ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 249, 2014-07-22 13:00

עמרם מצנע: צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, בנושא אישור תשלומי הורים לשנת הלימודים תשע"ה.

עמרם מצנע: הישיבה היא במסגרת סמכותה של ועדת החינוך לאשר את תשלומי ההורים כפי שמוגשים על-ידי שר החינוך, לאחר התייעצות עם שר האוצר.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

<חגית מאיר: בוקר טוב.

<חגית מאיר: שר החינוך מצהיר בגלוי ובפומבי על מדיניותו, שהוא לא שבע רצון מן העובדה שעדיין נגבים תשלומי הורים במערכת והוא נערך לקיום עבודת מטה למצוא הסדרים חלופיים למצב זה.

<חגית מאיר: עם זאת, עד לכתיבה ולהתקבעות של הסדר חלופי, אנחנו, אין חלל ואנחנו ממשיכים בהסדר הקיים שעל-פיו קיימים שירותים נוספים שבהצעת שר החינוך ואישור הוועדה, ועדה זו מוסמכת לקבוע את המחיר המרבי שמותר לגבות עבורם ואני מדגישה מחיר מרבי, כלומר כיוון שזה מעמד של החזר הוצאה, יש לגבות את הסכום ששולם בפועל על השירות ולא יותר מן הסכום שמאשרת הוועדה הנכבדה הזו.

<חגית מאיר: בעיקרון, כדי לא להאריך דברים, אני אוכל לומר שמבחינת גובה התשלומים עצמם, החוזר זהה לזה שאושר על-ידי הוועדה בשנה קודמת, למעט סעיף אחד – ביטוח תאונות אישיות לתלמידים שבשנה שעברה אושר סכום של 49 שקלים, מרבי, ושוב, אני חוזרת, זה סכום מרבי בדרך-כלל ברשויות מקומיות שבהן יש מספר תלמידים גדול ו/או ניסיון תביעות נמוך, המחיר נמוך בהרבה.

<חגית מאיר: אבל בעיקרון, הסכום המרבי היה 49 שקלים.

<חגית מאיר: השנה אנחנו מבקשים להעלותו ל- 49 וחצי שקלים.

<חגית מאיר: העלאה בשיעור אחוז אחד, שמקבילה לעלייה במדד המחירים לצרכן בין האישור הקודם לאישור הנוכחי.

<חגית מאיר: הסיבה לעלייה הזאת היא שכיום המכרז הביטוח הגדול של החברה למשק וכלכלה, שהוא בעצם מכתיב התעריפים בשוק, קובע הצמדה למדד של הפרמיה וגם של סכומי הפיצוי.

<חגית מאיר: כדי להבטיח את העובדה שסכומי הפיצוי הנפסקים לנפגעים אכן יוצמדו למדד, אנחנו מבקשים את העלייה הזאת, בסך כאמור 50 אגורות, חצי שקל.

<חגית מאיר: למעט עלייה זו, החוזר זהה למה שאושר בוועדה בשנה שעברה.

עמרם מצנע: זאת אומרת המספרים הם נומינליים.

<חגית מאיר: המספרים הם נומינליים.

<חגית מאיר: שוב, היות שמדד המחירים לצרכן עלה באחוז אחד בלבד, זה סוג התייקרות שבסכומים כאלה עוד אפשר פחות או יותר לבלוע אותה, למעט הביטוח כאמור, שכן פרמיה היא אמנם סכום נמוך, אבל סכומי הפיצוי מגיעים לעשרות ואפילו מאות אלפי שקלים וכאן יש חשיבות להצמדה.

<חגית מאיר: לכן אנחנו מבקשים את העלייה הזאת.

עמרם מצנע: אני מבין ואולי אתה תוכל לעדכן, שבעצם, בשנה שעברה היה מכרז חדש.

<חגית מאיר: נכון.

עמרם מצנע: אני מבין שזה חלק מההסכם שנחתם.

<חגית מאיר: כן.

עמרם מצנע: שמחייב בעצם - - -

<חגית מאיר: הצמדה למדד.

<קריאה: גם בסכומי הביטוח וגם בתעריף.

עמרם מצנע: טוב.

עמרם מצנע: מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

<איתי חוטר: אני איתי חוטר, סמנכ"ל כלכלה במרכז השלטון המקומי.

<איתי חוטר: כעיקרון, אין לנו הערות מיוחדות לעניין.

<איתי חוטר: אנחנו די מיושרי קו עם משרד החינוך בנושא הזה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: ארגון ההורים, בבקשה.

<גדעון פישר: כבוד היושב ראש וחבר הכנסת נהרי.

<גדעון פישר: מכובדיי, אנחנו מתבקשים היום לדון בתשלומי הורים לשנת הלימודים הקרובה, שלכאורה, כמו שנאמר כאן, מדובר בדיון פורמאלי שמתקיים שנה אחר שנה, ואני בכל זאת מבקש - - -

עמרם מצנע: רק חלק מהאנשים מתחלפים כל פעם.

עמרם מצנע: הדיון הוא אותו דיון ויהודית היא אותה יהודית.

<גדעון פישר: נכון.

<גדעון פישר: כיושב ראש ארגון הורים ארצי, אני כבר זכיתי, כבוד היושב ראש, כיושב ראש ארגון ההורים הארצי, להיות כאן עם כבוד היושב ראש השלישי.

<גדעון פישר: התחלנו עם חבר הכנסת מילר, עברנו עם ד"ר וילף ויש לנו היום את כבודו, האלוף במיל' מצנע ובאמת, בכל שנה מתקיים דיון פורמאלי, שבו כביכול הנושא הזה עולה.

<גדעון פישר: אנשים דנים בעניין ומביעים דעתם, אלא שחשבנו שהגיעה העת לעצור שנייה ולחשוב על המשמעות של הדבר ולכן בחודשיים-שלושה האחרונים, הקדשנו הרבה מאוד, הרבה מאוד הקדשנו משאבים כדי לבדוק את הנושאים שעל הפרק ופה אנחנו מבקשים לעצור שנייה ולחשוב.

<גדעון פישר: אם הולכים לאשר תשלומי הורים, הרי בפועל, אנחנו מבטלים הלכה למעשה חוק שהכנסת הזאת חוקקה, שנקרא חוק חינוך חובה חינם.

<גדעון פישר: כי אם הוא חינם, למה צריך לאשר תשלומי הורים?

<קריאה: חינם לא מופיע בשם החוק.

<קריאה: מופיע בתוך החוק.

עמרם מצנע: כן, רבותיי.

<גדעון פישר: מי שקורא את דברי ההסבר, יש לי יתרון אחד שלא תמיד הוא יתרון אולי, אבל מכיוון שהמקצוע שלי הוא מחייב גם לקרוא דברי הסבר של כל חוק, אז בדברי ההסבר מובן באופן הברור ביותר.

עמרם מצנע: כן, אבל אתה יודע, גדעון, שמקצוע עורך-דין לא היה מתקיים אם החוקים היו ברורים לכל בר דעת.

<גדעון פישר: אז מכיוון שלצערנו, כבוד היושב ראש צודק וכנראה זה לא ממש ברור, אז הנה אנחנו יושבים כאן ואנחנו דנים בנושא של כן או לא לאשר תשלומי הורים ולא מדובר בסכומים מבוטלים.

<גדעון פישר: אם לוקחים כשני מיליון ילדים במערכת, כי טרכטנברג הוריד את זה לגיל שלוש, ומכפילים בכסף שהורים צריכים להביא מהבית כל שנה, אנחנו מגיעים למיליארדי שקלים.

<גדעון פישר: לא הכל לתוך בית הספר, חלק זה לרכוש ילקוט, חלק זה לנסוע מסע לפולין, חלק כאן וחלק שם, מדובר במיליארדי שקלים.

<גדעון פישר: אני ברשות

<גדעון פישר: כם אבקש להתמד בשני עניינים בלבד.

<גדעון פישר: עניין אחד, התשלום שנקרא תשלום חובה.

<גדעון פישר: התשלום היחידי שנחשב בעיני מדינת ישראל כתשלום שהוא חובה להורי ישראל, הוא תשלום ביטוח תאונות אישיות.

<גדעון פישר: מה זה אומר?

<גדעון פישר: זה אומר שאנחנו מתבקשים כאן לאשר 49 וחצי שקלים שכל הורה עלול להביא את התקרה הזאת מהבית, אם תכפיל את זה בסכום התלמידים, אתה מגיע לפרמיה של כ- 100 מיליון שקל בשנה, 100 מיליון, זה אומר אחד ועוד שמונה אפסים.

<גדעון פישר: מאה מיליון שקל שלנו, כספי ההורים וכאן נשאלות הרבה מאוד שאלות שלצערי, נכון לדקה הזאת, עדיין רב הנסתר על הנגלה ועדיין הנושא הזה מאוד עלום ופה, ברשותכם, הייתי מבקש לחדד בכמה נקודות קצרות את הנושא הזה.

<גדעון פישר: אחד.

<גדעון פישר: בדקות האלה שאנחנו יושבים כאן, טובי בנינו נלחמים בעזה וחלק ניכר מההורים שיושבים פה יש להם ילדים בעזה, שלוחמים שם.

<גדעון פישר: האם יעלה על הדעת שיגידו לנו שאם אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו מבוטחים כרגע בעזה, אנחנו צריכים להביא כל אחד מהבית 50 שקל, כי אחרת, אם לא יהיה 100 מיליון שקל, אי-אפשר לבטח אותם?

<גדעון פישר: בעיני, זה לא שונה בהרבה מהמצב שאומרים לי – אם אתה רוצה שהילד שלך יהיה מבוטח, אז מה אם אתה משלם מס הכנסה?

<גדעון פישר: אז מה אם אתה משלם ארנונה?

<גדעון פישר: לך תביא עוד 50 שקל, כי אחרת "רחמנא ליצלן", המדינה לא יכולה לעמוד בביטוח של הילד שלך.

<גדעון פישר: אין שוני בין העניין וכמו שלא אומרים לנו את זה כשאנחנו שולחים את הילדים שלנו לצבא, לא צריכים להגיד לנו את זה כששולחים את הילדים שלנו לגן הילדים או לבית הספר.

<גדעון פישר: אבל משאומרים לנו לעשות את זה, הבעיה היא הרבה יותר חמורה.

<גדעון פישר: כיוון שמתברר שלמרות שאנחנו משלמים, לטענתי לא צריכים לשלם וזה לא בסדר שמשלמים, אני עוד אגע בזה, אבל למרות שאנחנו משלמים, לא אנחנו ההורים, המבוטחים בפוליסה.

<גדעון פישר: לא אנחנו בעלי הפוליסה.

<גדעון פישר: יש גורם אחר שנרשם כבעל הפוליסה, כמבוטח.

<גדעון פישר: זה דבר שבלשון המעטה הוא לא תקין.

<יהודית גידלי: מי זה הגורם האחר?

<גדעון פישר: הרשויות המקומיות, למשל.

<גדעון פישר: אנחנו בעניין הזה פנינו למפקחת על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר.

