חשבונה להדריך ואין לה, זה פשוט לא יקרה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אביבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני אשתדל לא לחזור על דברים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שמהדברים שעלו כאן, גם הבעיות בשטח בנושא של הכשרה, של תת תקצוב, של בעיות אחרות, של תנאי העסקה וגם הפינג פונג שבלט מאוד בתחילת הדיון בין הרשות המקומית, בין השלטון המקומי למשרד החינוך, אני חושבת שזה מאוד מאוד הבליט בדיוק את שורש הבעיה כאן, שזה שהתפקיד הזה נמצא עדיין בידי השלטון המקומי ולא בידי משרד החינוך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שמשרד החינוך עדיין לא מבין שזה לא עוד תפקיד, זה לא עוד תפקיד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אולי כשהתחיל כל הנושא הזה של הסייעות, אז זה התאים שהסייעת תהיה תחת השלטון המקומי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל היום במיוחד כשהמגמה היא הכלה ובמיוחד כשאנחנו מדברים על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, מבחינה מהותית, אני חושבת שנכון שהמשלבת ולא הסייעת, המשלבת תהיה מקצוע במשרד החינוך, מסודר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה להזכיר שהילדים האלה, וזה לא נאמר עכשיו אלא נאמר כבר בפסק דין יתד, זכאים לחינוך.

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: סייעות הגננות הן עובדות השלטון המקומי, לא?

<קריאה: מורות וגננות חינוך מיוחד, שיהיו - - -

עמרם מצנע: חברים, בואו, אנחנו נורא, יש לנו נטייה כשעוסקים בנושא מסוים אז הכל פשוט רק נפתור, נשים את המשבצות והכל יהיה בסדר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני בטוחה שזה לא פשוט, אדוני היושב ראש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל אני רוצה רגע לומר שמבחינה מהותית, הילדים הללו, יש להם זכות לחינוך והזכות לחינוך הזאת לא תתממש - - -

עמרם מצנע: זה אין ויכוח.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שנייה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הזכות הזו לא תתממש, אם לא ייתנו להם את הצרכים המיוחדים הללו והסייעת פה, כפי שרויטל היטיבה לומר, היא סוג של הנגשה וכפי שקודמיי אמרו, זו הנגשה אנושית וברגע שמשרד החינוך יבין את זה והבנתי שיש שינוי במגמה הזאת, אז צריכים גם להמשיך הלאה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם מדברים פה על הילוך גבוה, זה ההילוך הגבוה שצריכים ללכת אליו, שמשרד החינוך יאמץ את המקצוע הזה אל חיקו ושזה לא יהיה יותר את הפינג פונג הזה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שזה יכול לפתור הרבה מאוד מהבעיות שעלו סביב השולחן.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: אביבית, תודה.

עמרם מצנע: תראו, יכולים לדבר עוד שני אנשים.

עמרם מצנע: בלבד.

<קריאה: אנחנו מאוד רוצים.

עמרם מצנע: רוצים, אבל השעון זז ואנחנו לא, אמרתי מראש.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: בוא, תמצא לך מקום לשבת, אילן.

עמרם מצנע: תהיה אסרטיבי יותר, שב ותדבר.

<קריאה: אדוני היושב ראש.

<קריאה: גם ארגון ההורים רוצה לדבר.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<אביאל קוגן: קוראים לי אביאל, אני אדבר בשמי ובשם חבריי.

<אביאל קוגן: אני אביאל קוגן ואח שלי, שי משה, הנו ילד אוטיסט בן 11, שכמעט ולא מדבר, הוא לא גמול והוא לומד בבית ספר עופר לילדים אוטיסטים בחיפה, בתפקוד בינוני נמוך.

<אביאל קוגן: לפני כשנה, בשנת הלימודים הקודמת, החלו אצל שי התפרצויות בכי שלוו לעיתים גם בנשיכות כלפי עצמו, כלפי חבריו לכיתה.

<אביאל קוגן: כידוע, זאת אחת הדרכים של אוטיסטים ברמה בינונית נמוכה, לבטא את עצמם ואת מצוקותיהם.

<אביאל קוגן: בדרך זו הם מסבירים שקשה להם.

<אביאל קוגן: הפיתרון הראשון והיחיד שהציעו לנו בבית הספר הנו העלאת המינון של התרופות הפסיכיאטריות, אותן נטל אז ואף המליצו על הוספת תרופות, כי הוא היה שפן הניסיונות שאפשר לנסות עליו תרופות על ימין ועל שמאל.