<גדעון פישר: אנחנו חושבים שהנושא הזה דרוש טיפול מיידי, כדי שאם אני משלם, גם משאני לא צריך לשלם, לפחות שאני אהיה מבוטח.

<גדעון פישר: לפחות שאני אהיה בעל הפוליסה.

<גדעון פישר: כנראה שזה לא בכדי שלא שמים אותנו שם כבעל הפוליסה, כי בעל הפוליסה יש לו זכויות.

<גדעון פישר: למשל, הזכות לדעת למה, כמה, איך, מתי, איפה.

<גדעון פישר: הרבה מאוד שאלות שאנחנו רוצים לשאול.

<גדעון פישר: אני היום כהורה בישראל, גם משלם וגם אין לי אפילו את הזכות לדעת.

<גדעון פישר: כי אם אני פונה לחברת הביטוח כלל, שמבטחת, היא תאמר לי בצדק – עם כל הכבוד, אדוני, אין לי יריבות חוזית אתך.

<גדעון פישר: מי שמך לשאול אותי שאלות?

<גדעון פישר: אני לא אענה לך.

<גדעון פישר: ולא בכדי הם לא עונים לי.

<גדעון פישר: אז זו נקודה אחת.

<גדעון פישר: נקודה שנייה.

<גדעון פישר: מדוע אני, כהורה, לא שותפתי לא בעל-פה, לא בכתב, לא במישרין, לא בעקיפין, אפילו לא במרומז, בשום הליך שננקט לקראת בחירת חברת ביטוח, לא בעניין התכנים של הפוליסה, היינו ההחרגות, ואז אני לומד תוך כדי תנועה, למשל, שלתלמידי ישראל יש החרגה לגבי הטרדות מיניות.

<גדעון פישר: יש החרגה לגבי רצח.

<גדעון פישר: יש החרגה לגבי פציעת הורה מלווה.

<גדעון פישר: יש כל מיני דברים שבעינינו הם obvious שהם צריכים להיות לא מוחרגים והם כן מוחרגים.

<גדעון פישר: לא נדבר על זה שבטלפונים שעשיתי ובמיילים שעשיתי לקולגות שלי, יושב ראש ארגון ההורים בצרפת, או יושב ראש ארגון ההורים באירלנד, שם גם אובדן ציוד של הילד, גניבת ציוד, פלאפון נגנב, מבוטח, אין בעיה.

<גדעון פישר: אצלנו, אם תבוא עם זה לחברת הביטוח או לסוכנות הביטוח, במקרה הטוב הם יצחקו.

<גדעון פישר: במקרה הרע, זה יהיה יותר חמור מזה.

<גדעון פישר: אנחנו, נכון להיום, כב' היושב-ראש, לא יודעים שום דבר בקשר לחישובי הפרמיה, כיצד מגיעים לכך שדווקא אנחנו, הורי ישראל, צריכים לשלם 49 וחצי שקלים.

<גדעון פישר: לא 47 שקלים, לא 52, 49 וחצי עשו את העבודה.

<גדעון פישר: אין לאף אחד, אם אני אבקש פה עכשיו שיציגו את החישוב כיצד הגיעו לסכום הזה, הרי, הלוואי שאני טועה, לצערי אני לא טועה, אף אדם שנוכח בחדר, כבוד היושב ראש, לא יציג לנו איך הם הגיעו לחישוב הזה.

<גדעון פישר: יתרה מזאת, ביקשתי מגורמים מקצועיים, ביקשתי, פניתי לגורמים מקצועיים שיעזרו לי, ישתפו אותי בעניין, איך הגעתם לחישוב דווקא הזה?

<גדעון פישר: ויכול להיות שיש הרבה היגיון בחישוב הזה ויכול להיות שמי שחישב את זה, מגיע לו חתן פרס ישראל, הכל יכול להיות.

<גדעון פישר: אבל אנחנו לא יודעים.

<גדעון פישר: אנחנו כרגע במצב יותר חמור מלא לדעת, אנחנו לא יודעים מה אנחנו לא יודעים.

<גדעון פישר: למשל, אנחנו לא יודעים למה במכרזים שכבר כן עושים אותם, מכרז בעצם טבעו, אתה שומע בצליל שצריכים להשתתף מספר מציעים, מספר מועמדים והנה רחמנא לצלן, רוב המכרזים, אם לא כולם, אבל רובם לבטח, משתתפת חברה אחת מסוימת.

<גדעון פישר: היא גם במקרה, כנראה לא במקרה, זוכה במכרז.

עמרם מצנע: אולי זה בגלל שאין פה רווח משמעותי?

<גדעון פישר: אוקיי.

<גדעון פישר: איך נדע?

עמרם מצנע: אולי.

<גדעון פישר: אולי, נכון.

<גדעון פישר: כבוד היושב ראש צודק.

<גדעון פישר: איך נדע?

<גדעון פישר: אם למשל הייתי פונה פה להורי ישראל ואומר – בואו נביא את ה- 100 מיליון שקל - - -

עמרם מצנע: דרך אגב, אני חושב שאם אתם תרצו בעתיד להיכנס ולעשות מכרזים משלכם, אף אחד לא יאסור עליהם.

<גדעון פישר: בדיוק כבוד היושב ראש מה שאני, זה המשפט הבא שרציתי לומר.

<גדעון פישר: הרי ממה נפשך?

<גדעון פישר: אם היינו עושים את ה- 100 מיליון והיינו רואים שבאופן ממוצע שנתי, נניח חמש שנים אחרונות, אירועי הביטוח משתכללים, נניח לצורך העניין, חלילה, ל- 50 מיליון שקל שמשלמים הורי ישראל.

<גדעון פישר: אנחנו, ארגון ההורים הארצי, היה רוצה להיות יותר לארג' ולהיות פחות דובי לא לא וכל מי שפונה, שיקבל.

<גדעון פישר: אז זה לא 50 מיליון?

<גדעון פישר: עוד 50% - 75 מיליון.

<גדעון פישר: נשאר לי רווח של 25 מיליון שקל בשנה.

<גדעון פישר: עכשיו, מה הבעיה?

עמרם מצנע: אני אמרתי לך, גדעון, לפי דעתי באחת הפגישות שלנו, לפני כבר זמן רב, תקימו לכם איזה שהיא חברה, תיצרו קשר עם חברת ביטוח או תירשמו כחברת ביטוח, תעשו מה שאתם רוצים, תיגשו למכרז.

<סמדר סגל: איך אפשר, אם אין לנו נתונים?

עמרם מצנע: אין דבר כזה.

<סמדר סגל: לא נותנים לנו.

עמרם מצנע: מי זה שם?

<גדעון פישר: סמדר סגל, יושבת ראש ועד הורי נתניה.

<גדעון פישר: היא סוכנת ביטוח במקרה, ויושבת ראש ועד הורי נתניה.

עמרם מצנע: עם כל הכבוד, אם יוצא מכרז, אז כל אחד במכרז הזה קורא את הנתונים הנוגעים בדבר.

<גדעון פישר: לא בכדי היא אמרה.

עמרם מצנע: תנו לעו"ד פישר לסיים.

<גדעון פישר: מה שאנחנו באים, כבוד היושב ראש ואומרים כאן, שאנחנו כהורים, במקום ליהנות מהעובדה שהמדינה תאכוף חוק חינוך חינם, נמצאים במצב שבו באים וגובים מאיתנו עוד ועוד סכומים וכמו שהיושב ראש יודע, ארגון ההורים הארצי חרט על דגלו מאבק במטבע לשון שאנחנו המצאנו – יוקר החינוך.

<גדעון פישר: יש יוקר המדד, יוקר הבנייה, יוקר התשומות.

<גדעון פישר: ב"גוגל" תעשה יוקר חינוך, אין דבר כזה.

<גדעון פישר: אנחנו חושבים שצריכים להמציא מדד חדש, נקרא יוקר החינוך.

<גדעון פישר: ארגון ההורים הארצי עושה ויעשה הכל כדי להפחית אותו.

<גדעון פישר: עד שנקבל את מלוא המידע שנדרש לצורך קבלת החלטה, האם אכן אנחנו זקוקים לביטוח.

<גדעון פישר: כי אני אומר ליושב ראש – אם מי מההורים לא ישלם את הביטוח, לא יקרה שום דבר מבחינה משפטית, עדיין ההורה יקבל את מלוא הטיפול, כעובדה.

<גדעון פישר: ולכן, אני כרגע, דעתי עדיין לא נחה.

עמרם מצנע: זה נכון אבל זה שירות.

<גדעון פישר: אני אומר, כן, אבל דעתי עדיין לא נחה.

עמרם מצנע: זה לא שאם כל ההורים לא ישלמו את הביטוח, לא יהיה ביטוח.

<גדעון פישר: אני רק אומר שההורים יכולים לשלם, אם הם יודעים למה, אם יש להם את המידע, אם יש שקיפות.

<גדעון פישר: נכון להיום, לצערי - - -

עמרם מצנע: זאת לא הבעיה.

<גדעון פישר: נכון להיום, לצערי, אני לא יודע אם יש פה פוליסה אופטימאלית, אם יש פה פרמיה מינימאלית.

<קריאה: איפה חוסר השקיפות?

<גדעון פישר: כמו שאמרתי.

<גדעון פישר: אני לא יודע, אני לא יודע.

<קריאה: אתה תוכל לשים את האצבע?

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: עם כל הכבוד, יש לי הרבה כבוד לגדעון, הדיון לא יתרכז סביב עניין הביטוח.

<גדעון פישר: לא.

<גדעון פישר: אני כבר עובר.

<יצחק קדמן: ההורים נדרשים לשלם אלפי שקלים ואנחנו דנים על 49 שקלים כל הדיון.

<גדעון פישר: זה 100 מיליון שקל בשנה.

<גדעון פישר: שנייה אחת.

עמרם מצנע: כן.

<גדעון פישר: אני לא יודע כרגע האם הפוליסה אופטימאלית, האם הפרמיה מינימאלית ובעניין הזה, כל עוד שאני מייצג פה את הורי ישראל, אנחנו לא יכולים במצב שאנחנו לא יודעים מה אנחנו לא יודעים, לאשר.

<גדעון פישר: הדבר האחרון שהייתי רוצה להביא בפניכם זה עובדה כואבת ביותר.

<גדעון פישר: הורי ישראל כל שנה מתבקשים להביא כסף מהבית תשלומי רשות, תשלומי רצון, תשלומי ששון, כל פעם קוראים לזה שם אחר, והתשלומים האלה, גם אלה שנגבים כדין וגם אלה שנגבים לצערנו שלא כדין, מצטברים בבתי הספר ואנחנו נעזרנו במשרד רואה חשבון מהשורה הראשונה בתחום דיני החינוך, סקר עבורנו מדגמית 170 בתי ספר במספר רשויות מקומיות ברחבי הארץ.

<גדעון פישר: נדהמנו לגלות שהכספים האלה, עודפים שמצטברים בבתי הספר האלה, מגיעים למאות מיליוני שקלים בשנה, כל שנה, בלי להחזיר כסף להורים.