<אביאל קוגן: בנוסף לכך, היתה גם תרופה שבדרך כלל נותנים לחולים סופניים, וזאת, כשהם ידעו שלשי יש רקע עם בעיות בבטן, מלוות בכאבים כרוניים.

<אביאל קוגן: אנו באנו בגישה שונה לחלוטין.

<אביאל קוגן: לאחר התייעצות עם מומחים מטעמנו, כולל פסיכיאטרים פרטיים, הגענו למסקנה ששי זקוק לסייעת אישית צמודה וגם שהתרופות שהוא נטל בכלל לא מתאימות לילד.

<אביאל קוגן: אני גם אציין שהפסיכיאטר של בית הספר, שמעולם אפילו לא ראה את שי, לא פגש אותו, לא יודע איך הוא נראה, החליט שאין צורך לפגוש אותו.

עמרם מצנע: אבל מה את רוצה, קארין?

עמרם מצנע: זה נורא.

עמרם מצנע: אני אספר לך על רופאים במערכת הנורמטיבית ?

<אביאל קוגן: כבוד היושב ראש.

עמרם מצנע: רגע, חברים.

עמרם מצנע: רק לחברי כנסת יש רשות להפריע.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<אביאל קוגן: עכשיו אני אקשר את זה לנושא.

<אביאל קוגן: הפסיכיאטר החליט להסתמך רק על הדיווח של בית הספר בלבד.

<אביאל קוגן: אנחנו הבנו ששי חייב סייעת אישית צמודה, אשר תהיה אתו במהלך שהותו בין כתלי בית הספר ותיתן מענה במידת האפשר למצוקותיו.

<אביאל קוגן: פנינו לדרגים הבכירים השונים במערכת החינוך, החל ממנהלי בית הספר ועד למנכ"לית משרד החינוך, אפילו לשר החינוך עצמו, התחננו לסיוע אישי.

<אביאל קוגן: סיפרנו שהילד במצוקה שאנחנו לא יכולים לשלוח את שי לבית הספר במצב כל כך קשה.

<אביאל קוגן: הובהר לנו ששי נמצא במוסד לחינוך מיוחד ועל כן עלינו להסתפק בשתי סייעות המוקצות לכל כיתה בבית הספר ואף הגדילו לעשות והפעילו עלינו לחץ לאשפז את שי בבית חולים פסיכיאטר, וכל זה, כי לדעתנו, הם לא חיפשו את הגורם לקושי, הם לא שיתפו איתנו פעולה ומצבו של הילד לצערנו רק הלך ודעך.

<אביאל קוגן: ואנחנו שואלים, הייתכן שילד שלא מבינים מה הסיבה והגורם למצב הקשה, שגם לא מדבר, נמצא בהתפרצויות מכיוון שקשה לו ויש לו כאבים, סתם יאושפז בבית חולים פסיכיאטרי?

<אביאל קוגן: לא צריך לנסות קודם הכל, לפני מתן תרופות או אשפוז?

<אביאל קוגן: הרי ברור לכם שכל ילד אוטיסט שנמצא בחינוך המיוחד קשה לו והפיתרון של המערכת הוא לצערי קודם ללחוץ על ההורים לתת לו תרופות או לשלוח אותו לבית חולים, כשסייעת אפילו לא באה בחשבון.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

<אביאל קוגן: ולא סתם תרופות אלא תרופות קשות שיכולות להחמיר את מצבו.

<אביאל קוגן: אני כבר מסיים.

<אביאל קוגן: אנחנו שלחנו את הילד שלנו לבית הספר בשמחה אך יצא שהילד לצערנו נפגע, רק בגלל שאין לו את הסיוע האמיתי הנדרש.

<אביאל קוגן: מומחים שאיתם עבדנו והתייעצנו אמרו פה אחד שהילד חייב סייעת אישית צמודה לילד.

<אביאל קוגן: לכל אורך השעות שהוא נמצא בבית הספר.

<אביאל קוגן: הכי מצחיק שמתברר היום, אחרי ששי עבר בדיקה פולשנית בבית חולים, שבאמת היתה סיבה מוצדקת להתפרצויות, כמו שאנחנו טענו כל הזמן.

<אביאל קוגן: היתה לו, יש לו דלקת חמורה במערכת העיכול והכאבים החמירו.

<אביאל קוגן: הרופא טען ששי סבל כל התקופה מכאבים עזים.

<אביאל קוגן: גם הפסיכיאטרית שאצלה הוא מטופל אמרה שהסיבה להתפרצויות היא לא פסיכוטית, הכי לא פסיכוטית שיש אלא פיסיולוגית.

<קריאה: ורצו לשלוח אותו לאשפוז.

עמרם מצנע: כן, אני מבקש לסיים.

<אביאל קוגן: לנו או לילדנו, בני אדם רגילים כביכול.

<אביאל קוגן: כשכואב לנו אנחנו מתלוננים, אנחנו יכולים לבכות, אנחנו יכולים להסביר.

<אביאל קוגן: אבל ילד אוטיסט כמו שי, הוא לא יכול להסביר.

<אביאל קוגן: אנחנו המשפחה למדנו לזהות את הקשיים.

<אביאל קוגן: אבל מדוע בית הספר לא יכול לבוא לקראתנו ולאמץ את הגישה שלנו?

<אביאל קוגן: לאורך הדרך פנינו לדרגים שמעל בית הספר.

עמרם מצנע: אני מבקש שתיים.

<אביאל קוגן: חצי דקה.

עמרם מצנע: אני חושב שהנקודה הובנה.

<אביאל קוגן: בין הגורמים אליהם פנינו – המפקחת על החינוך המיוחד של בית הספר, הגב' מלכה מולכו, אשר לא התייחסה ולא התכוונה להתייחס לתוכן המסמכים שהצגנו בפניה.

<אביאל קוגן: לדעתי זה ביזיון.

<אביאל קוגן: צר לנו שמשרד החינוך, שמצד משרד החינוך, לא זכינו לראות אפילו ניסיון קטן לשיתוף פעולה איתנו ההורים, המשפחה, אבל נעשו מאמצים כבירים להשקיט את הילד או להרחיקו מבית הספר.

<אביאל קוגן: קראו לזה הרחקה רפואית, כדי שלא נתלונן על השעיה של ילד אוטיסט ואנחנו בסך הכל ביקשנו סייעת.

<אביאל קוגן: במקום זה הושקעו מאמצים מצד כל המערכת, להרחיק את הילד.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

<אביאל קוגן: בסך הכל ביקשנו סייעת.

<קריאה: נתנו לו סייעת, כדור, מה הבעיה?

עמרם מצנע: חברים.

עמרם מצנע: אחרונה, בבקשה.

<עמליה עמית: קצר קצר, אין לי הרבה מה להגיד.

עמרם מצנע: קצר קצר.

<עמליה עמית: מה שאני רוצה להגיד, מה שאמר אבי ומה שאמרו הרבה אנשים כאן, זה שיש גם בעיה לא רק של הסייעת עצמה, שהיא באמת צודקת בכל התנאים שהיא מקבלת.

<עמליה עמית: מה שבעיה כאן זה גם שאין תקן וזה מה שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר, שלילדים האלה שזקוקים לסייעות, אין סייעות באמת.

<קריאה: יש, כדורים.

עמרם מצנע: כן, אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: אני רוצה לסכם את הדיון.

עמרם מצנע: אל"ף, כמובן תם ולא נשלם.

עמרם מצנע: בי"ת, תראו, עולות הרבה מאוד, או עולים הרבה מאוד נושאים שקשורים לנושא הזה של הסיוע, הליווי, השילוב הצמוד בכל היקפיו.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדה לא יכולים להתמודד עם בעיות נקודתיות, מקצועיות, שבשביל זה משרד החינוך, אני מקווה שבהנהלה החדשה של האגף, יהיה יותר קשוב כדי לשמוע ובסופו של דבר לקבל את ההחלטות.

<אמנון הרשושנים: אבל זה לא נקודתי, כבודו.

עמרם מצנע: אני מצטער מאוד.

<אמנון הרשושנים: כל ילד שולחים אותו, כל ילד אוטיסט, שולחים אותו לקבל כדורים.

<אמנון הרשושנים: מה זה?

עמרם מצנע: אתה רוצה להפריע?

<אמנון הרשושנים: כדורים, זה הפיתרון.

עמרם מצנע: אתה רוצה להפריע בדיון?

עמרם מצנע: אני לא מבין אותך.

<אמנון הרשושנים: לא, זה מעצבן.

עמרם מצנע: אני כבר אמרתי כמה פעמים.