<גדעון פישר: אם הורה פה אי פעם קיבל כסף חזרה מבית הספר שלו, שירים את היד.

<גדעון פישר: אם מישהו מכיר הורה שקיבל כסף חזרה מבית ספר, שירים את היד.

<גדעון פישר: מכיוון שאנחנו לא מכירים הורים כאלה ועשינו סקר באמצעות משרד רואה חשבון שמתמחה בדיני חינוך, הגענו למסקנה שיש פה בעיה אקוטית והבקשה שלנו, כבוד היושב ראש, בהתאם למגעים שאנחנו מקיימים לאחרונה עם משרד החינוך, אנחנו מבקשים לקבל את ההכשר שארגון ההורים הארצי ישלח על חשבונו במימונו רואה חשבון מומחה חקירתי, לכל בית ספר שמנהל את הכספים ובמקום שימצאו שיש עודפים, יורו להחזיר אותם להורים ולא לשפץ בהם מזגנים ולעשות כל מיני דברים שלא בטוח שכל ההורים מודעים בכלל מה קורה בעניין הזה.

<גדעון פישר: בעניין הזה אנחנו, כאמור, משוכנעים שמשרד החינוך ישתף פעולה אבל היה חשוב לנו גם לשים את העניין הזה על השולחן, כיוון שכאמור, מדובר במאות מיליוני שקלים כל שנה שמצטברים בתוך חשבונות הבנק של בתי-הספר.

<גדעון פישר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

משולם נהרי: מה אתה ממליץ, לאשר או לא לאשר?

<איתי חוטר: לעניין הביטוח תאונות אישיות, ברשותך.

עמרם מצנע: מרכז השלטון המקומי, אתם אנשי הביטוח?

<איתי חוטר: רק להגיב לכמה סוגיות עקרוניות שהועלו.

<איתי חוטר: כמה סוגיות עקרוניות שהועלו.

<קריאה: נעשה את כל הדיון על הביטוח, שהוא הדבר הכי שולי?

<איתי חוטר: לא לא, זה ממש קצר.

<איתי חוטר: אני מבטיח.

עמרם מצנע: שמעת את ההערה שלי, אין לי כוונה שזה יקרה.

<גדעון פישר: אני מאז הביטוח עברתי למשהו אחר שהוא מאות מיליוני שקלים שמצטברים.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

עמרם מצנע: חברים, כל אחד זכותו לדבר על מה שהוא רוצה.

<איתי חוטר: רשמתי לי את הסוגיות שהעלה ידידי היקר, עו"ד פישר.

<איתי חוטר: לגבי הסוגיה הראשונה, הרשויות המקומיות הן מוטב מכוח החוק.

<איתי חוטר: את זה אתה בטוח מכיר, את המצב העובדתי.

<איתי חוטר: לעניין החרגות שונות בפוליסה, ברור שדרישה להוספת החרגות נוספות, יש להן ביטוי כספי.

<איתי חוטר: כולנו יודעים את זה.

<איתי חוטר: זאת אומרת, אתה לא יכול במקום אחד להלין על תעריף של 49 שקלים שהוא תעריף גבוה ובמקום אחר לבקר את הכיסויים שקיימים בפוליסה.

<איתי חוטר: הדבר השלישי, איך נקבע זוכה ולמה דווקא 49 שקלים?

<גדעון פישר: רק תסביר לי, איתי.

<גדעון פישר: אני לא יכול לבוא - - -

עמרם מצנע: לא, גדעון, גם בבית המשפט מדברים לפי רשות דיבור.

<גדעון פישר: רק שיסביר.

<איתי חוטר: לגבי הזוכה, אני רוצה להזכיר, הספק הזוכה, נבחר במכרז.

<איתי חוטר: אם יש קושי או בעיה או טענה או תלונה שלך לגבי מצב התחרותיות בשוק הביטוח, מרכז השלטון המקומי והחברה למשק וכלכלה הם לא הכתובת.

<איתי חוטר: אתה מוזמן לפנות למפקח על הביטוח, לממונה על ההגבלים העסקיים.

<איתי חוטר: כשהחברה למשק וכלכלה מפרסמת מכרז ויש, ניגש ספק שניגש יחיד, זה המצב.

<איתי חוטר: אנחנו לא אוהבים אותו.

<איתי חוטר: גם החברה למשק וכלכלה לא אוהבת את המצב הזה.

<סמדר סגל: פנינו לחברות ביטוח אחרות, אין לנו - - -

עמרם מצנע: גברתי, גברתי.

עמרם מצנע: סליחה.

<איתי חוטר: אני לא יודע מה זה פנינו.

<איתי חוטר: זה לא רלוונטי.

עמרם מצנע: אני מבקש מהאנשים לא להתפרץ.

עמרם מצנע: אם אתם רוצים שכל אחד יקבל את רשות הדיבור בזמן הנכון, אז תפסיקו להתפרץ.

<איתי חוטר: כשמפורסם מכרז על-פי כל הכללים והוא מכרז פומבי בעיתונות, בתקשורת, וניגש מתמודד אחד, זאת בעיה של השוק.

<איתי חוטר: אין שום, אין מקום להטיל דופי בהליך המכרז וככל שגדעון, אני פונה אליך, אתה רוצה ללמוד על המכרז, להבין יותר, למה 49 שקלים, איך היו ההצעות, תאמין לי – אתה מוזמן לבוא לשבת איתנו, תקבל את כל האינפורמציה.

עמרם מצנע: תודה.

<איתי חוטר: לגבי יוקר המחייה, הדבר האחרון, במילה אחת.

<גדעון פישר: יוקר החינוך.

<איתי חוטר: רשמתי יוקר חינוך, יצא לי מחייה, כי אתה צודק, גם בגוגל שיש לי בראש, זה לא מופיע הביטוי הזה.

<איתי חוטר: לגבי יוקר החינוך, חשוב שכולם פה יבינו – אין יש מאין והשלטון המקומי, וזה לא משנה מה המקור לממן את הפעילויות האלה, אנחנו מדברים על 100 מיליון שקל.

<איתי חוטר: אז מחר בבוקר זה לא יהיו ההורים שישלמו את זה כתשלומים ישירים לרשויות המקומיות כתשלום הורים של משרד החינוך, אלא זה ימומן דרך תוספות בארנונה או דר העלאה של מס הכנסה, זה לא משנה.

<איתי חוטר: 100 מיליון שקל הם תוצאה נתונה שהם תוצאת מכרז שזה התשלומים שצריכים לבטא את הכיסויים הביטוחיים לתלמידים.

<איתי חוטר: תודה.

<מירון זוצקי: אני יועץ שמלווה את התחום הזה בחברה למשק וכלכלה הרבה מאוד שנים, מכיר את כל ההיסטוריה.

<מירון זוצקי: מה שחשוב להבין, הביטוח הזה, זה לא שאין ביטוח לרשויות המקומיות ולמשרד החינוך, לתאונות של תלמידים.

<מירון זוצקי: יש ביטוח כזה.

<מירון זוצקי: הביטוח הזה למעשה, גדעון, כדאי שתקשיב, כי אני מכיר את הנושאים.

<מירון זוצקי: הביטוח הזה נולד מיוזמה של ארגון ההורים הארצי, לפני אמנם 20 שנה.

<גדעון פישר: שמאוד רצו להיפרד מ- 100 מיליון שקל.

<מירון זוצקי: רגע, תן לי להשלים.

<מירון זוצקי: והוא נועד לכסות פערים בביטוחים הקיימים.

<מירון זוצקי: ולמה הכוונה?

<מירון זוצקי: למשל, אתם בוודאי יודעים שהביטוח הזה חל 24 שעות ביממה.

<מירון זוצקי: האם לרשות מקומית יש חובה לערוך ביטוח 24 שעות ביממה?

<מירון זוצקי: האם למדינה יש?

עמרם מצנע: 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, 365 ימים בשנה.

<מירון זוצקי: בוודאי שלא.

עמרם מצנע: באשר הוא, הילד.

עמרם מצנע: גם אם הוא לא ברשות.

עמרם מצנע: <מירון זוצקי:> זה נוצר משיתוף פעולה בין הרשויות המקומיות לארגון ההורים, כדי לדאוג לילדים.

עמרם מצנע: זה הסדר פנטסטי.

עמרם מצנע: איפה יש ביטוח ב- 49 שקלים שהוא היה במשך שנים בסביבות 30 שקלים, בסכומי ביטוח כאלו של 500,000 שקל?

עמרם מצנע: זה הדבר הכי טוב שנעשה לילדי ישראל ובצורה וולונטארית, במכרזים פתוחים, בתחרות חופשית, כי כל רשות יכולה לקנות את הביטוח איפה שהיא רוצה.

עמרם מצנע: היא יכולה לקנות גם אצל גדעון, אם הוא יציע לה את הביטוח הזה וזה דבר פנטסטי.

עמרם מצנע: אז לצערי, אתה מטפס על העץ הלא נכון.

עמרם מצנע: כל האינפורמציה המלאה נמצאת במכרז הפומבי שהתפרסם, ניסיון תביעות, הכל מפורסם, הכל שקוף.

עמרם מצנע: זה שארגון ההורים הארצי פנה אלינו רק לפני יומיים לקבל את הנתונים זה סיפור אחר.

עמרם מצנע: אבל אנחנו מוכנים לשבת אתו ולהראות לו ולהוכיח לו שזה דבר נפלא עבור ההורים, בעיקר עבור ההורים.

עמרם מצנע: כן, תודה.

עמרם מצנע: יצחק קדמן, בבקשה.

<יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב ראש.

<יצחק קדמן: צר לי שאנחנו נסחפים פה לנקודה שולית לחלוטין.

<יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר תשלומי הורים מגיעים ללמעלה משלושה מיליארד שקל בשנה.

<יצחק קדמן: כל הורה נדרש לשלם אלפי שקלים ואנחנו, חבל שנשחית את הזמן דווקא על אולי התשלום היחידי שהוא מוצדק והוא תשלום של הביטוח תאונות אישיות שמדובר על 49 שקלים.

<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, אני בפעם ה- 22 ברציפות, בא לוועדה הזאת ואומר בדיוק כמו הסנאטור קאטו ברומי – קרתגו חייבת להיהרס, Carthaginem Esse Delendam בלטינית.

<יצחק קדמן: בסוף החומות יפלו.

<יצחק קדמן: אי-אפשר יותר להמשיך בעוול הזה של הטלת מס חינוך רגרסיבי על הורים.

<יצחק קדמן: המשפחות העניות בישראל משלמות באחוזים מתוך הכנסתן הרבה יותר מאשר המשפחות העשירות, זה מס רגרסיבי שאין לו דוגמה בשום מס אחר במדינת ישראל.

<יצחק קדמן: העניים משלמים יותר מאשר העשירים, מפני שנקבע סכום אחיד לכולם, אין פה בכלל חישוב לפי יכולת הכנסה.

<יצחק קדמן: מה שמשרד החינוך הצליח לעשות על הזנה בגבייה פרוגרסיבית, מה שמשרד הכלכלה הצליח לעשות על מעונות יום בצורה פרוגרסיבית, פה מדובר על מס רגרסיבי לחלוטין.