עמרם מצנע: אם רוצים לקיים איזה שהוא דיון שכל אחד יפרוק את הלחצים ואת הבעיות, אפשר לעשות את זה.

<אמנון הרשושנים: אני לא בא לפרוק.

עמרם מצנע: אבל תסלח לי.

עמרם מצנע: אני מנסה להיות ענייני ולהתמודד עם הבעיות ולשים את האצבע על הנושאים המרכזיים, העקרוניים, שדרכם אפשר יהיה להתמודד עם הבעיות.

עמרם מצנע: עכשיו, תראו – הנושא המרכזי, כפי שאני מבין אותו, ואל תקפצו עלי, הוא הנושא של השילוב.

עמרם מצנע: כי בסופו של דבר, זה ההיקף הגדול ביותר של המשלבות, הסייעות, עוד פעם, צריך גם במונחים קצת יותר להגדיר את עצמנו.

עמרם מצנע: כי המונח סייעת שנתן פעם תשובה להרבה מאוד תחומים, לא מספיק.

עמרם מצנע: צריך בהחלט לקטלג את זה מבחינת קטלוגים לתחומים ספציפיים שגם דורשים התייחסות מיוחדת, כישורים מיוחדים וכמובן העסקה מיוחדת.

עמרם מצנע: אבל הנושא המרכזי הוא השילוב.

עמרם מצנע: השילוב הוא תוצר של השנים האחרונות.

<יוליה בן משה: כבודו, אתה מפספס.

עמרם מצנע: אני יודע שתכעסו ותנו לי אבל להגיד, גברתי הנכבדה.

עמרם מצנע: תני לי לסכם כפי שאני מבין.

<יוליה בן משה: אבל אתה מפספס, רק תן לי שנייה.

עמרם מצנע: לא, אני לא אתן לך אפילו לשנייה אחת.

<יוליה בן משה: יש פסיקה של בית המשפט - - -

עמרם מצנע: אני לא אתן לך אפילו לשנייה אחת, עם כל הכבוד לך.

עמרם מצנע: אני מקשיב עם המון סבלנות בעשרות שעות של דיונים ותאמינו לי, אני מבין על מה מדובר.

עמרם מצנע: ואני חוזר ואומר, הדיון שאני מבין אותו, כרגע, אנחנו מנסים להתמודד עם בעיית המשלבות.

עמרם מצנע: אני לא אומר שהדיונים האחרים, הסייעות הצמודות, הרפואיות והסייעות בתוך החינוך המיוחד, הן לא עניין חשוב.

עמרם מצנע: אני לא אומר את זה.

עמרם מצנע: זה נושא שעומד בפני עצמו.

עמרם מצנע: אנחנו, הנושא של השילוב שהוא הולך והופך להיות המסלול העיקרי, זה גם מה שאנחנו חושבים, זה גם המסקנות של דו"ח ועדת דורנר, שהנושא של השילוב צריך להפוך להיות הנושא המרכזי.

עמרם מצנע: וללא התמודדות יותר מקצועית, יותר מפורטת, יותר מעמיקה, בנושא הסייעות המשלבות, שזה חלק בלתי נפרד מהיכולת להשתלב בתוך כיתות הלימוד ובתי הספר הרגילים, ללא טיפול בנושא הזה, אי-אפשר יהיה באמת להפיק את כל הלקחים ולהבין את כל המשמעויות ולהביא בסופו של דבר ליכולת שילוב אמיתית בתוך החינוך הרגיל.

עמרם מצנע: אז זו נקודה מספר 1.

עמרם מצנע: אם אני לוקח את הדברים שעלו פה ויש פה באמת לא מעט התנגשויות, אל"ף, בעובדה באמת שהסייעות או המשלבות הן מועסקות על-ידי השלטון המקומי, התקצוב שלהן בעיקרו מגיע ממשרד החינוך ומשרד החינוך גם הוא זה שיש לו את האחריות להגדיר את המקצוע, להגדיר את הכישורים.

עמרם מצנע: יש פה בהחלט התנגשות.

עמרם מצנע: יש התנגשות נוספת, שהערתי עליה תוך כדי.

עמרם מצנע: ההתנגשות שקשורה בכך שצריך לעשות התאמה עם ההורים והילדים, ומצד שני, אנחנו רוצים את המקצוע הזה להפוך לפרופסיה שבה יש רציפות וקביעות ככל שניתן לעובדים ולעובדות בתוך המערכת הזו ויש פה גם התנגשות מהסוג הזה.

עמרם מצנע: יש גם התנגשות נוספת בעניין של לא התקן אלא היקף השעות המוקצה.

עמרם מצנע: זה נושא שעומד בפני עצמו, רחלי תתמודדו עם זה, אנחנו נעשה, אני מניח שנקיים לעניין הזה גם דיון מיוחד כי ברגע שהיקף השעות מצד אחד לא מכסה את כל הפעילות של הילד, בין אם זה ביום הלימודים, בין אם זה בטיולים או כל מיני פעילויות חוץ או בין אם זה בחופשות שבהם החינוך המיוחד אמנם ממשיך עד אמצע אוגוסט, אבל בחינוך הרגיל זה לא ממשיך, צריך למצוא לזה פתרונות, זה מצד אחד.

עמרם מצנע: מצד שני, כאשר סל השעות שילוב שמוקצה לילד הוא גם לא מביא לידי ביטוי משרה מלאה, אז כמובן שגם השכר בסופו של דבר, גם אם השכר הבסיסי הוא יהיה בעתיד שכר מתאים, הוא שכר בעייתי.

עמרם מצנע: אם הוקצו לילד עשר שעות או 15 שעות או 20 שעות, מה עושה אותה משלבת שאנחנו רוצים שתהפוך להיות דמות מקצועית ביתר אחוזי המשרה שלה.

עמרם מצנע: זאת אומרת, יש פה כל מיני התנגשויות שמחייבות חשיבה מחוץ לקופסה כדי לפתור אותם.

עמרם מצנע: אבל אני מתרשם שהבסיס שמחייב טיפול, זה הנושא של תנאי העסקה.

עמרם מצנע: לדעתי, זה הנושא המרכזי.

עמרם מצנע: אולי גם המורכב יותר, המסובך יותר, עם ריבוי של גורמים משפיעים, אבל הוא הנושא המרכזי.

עמרם מצנע: אם אנחנו נצליח להתמודד ולתת באמת פיתרון לתחום העסקה, זה ישפיע על מעמד המקצוע, זה ישפיע על מי בא לעבודה הזו, זה ישפיע על ההכשרות ועל ההדרכות ועל הניסיון המצטבר.

עמרם מצנע: זה ישפיע על כל הדברים וזה יהפוך את זה באמת לפרופסיה.

עמרם מצנע: ולכן, אני בהחלט מוכן לקחת על עצמי, למרות שזה לא תפקידה של הוועדה, ואנחנו נקיים דיון בהקדם, לא נחכה עד סוף הפגרה, נעשה את זה עוד בחודש אוגוסט ונזמן כאן לדיון לא עם כל המשתתפים, אלא דיון מה שאני קורא לו הכנה מקצועי, עם ראשי ההסתדרות, עם ראשי השלטון המקומי, עם משרד החינוך, עם הממונה על השכר, עם אגף התקציבים, והסייעות, נציגות של הסייעות, כדי ולנסות לסגור את המעגל הזה שנדמה לי שכולם מסכימים, כל אחד בחלקו, למה שצריך להיות אבל אי-אפשר להושיב את כולם ביחד כדי לפתור את הבעיה הזו ואם אנחנו נצליח באמת, לא אם, אנחנו נצליח.

עמרם מצנע: אני מבטיח שלא נרפה עד שאנחנו נרבע כאן את המעגל.

עמרם מצנע: כפי שעשינו גם בתחומים אחרים.

עמרם מצנע: הוועדה בהחלט תיקח על עצמה ותושיב את כולם עד שיצא עשן.

עמרם מצנע: והנושא הזה של העסקה, ברגע שאנחנו נתמודד ונפתור אותו, יהיה קל יותר להתמודד עם הנושאים השונים.

עמרם מצנע: אני חוזר ופונה גם למשרד החינוך, מעבר לנושא העסקה.

עמרם מצנע: רחלי, אני רואה את הכוונה ואני רואה את הרוח.

עמרם מצנע: צריך לפתור פה את הבעיות של התפקיד ושל הכישורים הנדרשים וליצור מזה מקצוע מכובד, חשוב, כי באמת, המשלבת הזו כפי שאולי היה נדמה לי בשקף השני שהוצג בפנינו, זה עולם ומלואו.

עמרם מצנע: לא זוכר אם זו מעיין או יעל, אבל עולם ומלואו עם באמת כישורים שהדבר המרכזי זה התאמה אישית.