<יצחק קדמן: לא רק זה, זה הגורם מספר 1 להעמקת פערים במערכת החינוך.

<יצחק קדמן: מערכת החינוך, במקום שתצמצם פערים, מגדילה אותם.

<יצחק קדמן: בבתי-ספר וביישובים חלשים, אין כמעט תשלומי הורים, כי ההורים לא יכולים לשלם.

<יצחק קדמן: אז במקרה הטוב, יש שם לוח - - -

עמרם מצנע: עובדתית, זה לא נכון.

< יצחק קדמן: יש שם לוח וגיר.

עמרם מצנע: עובדתית, זה לא נכון.

<יצחק קדמן: מה לא נכון?

עמרם מצנע: שביישובים חלשים לא משלמים את האגרה הזו.

<יצחק קדמן: אני יכול להראות לך.

עמרם מצנע: אני מסכים אתך שיש ישובים שהגבייה היא יותר עמוקה ויש כאלה שפחות.

עמרם מצנע: אני במקרה גם בא מיישוב חלש.

<יצחק קדמן: אני יודע שאתה היית ראש עיריית ירוחם ואני יודע גם - - -

עמרם מצנע: והגבייה שם היתה גבוהה.

<יצחק קדמן: אני יודע על קריית מלאכי, שילדים לא יוצאים לטיול בחלקים גדולים מאוד, כי אין להורים כסף.

עמרם מצנע: אבל אתה יודע שזה בניגוד לחוק.

<יצחק קדמן: זאת עובדה.

עמרם מצנע: אבל אתה יודע שגם הורה שלא משלם עבור הטיול, זה אסור.

<יצחק קדמן: אני יודע שאסור.

<יצחק קדמן: אני יודע על תלמידים - - -

משולם נהרי: עמרם, אבל אתה שוכח שלוקחים סכום מרבי, זאת אומרת הוא יכול גם לגבות פחות ולתת פחות פעילות.

משולם נהרי: הרי זה מתאפשר לו וזה מה שקורה.

עמרם מצנע: ועד ההורים המקומי יכול להחליט שהוא רוצה תשלומי רשות.

משולם נהרי: זה מה שקורה בפועל.

<יצחק קדמן: העניין הוא עניין עקרוני.

עמרם מצנע: אני לא מעיר על הנושא המרכזי, כי אני אתך, אני מסכים אתך שראוי שהחינוך חינם יהיה חינם.

<יצחק קדמן: נכון.

עמרם מצנע: אבל, לא לצבוע את זה בצבעים.

<יצחק קדמן: לא, הצבעים הם מאוד עגומים.

<יצחק קדמן: זה לא רק אני אומר.

<יצחק קדמן: בוא אני אקריא לכם מה אומר - - -

עמרם מצנע: כאשר שולחים ילדים לפולין בסכומים של בין 4,000 ל- 7,000, זה הם מצליחים לגבות.

<יצחק קדמן: יש דו"ח של מבקר המדינה.

עמרם מצנע: אני יודע.

<יצחק קדמן: מי נסע לפולין ומי לא נסע לפולין.

<קריאה: זה אחוז מאוד קטן מהילדים.

<קריאה: יש הרבה מאוד ילדים שלא יוצאים לפולין.

עמרם מצנע: לא, אני מסביר.

עמרם מצנע: אני מסביר, רבותיי, הלא תראו, אנחנו גם הלא רק עסקנו לא מזמן בסיפור של בקרה ופיקוח על בתי ספר והורים שרוצים לשלם הרבה יותר.

עמרם מצנע: אז על כן, בואו.

עמרם מצנע: מה שאני מתכוון זה פרופורציות.

<יצחק קדמן: אוקיי.

<יצחק קדמן: אני אקריא לכם קטע קצר שאומר איש מאוד חשוב והוא אומר שהשיטה הקיימת היא לא שוויונית, היא מפלה בין ציבורים שונים במדינת ישראל.

<יצחק קדמן: "...

<יצחק קדמן: מדינה לא יכולה להיות גורם מפלה, מדינה צריכה להיות גורם שמצמצם פערים ולא מגדיל פערים.

<יצחק קדמן: ..".

<יצחק קדמן: אתם יודעים מי אמר את זה?

<יצחק קדמן: אמר את זה הרב, חבר הכנסת שי פירון, שר החינוך, בדיון בנושא שאנחנו מדברים עליו לפני שנה.

<יצחק קדמן: עוד הוא אמר, והוא בא אלי בטענות, למה אני דורש ממנו אחרי ארבעה חודשים בלבד בתפקיד, לעשות שינויים.

<יצחק קדמן: אמר – תן לי שנה ואני מבטיח לך שתראה את השינוי.

<יצחק קדמן: אז עברה מאז שנה, לצערי השר היום איננו איתנו.

<יצחק קדמן: אגב, השר אמר באותו דיון ומי שרוצה, הכל נמצא בפרוטוקול, שהוא לא מכיר - - -

<קריאה: הוא לא נוכח, הוא איתנו, אבל הוא לא נוכח.

<קריאה: זה כתוב מה הוא אמר.

<קריאה: כשאתה אומר בימים אלה הוא איננו איתנו, יש איזה קונוטציה בעייתית.

<קריאה: תגיד הוא לא נוכח.

<יצחק קדמן: כולכם הבנתם שהוא לא נמצא כאן ברגע בדיון החשוב הזה.

<יצחק קדמן: עוד הוא אמר באותה ישיבה של ועדת חינוך, שאין למושג חינם כמה מובנים.

<יצחק קדמן: הוא מכיר רק מבון אחד למילה חינם.

<יצחק קדמן: אני תומך בכל שתי ידיי בדברים שאמר אז שר החינוך.

<יצחק קדמן: אני חושב שהגיע הזמן שוועדת החינוך של הכנסת תעשה שני דברים.

<יצחק קדמן: אל"ף, אדוני היושב ראש, קיים מצב אבסורדי שוועדת החינוך, יש לה סמכויות מאוד מצומצמות.

<יצחק קדמן: היא דנה אך ורק בתשלומי רשות.

<יצחק קדמן: כל התשלומים האחרים, שהם הרבה יותר כסף, מהתל"ן ועד רכישת שירותים מרצון, ותשלומי זכות ותשלומי התנדבות, כל אלה בכלל לא נמצאים בפיקוח של ועדת החינוך.

<יצחק קדמן: למה?

<יצחק קדמן: למה ועדת החינוך מסייגת את עצמה ואת כוחה לפקח על התשלומים האלה?

<יצחק קדמן: אם יבטלו אותם, זה יהיה הדבר הכי נכון.

<יצחק קדמן: אם לא מבטלים אותם, ועדת החינוך צריכה להיות הגורם המפקח על כלל תשלומי הורים.

<יצחק קדמן: משרד החינוך עושה לנו טובה, כל שנה, ונותן לנו לידיעת הוועדה, לא לאישור הוועדה, מה הסכומים המרביים בתל"ן וגביית שירותים מרצון, קניית שירותים מרצון.

<יצחק קדמן: אני חושב שטוב תעשה הוועדה אם תספח לעצמה את הסמכות לפקח על כלל תשלומי ההורים ולא רק על חלקם.

<יצחק קדמן: דבר נוסף שהוועדה צריכה לעשות, אני חושב שהגיע הזמן שהוועדה תקבע מועד גג שלא יאוחר ממנו, לא ייגבה יותר תשלום עבור חינוך.

<יצחק קדמן: לא יכול להיות שהעוול הזה יימשך.

<יצחק קדמן: אבל בינתיים, גם את זה אמר שר החינוך בישיבה לפני שנה.

<יצחק קדמן: לפחות שני דברים צריך לעשות בינתיים.

<יצחק קדמן: האחד – להוציא את מערך הגבייה מבתי הספר.

<יצחק קדמן: לא מורים צריכים לעמוד מול ילדים ולהגיד להם – אימא שלך, אבא שלך לא שילם.

<יצחק קדמן: זה מבזה את המורים וזה מבזה את הילדים זה מבזה את ההורים.

<יצחק קדמן: יש לנו פה רשויות מקומיות, יודעות לגבות ארנונה, יודעות לגבות דברים אחרים, תואיל הרשות המקומית לגבות באמצעים שהיא יודעת לגבות, כל עוד זה לא בוטל, את מס החינוך הזה.

<יצחק קדמן: להטיל על המורים את הוויכוחים הבלתי נסבלים אבל אימא שילמה בעד הטיול, אבל לא שילמה בעד ההצגה, ולשלוח עם הילדים ולפעמים אפילו להשפיל אותם בפני כל חבריהם לבית הספר, יוסי, ושולה, ומשה, אתם עוד לא שילמתם, אתם לא שילמתם.

<יצחק קדמן: כאילו שהילדים משלמים.

<יצחק קדמן: תוציאו את זה מתוך בית הספר, זה לא תפקיד בית הספר להיות גובה חובות.

<יצחק קדמן: לא יכול להיות - - -

שמעון אוחיון: אני מבקש הבהרה, אני עוד לא הבנתי אותך.

שמעון אוחיון: כי מצד אחד, אתה טוען שזה מס רגרסיבי בעצם, זה מה שטענת וכך פתחת.

שמעון אוחיון: עכשיו מצד שני, אתה עכשיו אומר – טוב, זה רק לא נעים למורים, בוא נגלגל את זה על הרשות המקומית.

<יצחק קדמן: לא, לא.

שמעון אוחיון: רגע.

שמעון אוחיון: אם אתה, אז תהיה עקבי.

<יצחק קדמן: אני לגמרי עקבי.

שמעון אוחיון: תגיד בקטע הזה, רבותיי, אם זה עניין של מס, אתה רוצה להעביר אותו לפי הצעת החוק שלנו להעביר אותו לביטוח הלאומי, ושזה יהיה צודק, לפי הכנסה, אני יכול להבין.

שמעון אוחיון: למה אתה מגלגל עכשיו לרשויות המקומיות?

<יצחק קדמן: לא.

<יצחק קדמן: אני טוען, שצריך לבטל את תשלומי ההורים מכל וכל.

<יצחק קדמן: זה שירות שהמדינה חייבת לתת לאזרחיה, בשביל זה משלמים מס הכנסה.

שמעון אוחיון: תהיה עקבי.

<יצחק קדמן: אני עקבי, אבל אני כבר 22 שנה אומר את זה והכנסת לא מכריחה את הממשלה להפסיק את הגבייה הזאת.

<יצחק קדמן: אני אומר בינתיים, לחילופין, מה שנקרא אצלכם עורכי-הדין, למזער, מה שנקרא בשפה המשפטית, בינתיים, לחילופי חילופין, תעשו טבלה פרוגרסיבית כמו שיש בהזנה, כדי שלפחות זה יהיה צודק יותר.

<יצחק קדמן: תוציאו את הגבייה, לא לרשות המקומית, למס הכנסה.

<יצחק קדמן: לכל מי שלא, תפרידו בין בית הספר לבין התשלומים.

<יצחק קדמן: לפחות בינתיים, הדרישה - - -

<קריאה: אתה מדבר על עצם המבוכה של ההורים והמורים להתעסק עם הכסף.

<יצחק קדמן: הדרישה המהותית שלי היא לבטל את הגבייה הזאת מכל וכל.

<יצחק קדמן: אני לפני 22 שנה הייתי חבר בוועדה ממלכתית שמינה שר החינוך דאז זה היה זבולון המר.

<יצחק קדמן: ועדה זו קרויה ועדת לנגרמן על שם מי שעמד בראשה.

<יצחק קדמן: הוועדה הזאת ברוב קולות מוחלט, הציעה לבטל את תשלומי ההורים ואז עולה כמובן השאלה, אדוני היושב-ראש, אז מה יהיה המקור החלופי.

<יצחק קדמן: אמרו את זה פה אנשי המרכז לשלטון מקומי.

<יצחק קדמן: ועדת לנגרמן אמרה – העלאת ארבעה פרומיל בביטוח הלאומי, תביא לידי כך שאל"ף, זה ייגבה באופן פרוגרסיבי, בי"ת, שעול החינוך יתחלק בין כל מדינת ישראל כי זאת משימה לאומית וגימ"ל, לא תהיה יותר גבייה.

<יצחק קדמן: הביטוח הלאומי יעביר מכספו לבתי הספר את הסכומים שדרושים להם לפעילות אקס-קוריקולום, למרות שהיום גם פעילות חינוכית בסיסית, אומרים לי שטיול, דבר שאסור לוותר עליו, כי זה ערך חינוכי, זה לא צ'ופר.

<יצחק קדמן: אם זה ערך חינוכי, למה צריך לשלם?

<יצחק קדמן: למה לא משלמים על שיעורי גיאוגרפיה?

<יצחק קדמן: אם כי אני, אסור לי לתת להם רעיונות, כי תכף גם יטילו מס על שיעור גיאוגרפיה.

<קריאה: נכון.

<קריאה: תיזהר.

<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, שר החינוך התחייב ויש לי את זה פה בפרוטוקול בשנה שעברה, שזאת תהיה שנה שעברה, השנה האחרונה שתשלומי הורים ייגבו לפחות בהיקף הזה ובמסגרת הזאת.

<יצחק קדמן: אני מבקש לממש את ההבטחה הזאת.

<יצחק קדמן: אני מבקש שהחלטות ועדת החינוך של הכנסת לדורותיה בעשרים השנה האחרונות, להפסיק גביית תשלומי הורים שזה מס לא צודק, הגיע הזמן להפסיק את זה.

<יצחק קדמן: עוד משפט אחרון אחד.

<יצחק קדמן: אם לא מספיק לנו הרעה החולה הזאת, בשטח יש הפקרות מוחלטת.

<יצחק קדמן: אדוני צודק, לפעמים בעידוד ההורים.

<יצחק קדמן: זה לא עושה את זה יותר צודק.

<יצחק קדמן: גובים תשלומים שרק הדמיון יכול להסביר אותם.

<יצחק קדמן: אתן לכם רק דוגמאות.

<יצחק קדמן: תשלום עבור יום בעקבות לוחמים שמממן משרד הביטחון.

<יצחק קדמן: תשלום עבור הסעה של ילדים נכים לבית הספר שצריך לממן משרד החינוך.

<יצחק קדמן: גביית תל"ן עבור פיצול כיתות, שזה בלתי חוקי.

<יצחק קדמן: הוראת קבע 200 שקל לחודש, ללא פירוט.

<יצחק קדמן: תרומה מרצון לא חוקית לבית הספר.

עמרם מצנע: יצחק, תודה, הבנו.

<יצחק קדמן: כל זה צריך להיפסק, זה לא ייפסק עד שלא נבטל פעם אחת ולתמיד.

<יצחק קדמן: בארצות מתוקנות בעולם, אני מכיר רבות מהן, לא גובים כסף על שירותי חינוך.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: זיוה, בבקשה.

<זיוה מקונן דגן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

<זיוה מקונן דגן: לכולנו ברור, שתשלומי הורים מגדילים את הפערים בין האוכלוסיות שיש להם כסף, לבין אלה שאין להם כסף ובכך אוכלוסיות שלמות מודרות.

<זיוה מקונן דגן: אני רוצה לתת דוגמה אישית שלי.

<זיוה מקונן דגן: אני גרה בירושלים, יש לי חמישה ילדים, ארבעה מהם בבתי ספר רגילים ואני נאלצת לשלם בין 8,000 ל- 10,000 שקל, לשלושה בתי ספר, לכל אחד מהילדים שלי.

<זיוה מקונן דגן: א ני בחרתי לשבץ את הילדים שלי לבתי ספר האלה, אבל זה בגלל שאני מודעת ואני רוצה שהילדים שלי ילמדו בבתי הספר האלה.

<זיוה מקונן דגן: אבל אלה בתי ספר ממלכתיים דתיים רגילים ובתי הספר האלה בוחרים לדרוש את התשלומים האלה, כתל"ן, תוספת תשלום להורים, נוספים, בגלל שזה מסגרת ממלכתית דתית ומשרד החינוך לא משלים את הפערים האלה.

<זיוה מקונן דגן: ואני יודעת שרוב יוצאי אתיופיה, לא מסוגלים לשלם את התשלומים האלה והילדים האלה לומדים בבתי ספר הפחות טובים, מה לעשות, וזה מקומם וזה מערכת חינוך בישראל שאמורה לדאוג לתלמידים ולשוויון ולצמצום הפערים.

<זיוה מקונן דגן: אנחנו מגדילים את הפערים בכך שאנחנו מאפשרים להורים שיש להם כסף להקים עמותות בבתי ספר ממלכתיים, רגילים, להקים עמותות ולגבות כסף פרטי.

<זיוה מקונן דגן: וזה, אין לי מושג איך זה קורה, אבל מערכת החינוך לא יכולה לאפשר זאת לעצמה.

עמרם מצנע: תודה.

<גדעון פישר: על זה ייאמר, אין רצון לשלם תשלום מרצון.

<גדעון פישר: גם אין יכולת.

עמרם מצנע: זאב גולדבלט, בבקשה.

<זאב גולדבלט: בחודש נובמבר 2013, קיימה ועדת החינוך של הכנסת ישיבה בנושא תשלומי רשות כאן, בחדר הזה, וכבר בישיבה ההיא, שאלתי את השאלה למה צריכים בכלל ההורים לשלם עבור חינוך.

<זאב גולדבלט: ממשלות ישראל לדורותיהן קבעו שחינוך זה הדבר הכי חשוב במדינה, זה הדבר הבסיסי וכמו שמר קדמן אמר קודם, מדינה באשר היא, צריכה לספק שירותי יסוד לאזרחיה.

<זאב גולדבלט: אם זה ביטחון, אם זה ביטחון חוץ, כמו למשל צבא, אם זה ביטחון פנים כמו משטרה, אם זה ביטחון קיומי כלכלי כמו למשל שירותי רווחה.

<זאב גולדבלט: לא יכול להיות שהחינוך יוחרג מהשירותים האלה שאותם מספקת המדינה בחינם.

<זאב גולדבלט: זאת אומרת, כאילו בחינם.

<זאב גולדבלט: אנחנו משלמים על זה הרבה מיסים.

<זאב גולדבלט: אבל מיסים ישירים.

<זאב גולדבלט: כפי שציין מר קדמן, לפני 22 שנה באמת היתה ועדה ממלכתית שקבעה בצורה חד משמעית שיש לבטל את תשלומי ההורים וכבר לפני שנתיים, לא לפני שנה, אלא לפני שנתיים, ביוני 2012, התחייב כאן שר החינוך דאז, איך הוא אמר?

<זאב גולדבלט: הוא לא התחייב, הוא אמר, הוא הקפיד לא להתחייב.

<זאב גולדבלט: הוא אמר – החזון שלי, שבמהלך הקדנציה הנוכחית שלי, תשלומי ההורים יבוטלו.

<זאב גולדבלט: מה לעשות?

<זאב גולדבלט: אנחנו כבר קרובים לחצי הקדנציה ועוד לא התחילו בכלל את המהלך.

<זאב גולדבלט: לא התחילו את זה.

<זאב גולדבלט: לכן, אנחנו קבוצה של יו"רים יישוביים, שמייצגים למעלה ממיליון תלמידים, קוראים אל"ף לאשר מחדש את החלטת הממשלה, ועדה ממשלתית שקבעה שיש לבטל את תשלומי ההורים, אנחנו חושבים שצריכים להכין תוכנית - - -

עמרם מצנע: זו לא החלטה ממשלתית, זה עוד ועדה.

<זאב גולדבלט: ועדה ממשלתית שהמליצה.

עמרם מצנע: ועדה שממליצה, זה לא החלטת ממשלה.

עמרם מצנע: רק לצורך הדיוק, זה הכל.

<יצחק קדמן: השר המר אישר את המלצותיה.

<זאב גולדבלט: נכון.

עמרם מצנע: השר אישר, אבל זה לא החלטת ממשלה.

<זאב גולדבלט: ברור לחלוטין שהחלטה כזאת לא יכולה להתממש מהיום למחר ולכן חייבים לקבוע או להכין תוכנית מדורגת איך מפחיתים בצורה דרמטית את התשלומים.

<זאב גולדבלט: על כך ענה בשנה שעברה השר ואמר שכבר במהלך השנה שעברה, תוכן תוכנית.

<זאב גולדבלט: לצערי, הונחה כאן טיוטת חוזר מנכ"ל לתשלומי רשות, שום שינוי.

<זאב גולדבלט: שום שינוי.

<זאב גולדבלט: חוץ מעלייה קטנה בנושא של חובת ביטוח, שום שינוי.

<זאב גולדבלט: ודאי לא שינוי דרמטי, כפי שהוא התחייב כבר בשנה שעברה.

<זאב גולדבלט: דבר נוסף.

<זאב גולדבלט: כדי, או עד שתמומש אותה החלטה או אותה המלצה, צריכים להקפיד על שקיפות מוחלטת להורים בטבלאות ייעודיות ואחידות שמסבירות בצורה ברורה לכל ההורים את מהות התשלומים.

<זאב גולדבלט: כי חלק לא קטן מבתי הספר מצליחים להחביא תשלומים ומה שנקרא להסתיר את המהות של כל תשלום מההורים.

<זאב גולדבלט: צריכה להיות שקיפות גם מול יו"ר הוועד וגם מול הגזבר.

<זאב גולדבלט: הוצאת הגבייה, אני מקבל את ההמלצה של מר קדמן, או חושב שמר קדמן צודק, שחייבים להוציא את תשלומי הרשות מבתי הספר, זאת אומרת הגבייה צריכה להתבצע ואני בפירוש חושב שההצעה של הביטוח הלאומי היא הצעה נפלאה.

<זאב גולדבלט: כי ברגע שמעבירים את זה לביטוח הלאומי, זה הופך לפרוגרסיבי מרגרסיבי, אוטומאטית.