עמרם מצנע: אתם יודעים, זה תמיד נכון בהרבה מאוד מקצועות.

עמרם מצנע: בסוף, הכשרות והכל, והתאמה אישית לעניין.

עמרם מצנע: אני לא מאמין שבעתיד הנראה לעין אפשר יהיה לטפל בפיצול בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי.

עמרם מצנע: יכול להיות שזה יעד, הוא לא ניתן להשגה, לפי דעתי, בטווח הקרוב, גם מהיכרות שלי עם הבעייתיות הזו שיש בתחום ההעסקה.

עמרם מצנע: אבל זה לא אומר שלא ניתן לפתור את הבעיה הזו.

עמרם מצנע: שיתוף ההורים הוא נושא מרכזי.

עמרם מצנע: אני לא חושב שצריך הרבה להרבות בו וצריך למצוא את דרך הביניים, איך באמת שיתוף ההורים, כי זה נכון, הילד עם הצרכים המיוחדים הוא עדיין רוב שעות הפעילות שלו הוא בבית וצריך להיות המשכיות ושיתוף.

עמרם מצנע: שתי נקודות נוספות.

עמרם מצנע: אני חוזר ואומר, אנחנו ננסה, יחד עם משרד החינוך וכמובן אתכם, לטפל גם בתחומי הסיוע הנוספים.

קארין אלהרר: אדוני, בסך הכל נדרש משרד החינוך לפרסם קריטריונים, זה הכל.

עמרם מצנע: בסדר, בסדר.

קארין אלהרר: אבל זו פסיקת בית-המשפט, אדוני, מה, משרד החינוך - - -

עמרם מצנע: משרד החינוך מכיר את פסיקת בית-המשפט ודיברתי אתם.

<יוליה בן משה: הוא מתעלם.

<יוליה בן משה: אם הוא כותב את הסיפור של הילד זה היה נמנע.

<יוליה בן משה: יש פסיקה ברורה שאומרת שילד - - -

עמרם מצנע: גברתי, זה לא עובד ככה.

<יוליה בן משה: זה לא מקרה אישי, זה מקרה כללי.

<יוליה בן משה: צריך לכתוב קריטריונים.

עמרם מצנע: זה לא עובד כך, גברתי.

עמרם מצנע: את לא רוצה שאני אוציא אותך, נכון?

עמרם מצנע: עם כל הכבוד.

עמרם מצנע: אני רוצה לעדכן.

עמרם מצנע: לפני שבוע נערך פה דיון בנושא טללים.

עמרם מצנע: אז כרגע, כפי שהדברים נראים, מתשובות של משרד החינוך, קודם כל יש הערכה של החברה של טללים.

עמרם מצנע: כרגע עד סוף השנה הקלנדארית, כלומר עד דצמבר, הוצע גם לטללים ואני אדבר עם ליאורה בטלפון, הוצע לטללים להמשיך את החוזה שלהם לשנה נוספת, כפי שאנחנו בוועדה המלצנו.

עמרם מצנע: אבל טללים צריך לקבל על עצמו וזה התנאי, גם את הטיפול בנושאים פרה רפואיים.

עמרם מצנע: אני חושב שהנושא הזה מטופל ברצינות, הנושא הזה מטופל ברצינות.

עמרם מצנע: גם משרד החינוך, אני הסברתי לכם בפעם הקודמת, אנחנו חיים במערכת שיש בה נהלים, בחשבות, יש משרד אוצר, יש הסכמה כרגע, כדי שלא נעמוד עם חרב על הצוואר, להמשיך עם טללים בהסכמת טללים עד סוף דצמבר בחוזה הקיים.

עמרם מצנע: שניים, משרד החינוך מכין מכרז מחודש והכניס כבר פנימה את רוב ההערות שהושמעו כאן ונכתבו על-ידיכם.

עמרם מצנע: שלוש, הדבר הטוב ביותר זה שטללים יקבלו על עצמם למשוך עוד שנה, אבל להכניס פנימה גם את הטיפול הפרה רפואי.

עמרם מצנע: אני אנסה לדבר עם ליאורה ולשכנע אותה.

עמרם מצנע: אני מקווה שהיא תסכים ואז אנחנו לפחות יש לנו זמן כדי להתמודד למשרד החינוך, למערכות השונות, להתמודד ולמנוע פגיעה בילדים.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם ואנחנו מייד תוך חמש דקות מתחילים בדיון הבא.