<זאב גולדבלט: כי הביטוח הלאומי יודע להתייחס למשכורת ולא מעניין אותו הפרסונה כאדם סתמי ולכן העניים ישלמו פחות מאשר העשירים.

<זאב גולדבלט: חייבים, לדעתנו, להקפיד על יישום כל הנהלים המחייבים של משרד החינוך.

<זאב גולדבלט: למשרד החינוך יש נהלים פנטסטיים מה מותר לגבות, מה אסור לגבות, על מה מותר להוציא את הכסף, על מה אסור להוציא את הכסף.

<זאב גולדבלט: לצערי, חלק גדול מבתי הספר לא מיישמים את זה וכשהדברים מועלים לידיעת משרד החינוך, או משהים את הביצוע של התיקון או שמתעלמים ממנו לחלוטין ויש דוגמאות מכאן ועד להודעה חדשה, איך מנהלת בית ספר כזאת או אחרת, בכל מיני מקומות בארץ, עשתה שימוש בכספי ההורים, שלא לייעוד שלשמם הם נגבו.

<זאב גולדבלט: תשלומי יתר.

<זאב גולדבלט: תשלומי יתר מדובר על היקף גביית יתר, של כמעט מיליארד שקל בשנה.

<זאב גולדבלט: צריכים לשים לזה סוף ואם צריך להעניש מנהל בית ספר כזה או אחר, אז לעשות את זה.

עמרם מצנע: צריך להעניש אותו קודם כל על זה שהוא לא הוציא את הכסף.

<זאב גולדבלט: דבר נוסף.

<זאב גולדבלט: כל נושא היתרות.

<זאב גולדבלט: לא מעט בתי ספר, יש להם יתרות.

<זאב גולדבלט: אז אצלנו בבית הספר, קודם שאל גדעון, למי מחזירים?

<זאב גולדבלט: בבית הספר שאני היו"ר שלו, מחזירים כספים.

<זאב גולדבלט: אז הם מחזירים בשתי צורות.

<זאב גולדבלט: או שמחזירים בשיק, או שנותנים זיכוי לתשלום של השנה הבאה, דהיינו בשנה הבאה משלמים פחות.

<זאב גולדבלט: אבל בפירוש מחזירים.

<זאב גולדבלט: אבל גם בנושא הזה, יש הנחיה ברורה של משרד החינוך - - -

<קריאה: שלא נאכפת.

<זאב גולדבלט: שלצערי, לא נאכפת.

עמרם מצנע: אוקיי.

<זאב גולדבלט: ד"ר מאיר שיושבת כאן ניסחה את זה או היתה שותפה לניסוח הזה.

<זאב גולדבלט: לצערי, פשוט לא מיישמים את זה.

עמרם מצנע: זאביק, נא לסיים.

<זאב גולדבלט: אני מסיים.

<קריאה: איזה בית ספר, הזכרת?

<קריאה: הזכרת בית ספר.

<זאב גולדבלט: אני לא רוצה להזכיר כרגע את השם, אבל אין לי בעיה.

<זאב גולדבלט: אם אחרי זה היושב ראש יבקש, אני אתן לו פירוט של בתי ספר, כולל שמות של מנהלים ומנהלי מחוזות.

<זאב גולדבלט: נושא תל"ן.

<זאב גולדבלט: ועד ההורים היישובי, המוסדי, יכול לקבוע את שעות התל"ן ובלבד שלא יעלו על מספר השעות שחוזר מנכ"ל מתיר ושהעלות לא תהיה מעבר למה שהותר על-ידי הוועדה.

<זאב גולדבלט: דבר אחרון, שזה אני בטוח שיגרום לפחות למישהו כאן קצת הרמת גבה או אפילו כעס.

<זאב גולדבלט: אנחנו קוראים לוועדי ההורים היישוביים והמוסדיים להימנע מהעברת השקל וחצי של הארגון, עד שהארגון יכריז על בחירות חדשות למוסדות שלו ולתפקיד היושב ראש.

<זאב גולדבלט: עד כאן.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: ישראל, בבקשה.

<ישראל אליסף: דבר ראשון, צריך להתפלל לשלומם של החיילים שלנו.

<ישראל אליסף: זה הדבר הכי חשוב במעמד כזה.

עמרם מצנע: מצטרפים לתפילה, כן.

<ישראל אליסף: אנחנו היום ב- 22 לחודש, אתמול הסתיים בית הספר של החופש הגדול.

<ישראל אליסף: אני חושב שיש גם מקום לברך על דבר כזה ענק שהיה, זה דבר שההורים קידמו המון זמן.

<ישראל אליסף: ההורים הרבה ביקשו שתהיה הלימה בין החופשות של ההורים לבין החופשות של התלמידים וכברת דרך ארוכה שקופצים מדרגה, צריך לברך.

<ישראל אליסף: בירושלים, אני הייתי נציג ארגון ההורים בוועדה, ועדת ההיגוי שדנה בנושא והיתה הצלחה כבירה, 85% רישום זה משמעותי ביותר, במזרח ירושלים היו קצת בעיות, בעקבות בעיות ביטחוניות, אבל בגדול יש הצלחה כבירה.

<ישראל אליסף: צריך להגיד תודה רבה גדולה, ליוזמים של זה, לשר ולכל מי שהיה שותף לתהליך הזה, לדעתי צריך היה להגיד על זה תודה.

<ישראל אליסף: כותרת דף העמדה שהכנו ביחד עם הרבה ארגוני הורים, כמו שאמר זאב ואני לא ספרתי, אבל אם הוא אומר, אני סומך עליו, מיליון תלמידים מתחת לכל היורים האלה זה המון.

<ישראל אליסף: הכותרת זה חינוך ציבורי צריך להיות איכותי ובחינם.

<ישראל אליסף: הדגשנו את זה וכבר דובר על זה ועד אז, חוץ מכמה דברים שנאמרו, מה עושים עד אז, אז אני חושבת שגם הנושא הדיפרנציאלי, שהשר כבר דיבר על זה שהוא מתכוון לעשות את זה דיפרנציאלי, את התקציבים למוסדות חינוך, אז קודם כל לברך על ההחלטה הזאת ודבר שני, אפשר לעשות את הדיפרנציאליות גם בתוך ערים, כמו בחוק יוח"א יש בתוך ערים, בשכונות שונות, יש שכונות חזקות יותר ויש שכונות חלשות יותר.

<ישראל אליסף: אז גם הדיפרנציאליות צריכה להיות בתוך השכונות.

<ישראל אליסף: יש לזה משמעות מאוד גדולה לאותם בתי-ספר בשכונות, בערים החזקות שיש שכונות חלשות.

<זאב גולדבלט: דרך אגב, אם הביטוח הלאומי יעשה את זה, זה אוטומאטית יהיה דיפרנציאלי.

<ישראל אליסף: נכון, נכון, ברור.

<ישראל אליסף: ברור.

<ישראל אליסף: דרך אגב, בוועדה של בית הספר של החופש הגדול של דנה, אני אמרתי לשר שהיה יותר הגיוני באותם מקומות שמשלמים עבור בית הספר של החופש הגדול אמרתי – תעשה את הדיפרנציאליות פר בן-אדם.

<ישראל אליסף: כמו שהתמ"ת עושה במעונות, אתה מגיש תלושים וכל אחד משלם לפי הזה, זה אותו דבר כמו ביטוח לאומי, רק בצורה של משרד החינוך יכול לעשות את זה.

<יצחק קדמן: רק שתדע, ועדת שושני שבראשה עמד שמשון שושני, המליצה על העניין הזה כבר לפני הרבה מאוד שנים.

<ישראל אליסף: אז זה אפשרי.

<ישראל אליסף: אז אני אומר, הדיפרנציאליות יכולה להיות גם פר בן-אדם, אבל אם לא פר בן-אדם זה קשה מדי, אז לפחות פר שכונה.

<ישראל אליסף: ועד שהשר יצליח לעשות את היוזמה הזאת, להוציא את תשלומי הרשות לגמרי, אז זאב הזכיר כמה דברים מהדף עמדה שאנחנו כתבנו ביחד, כל ארגון ההורים.

<ישראל אליסף: אני רוצה להוסיף עוד כמה נקודות.

<ישראל אליסף: לעניין השקיפות, הגיבו לדף העמדה שלנו הרבה מנהלים, לא יודע, יכול להיות שיושבים פה נציגים של מנהלים ואני לא מכיר.

<ישראל אליסף: אבל היה תגובה על זה.

<ישראל אליסף: היה מין כעס כזה – אתם רוצים לנהל במקומנו את בית הספר, תבואו תנהלו אתם.

<ישראל אליסף: אני רוצה להגיד על זה משהו.

<ישראל אליסף: במוסדות, במשרדי הממשלה יש מבקר המדינה.

<ישראל אליסף: כל השנים היה מבקר המדינה.

<ישראל אליסף: לפני כמה שנים, תתקנו אותי, אני לא יודע, לא רוצה לא לדייק.

עמרם מצנע: ישראל תמשיך, אני מבקש שתקצר.

<ישראל אליסף: אנסה לקצר.

<ישראל אליסף: אבל בנוסף למוסד מבקר המדינה, משרד האוצר שהוא זה שמתקצב את משרדי הממשלה, שם בכל משרד חשב משלו.

<ישראל אליסף: בהלימה, כל ארגון הורים, כל ועד הורים רוצה שיהיה לו גזבר.

<ישראל אליסף: זה על אותו מידע.

<ישראל אליסף: יש את הממונה תשלומי הורים במשרד החינוך ויש לו ועד.

<ישראל אליסף: יש לו מישהו מטעמו, שרוצה להקפיד על תשלומי ההורים ואני לא חושב שיש מקום לכעס.

<ישראל אליסף: אז אני חוזר על הנקודה, אני חושב שהמעורבות של הורים בתהליך וכשתהיה שקיפות, אז קודם כל תהיה יותר גבייה, כי כשההורים יקבלו שקיפות יותר ירצו לשלם, יותר ירצו להיות מעורבים וזה מאוד חשוב.

<ישראל אליסף: על אכיפה זאב דיבר, אני לא רוצה להוסיף מילים, כי כבר אמר את הכל, מבחינתי.

<ישראל אליסף: בנקודה האחרונה שחשובה לי מאוד להגיד בהקשר של הגב' זיוה מקונן דגן שדיברה לפניי, דיברה על התשלומים הגבוהים, אני אומר וזה באותה מידה היה גם בדיון של פיצולי כיתות, אסור לשפוך את התינוק עם המים.

<ישראל אליסף: יש במדינת ישראל בתי ספר ייחודיים ואי אפשר לבוא עכשיו ולהגיד – חבר'ה, אנחנו רוצים לעשות משהו חדש, ויותר אין תשלומים גבוהים.

<ישראל אליסף: יש הורים שרוצים לשלם על חינוך יותר איכותי.

<ישראל אליסף: כל עוד הוא לא בחינם, הם רוצים לשלם.

<ישראל אליסף: אני מבין את הבעייתיות שיש בזה, אנחנו כולנו נמצאים שם, אבל עד שיימצא לזה פיתרון הולם לחינם, עדיין צריך לתת מקום להורים שרוצים לשלם.

<ישראל אליסף: והשר בעצמו, בוועדת החינוך של בית ספר של החופש הגדול, כשחבר הכנסת משולם נהרי מתלונן למה המוכר שאינו רשמי לא מקבל, הוא בעצמו בא והציע למוכר שאינו רשמי להיכנס למחוז החרדי ולקבל אוטונומיה מושלמת, אוטונומיה פדגוגית ומורים משלהם.

<ישראל אליסף: אז אני אומר – עד שזה לא קורה במוסדות שלנו, שמביאים את הכל - - -

משולם נהרי: זה כמו השעול שביקש מהדגים תצאו מהים ובואו נטייל יחד על החוף.

<ישראל אליסף: כן, אני מסכים.

<ישראל אליסף: בסדר.

<ישראל אליסף: אבל באותה מידה, באותה מידה אני אומר על בתי הספר הייחודיים של כל המגזרים, דרך אגב, אבל אני - - -

משולם נהרי: במקום היותנו כך, לא כל שכן במקום שלא - - -

<ישראל אליסף: אני לגמרי, בעניין הזה, תקשיבו, בעניין הזה, ארגון ההורים בירושלים, אני לא יודע על ארגונים אחרים, בירושלים יש מגוון מאוד רחב.

<ישראל אליסף: ארגון ההורים מייצג גם - - -

עמרם מצנע: ישראל, בוא תתכנס.

<ישראל אליסף: הבקשה שלנו היא פשוטה.

עמרם מצנע: הזכרת שם של חבר כנסת אז הוא היה מוכרח להגיב.

עמרם מצנע: הבנו את העניין.

<ישראל אליסף: כל עוד תשלומי ההורים לא מתבטלים, אנחנו מבקשים, יש ועדה, קיימת ועדה במשרד החינוך שמאשרת בתי ספר ייחודיים והיא גם זאת שמאשרת להם את הגבייה הנוספת שהם גובים ואנחנו מבקשים שיהיה נציג של ארגוני ההורים בתוך הוועדה הזאת וגם נציג של מנהלים, כדי לא לשפוך את התינוק עם המים.

<ישראל אליסף: אנחנו מבקשים שהוועדה תמליץ על זה למשרד החינוך, להכניס נציג של ארגון ההורים וארגון המנהלים.

משולם נהרי: אני לא מבין אותך, ישראל.

משולם נהרי: מה זאת אומרת עכשיו?

משולם נהרי: אנחנו, אם נכניס לוועדה הזאת שקובעת את התעריפים גם נציגי הורים, אתה תסכים עם ההמשך של הסיפור הזה?

<ישראל אליסף: ממש לא.

משולם נהרי: נו, אז תגיד.

<ישראל אליסף: ממש לא.

<ישראל אליסף: אני אמרתי – עד שחינוך איכותי יהיה בחינם, בינתיים, חוץ מזה צריך - - -

עמרם מצנע: חברים, לא פותחים דיון בתוך דיון.

עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, צריך להירשם אצל יהודית, מנהלת הוועדה, ויקבל זכות דיבור.

עמרם מצנע: סמדר סגל, בבקשה.

<סמדר סגל: טוב.

<סמדר סגל: אני בקצרה.

<סמדר סגל: קודם כל, אני מסכימה עם כל מילה של יצחק קדמן, שכבר 22 שנה אומר את זה.

<סמדר סגל: דבר שני, מר מצנע, שמעתי שאמרת – אתם לא חייבים לשלם, ההורים.

<סמדר סגל: נכון, זה כספי רשות וזה כספים מרצון.

<סמדר סגל: אבל אני רוצה לשתף אותך מה קורה בשטח.

<סמדר סגל: בשטח, רוב ההורים לא מבינים והורים זה דבר מתחלף.

<סמדר סגל: ילדי כיתות א', הורים חדשים.

<סמדר סגל: ברגע שהם רואים דו"ח, תשלומי הורים, על נייר של הכנסת, ומנהלת בית הספר אומרת – אבל משרד החינוך אישר.

<סמדר סגל: אז גם הכספים שמתחת לטבלה, 250 שקל מרצון או 450 שקל בתיכוניים מרצון, הופך בעצם בהמון בתי-ספר כחלק מהתשלום שלנו.

<סמדר סגל: השטח גם מלמד שהתשלומים מרצון.

עמרם מצנע: אני דרך אגב, בהערה שלי, לא רוצה לעודד הורים לא לשלם.

עמרם מצנע: אני רק אומר, זה תשלומי רשות.

עמרם מצנע: אם ועד הורים בבית ספר נתון יחליט שהוא לא משלם עבור טיולים והוא לא רוצה טיולים, הוא יכול.

<סמדר סגל: נחמד.

<סמדר סגל: אבל אם הורה מכיתה א', המנהלת יושבת ואומרת - - -

עמרם מצנע: אמרת כל ההורים.

עמרם מצנע: אני מכיר הורים מאוד אסרטיביים.

<סמדר סגל: אבל זה מעט.

<סמדר סגל: רוב ההורים, עוד פעם אני אומרת.

<סמדר סגל: רוב ההורים, אני מנסה להסביר משהו.

<סמדר סגל: הנייר הזה נותן איזה שהיא תחושה, הנייר הזה נותן איזה שהיא תחושה שזה בסדר, שזה מותר.

<סמדר סגל: אז אם זה בסדר ומותר, למרות שמה שאני מסכימה עם קדמן, כרגע אנחנו כן משלמים?

<סמדר סגל: בוא נוריד לגמרי את מה שברצון, בוא נישאר על הטבלה.

<סמדר סגל: כי ה-מרצון, אני רוצה להגיד לך מה קונים מרצון.

<סמדר סגל: מרצון קונים את מה שמשרד החינוך והעיריות צריכות לתת.

<סמדר סגל: באחוז מאוד גבוה של מדינת ישראל.

<סמדר סגל: בדוק.

<סמדר סגל: אז זה לתשומת לבכם ולכתוב לנו את זה בתוך הנייר ואז להגיד זה מרצון, אז נגמר הרצון, זה הרגשה נוראית.

<סמדר סגל: ודבר שלישי, לגבי תאונות אישיות.

<סמדר סגל: אם אנחנו כבר משלמים, אני רוצה שתבינו למה אנחנו התכוונו כשאמרנו שאין שקיפות.

<סמדר סגל: לא הפוליסה, את הפוליסה אפשר למצוא באינטרנט, אוקיי?

<סמדר סגל: אני בפוליסת ביטוח תאונות אישיות אני המוטב בלבד, זאת אומרת, התלמיד הוא המוטב וההורה הוא המוטב, אוקיי?

<סמדר סגל: אם אני שנתיים שלמות וגם מר מצנע, שלחתי לך מכתב, אני לא קיבלתי תגובה עד היום, יש הורים מלווים בטיולים שכתובים, הם כתובים כמוטבים בפוליסה, אמת?

<סמדר סגל: מישהו מכיר כאן את הפוליסה?

<סמדר סגל: הורה מלווה הוא מבוטח?

<סמדר סגל: בפועל, אף הורה מלווה לא קיבל כסף.

<סמדר סגל: אתם יודעים למה?

<סמדר סגל: כי בתו הפוליסה עצמה, בחריג, אתם מבטלים לי את ההורה.

<סמדר סגל: אז אוקיי, טעיתם אולי?

<סמדר סגל: אני אגיד לכם איך.

<סמדר סגל: בסעיף ביטוח לאומי, סעיף ביטוח לאומי אומר, שימו לב, אתם כותבים – יש החרגה.

<סמדר סגל: סעיף ביטוח לאומי.

<סמדר סגל: זאת אומרת, מי שעובד, לא רשאי לקבל החזר מפוליסת תאונות אישיות.

<סמדר סגל: מה אתם עושים?

<סמדר סגל: מחייבים הורה מלווה לחתום על הורה מלווה.

<סמדר סגל: למטה בסעיף כתוב – תחת סעיף ביטוח לאומי.

<סמדר סגל: ובביטוח לאומי מתנדב נחשב כעובד.

<סמדר סגל: אז אין, אין ביטוח.

<סמדר סגל: אז מה אני באה ואומרת?

<סמדר סגל: קרה, טעיתם?

<סמדר סגל: שנתיים?

<סמדר סגל: דברו איתנו.

<איתי חוטר: דברו אתם איתנו.

<סמדר סגל: מדברים, אתם לא עונים.

<סמדר סגל: אתה יודע כמה זמן,

<איתי חוטר: לפני יומיים פנו אלינו.

<סמדר סגל: סליחה, לא, אז הרבה לפני.

עמרם מצנע: סליחה, חברה.

<סמדר סגל: בסדר, סליחה, ברמה העקרונית אני רוצה להבין שאם כבר ואנחנו עושים משהו, ואני מתבססת על זה שמשרד החינוך בא ואומר שהוא מאמין בשיתוף פעולה בין כל המערכות האלה לטובת ילידנו, תסכימו אתי, אז בבקשה, יש לנו המון מה לומר על הפוליסה.

<סמדר סגל: זה שזה טוב, זה נפלא.

<סמדר סגל: 24 שעות, 24/7, מה שאתה אומר, מר מצנע, זה נפלא.

<סמדר סגל: אבל אתה יודע שילדי ישראל לא מבוטחים בתאונות דרכים, ילדי ישראל לא מבוטחים בטרור, לא במלחמה, לא במוות ממחלה.

<סמדר סגל: אז יש על מה לדבר.

עמרם מצנע: רגע, סמדר.

<סמדר סגל: לא למכור פה פרוספקטים.

עמרם מצנע: סמדר.

<סמדר סגל: בבקשה.

<סמדר סגל: פעם ראשונה שלי.

עמרם מצנע: אם את כל-כך מעורבת וכל-כך מבינה וכל-כך מקצועית - - -

<סמדר סגל: כן.

עמרם מצנע: מי שאחראי על הביטוח, זה הרשות המקומית.

<סמדר סגל: נכון.

עמרם מצנע: יפה.

עמרם מצנע: שאלת אותם?

עמרם מצנע: דיברת אתם?

<סמדר סגל: כן.

עמרם מצנע: פנית למרכז השלטון המקומי?

<סמדר סגל: כן.

עמרם מצנע: יפה.

<סמדר סגל: פניתי גם לסוכנות הביטוח.

עמרם מצנע: אז שייתנו לך תשובות.

<סמדר סגל: אז עוד דבר.

עמרם מצנע: רגע, סמדר.

<סמדר סגל: בסדר, קיבלתי.

עמרם מצנע: סמדר.

עמרם מצנע: אני כאן לא מתכוון, אני לא יודע ולא יכול לתת לך תשובות קונקרטיות.

עמרם מצנע: רגע, שנייה.

עמרם מצנע: וגם להערה שלך ששלחת אלי משהו ולא עניתי לך, אין דבר כזה.

<סמדר סגל: אוקיי.

עמרם מצנע: אני עונה לכל פנייה.

<סמדר סגל: אני אשלח את זה עוד פעם.

עמרם מצנע: מאה אחוז.

<סמדר סגל: אז עוד משפט אחד וזהו, סיימתי.

עמרם מצנע: משפט אחד, בבקשה.

<סמדר סגל: אתה אומר לי לפנות אליהם, אז אני אומרת שפניתי ואני מבקשת שיתוף פעולה.

<סמדר סגל: אני אומרת, לא עונים לי.

<סמדר סגל: אוקיי?

<סמדר סגל: אז מישהו צריך לעזור לי.

<סמדר סגל: אחד.

<איתי חוטר: פנית לפני יומיים.

<סמדר סגל: לא לא לא, בעבר שלי, בשנה שעברה גם.

<סמדר סגל: המקרה של אותו הורה.

עמרם מצנע: סמדר.

<סמדר סגל: רגע, רגע, רגע.

<סמדר סגל: והמשפט האחרון זה שמחייבים את הרשויות לעשות את הפוליסה הזאת.

<סמדר סגל: אוקיי?

עמרם מצנע: לא נכון.

<סמדר סגל: אז את מי מחייבים?

עמרם מצנע: הרשויות יכולות לעשות מכרז משלהן.

<סמדר סגל: יופי.

<סמדר סגל: אז רגע, שנייה.

עמרם מצנע: אם הן רוצות.

<סמדר סגל: רגע.

<סמדר סגל: יש חובה לבטח את ילדי מדינת ישראל בתאונות אישיות.

<סמדר סגל: רגע.

<סמדר סגל: ומי שמשלם זה ההורים.

<סמדר סגל: מדוע?

<סמדר סגל: אף אחד לא איכפת לו מהכסף שלנו.

<סמדר סגל: כי אם אותו, רגע, אם משרד החינוך, כמו שהוא חייב את הרשויות לעשות פוליסה, שיחייב אותה לעשות אותה קיבוצית.

<סמדר סגל: את כולם ביחד, ואז יהיה לנו מחיר יותר זול.

<סמדר סגל: אבל כל אחד הולך לאן שאתה רוצה ואתם מעודדים.

עמרם מצנע: למה?

עמרם מצנע: המכרז הזה הוא מכרז הכי קיבוצי שיכול להיות.

<סמדר סגל: הוא לא.

עמרם מצנע: של כל ילדי בישראל.

<סמדר סגל: הוא לא קיבוצי.

<סמדר סגל: הוא לא קיבוצי.

<סמדר סגל: אבל הוא לא.

<סמדר סגל: תקשיבו רגע, עוד משפט אחד.

עמרם מצנע: לא, לא, סמדר.

<סמדר סגל: אחד.

<סמדר סגל: אם ילד - - -

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: את כנראה לא יודעת לספור.

עמרם מצנע: האחד כבר היה מזמן.

<סמדר סגל: לא, אבל אתה אמרת משהו.

<סמדר סגל: אני חייבת להגיד לו.

עמרם מצנע: אני, מותר לי להגיד.

<סמדר סגל: הוא לא קיבוצי.

עמרם מצנע: סמדר, תודה רבה.

עמרם מצנע: אם את רוצה – תכתבי לי, אני אעביר את זה לגורמים המקצועיים שייתנו ל תשובות מקצועיות ואני רוצה להזכיר לך עוד פעם ואת יכולה להגיד את זה גם למרים פיירברג וגם לאיזי ענבר, מנכ"ל העירייה – אם עיריית נתניה רוצה לעשות מכרז עצמאי, היא רשאית.

עמרם מצנע: כן, מי יש לנו עוד?

עמרם מצנע: אבנר שטראוס.

עמרם מצנע: יצא?

עמרם מצנע: יצא.

עמרם מצנע: לוין תומר, בבקשה.

<תומר לוין: שלום רב.

<תומר לוין: אני רוצה לשאול את השאלה, האם הכסף מגיע בנאמנות ליעד שאליו הוא כאילו הוגדר מלכתחילה ואני מדבר על המודל - - -

עמרם מצנע: אתה לא הצגת את עצמך.

<תומר לוין: אני תומר לוין מאב"י – אמנויות במה ישראלית, עמותה שמתעסקת בנושא של סל תרבות.

עמרם מצנע: אוקיי.

<תומר לוין: ועל זה אני מדבר, על המודל של סל תרבות ארצי שיכול להיות שהוא יהיה מעניין גם בדברים אחרים.

<תומר לוין: אבל קודם כל, אני רוצה להגיד שיש את הנושא של תשלומים מרצון שאולי הם הפכו באיזה שהוא מקום לברירת מחדל של חסרים.

<תומר לוין: למשל, אם בסל תרבות חסר כסף, נגיד לנסיעות או לכל מיני דברים כאלה, שזה הרבה פעמים קורה דווקא בפריפריה, ואז נגבים תשלומים גם בתשלומים שירותים מרצון, וכתוצאה מכל הנושא הזה, צריך להסתכל האם באמת הכסף שההורים משלמים הוא מגיע באמת בנאמנות לילדים בצורה של סל תרבות.

<תומר לוין: ומה שקורה זה שחלק למשל מהכספים שאמורים להיות סבסוד של סל תרבות ארצי לכל ילד, כי הרי סל תרבות נולד גם מהעיריות, גם ממשרד החינוך וגם מכספי הורים.

<תומר לוין: זה חתונה משולשת, שרק ביחד זה מניע את זה כמו שצריך.

<תומר לוין: חלק מהעניין הזה, זה שכספי הסבסוד שמגיעים לסל תרבות ארצי, הם מגיעים רק לחלק קטן מהילדים ולא לכולם וגם למרות שחברת המתנ"סים שמקבלת את הכספים האלה, התחייבה גם ברכש לא לקחת תקורה, בכל שנה חסרים 30%, 40%, 50% מהתקציב, שבעצם נשארים בתקורה ועכשיו גם מכפילים את זה ל- 32 מיליון ש"ח, שמתוכם התקורה תהיה עוד יותר גדולה והשאלה למה הכסף לא מגיע בנאמנות לילד.

<תומר לוין: למה לו לקחת את 32 מיליון השקלים - - -

עמרם מצנע: אוקיי, הנקודה ברורה.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: שלמה, כן?

<שלמה קרפ: כן.

<שלמה קרפ: אני מארגון ההורים מירושלים.

עמרם מצנע: איך אתה קשור לישראל?

<שלמה קרפ: אנחנו קולגות.

<שלמה קרפ: הוא מטפל גם בגיל הרך, אני מחזיק תיק החינוך המיוחד בארגון ההורים.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: אנחנו ועדה פלורליסטית, נותנים לכולם לדבר.

<שלמה קרפ: כן, יש מחלקות אצלנו.

<שלמה קרפ: אני רוצה להגיד שהדף הזה הוא, בעיני הוא מבייש גם את הכנסת, מסיבה אחת – כשהורים באים לבתי ספר ואומרים זה מה שקבעה ועדת החינוך, הרבה מאוד מנהלים אומרים – אז תשלח את הילד ללמוד בכנסת.

<שלמה קרפ: זה המצב של היום.

<שלמה קרפ: היום המצב הוא שוועדת החינוך של הכנסת, זה בעצם שמה חותמת שהיא מאשרת טבלה, שאף אחד לא הולך לפיה.

<שלמה קרפ: יש הורים בהרבה מאוד מקומות שמפחדים, לוקחים הלוואות בשוק האפור, על מנת שהילד שלהם יהיה בבית הספר, על מנת שיוכלו לשלם את התל"ן ודמי שכלול ותוספות ושעות, ותוספות שעות והכל.

<שלמה קרפ: יש מסגרות, אני יודע לפחות על ירושלים, על מסגרות שמשלמים 20,000 שקל בשנה, 15,000 שקל בשנה, 14,000 שקל בשנה ואז יש את הדירוג מ- ז' עד ח', הילד עוד יכול להישאר.

<שלמה קרפ: יש את המדרגה ב- ט', ילד שהוא לא כדאי כלכלית, לא ממשיך במסגרת.

<שלמה קרפ: ואז הוא נושר ואז אנחנו מתפלאים למה המסגרות כמו חינוך מיוחד של בית הצייר צרי לבנות לו עוד ארבע קומות, למה מסילה תפוש, למה כל המסגרות.

<שלמה קרפ: למה?

<שלמה קרפ: כי ההורים שבאים ואומרים – מה אתם רוצים?

<שלמה קרפ: רשות מחוקקת, כנסת ישראל, זה מה שהיא קבעה, נתנה את הגושפנקה שלה.

עמרם מצנע: אני לא הבנתי.

עמרם מצנע: הגושפנקה זה לא 20,000.

<שלמה קרפ: לא הגושפנקה הוא כזה שאף אחד, אף אחד לא מתייחס לסכומים.

עמרם מצנע: אז זה לא גושפנקה.

<שלמה קרפ: אני אומר – אף מנהל לא מכבד את מה שיוצא מההחלטות של פה, כי אף הורה לא משלם את מה שכתוב פה בכלל ואם הוא יעיז או אם הוא יבקש הנחה בוועדת הנחות, שולחים אותו לדרך הוויזה דולורוזה, להביא אישור כזה ואישור כזה ותביא גם אישור שאתה כמעט מת ואם אתה לא מת - - -

עמרם מצנע: אני לא מבין אותך.

<שלמה קרפ: שנייה.

עמרם מצנע: לא, אני לא מבין.

<שלמה קרפ: אני אסביר.

עמרם מצנע: לא, אתה תסביר לי, אתה מנסה להגיד, אני, כך אני חושב, שהורים משלמים הרבה יותר ממה שכתוב שם.

<שלמה קרפ: בוודאי.

עמרם מצנע: אוקיי, הבנתי.

<שלמה קרפ: אבל הדבר המבזה, הדבר המבזה הוא שיש טופס שיוצא שאומרים להורים – זה מה שאתם צריכים.

<שלמה קרפ: הורה, הוא לא משלם את זה, הוא משלם פי ארבע וחמש מהפחד שהילד שלו לא יהיה במסגרת ואני חושב שאנחנו פה, הדיון שצריך להיות פה הוא דבר אחד.

<שלמה קרפ: נכון שיש גם אנשים שיש להם יותר יכולת, אני חושב שצריך לעשות משהו, כמו שבאמת אמרו מול ביטוח לאומי, אז אין משחקים ואין זה.

<שלמה קרפ: כל אחד בהתאם.

<שלמה קרפ: לא יכול להיות שגם ד"ר קדמן וגם - - -

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: שלמה, תודה.

עמרם מצנע: אנחנו הבנו מה אתה אומר.

<שלמה קרפ: לא לא, אני רוצה להגיד משהו יותר משמעותי.

<שלמה קרפ: אני חושב שחינוך הוא גם לעזור לחלש, לא רק לדאוג שהחזק יתקדם עוד יותר.

<שלמה קרפ: אלא החזק צריך גם לדעת למשוך את החלש ובמצב שהיום, אנשים מאבדים את עצמם לדעת, גם בשוק האפור.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: רבה רק אני רוצה להזכיר למי שלא זוכר, הפרוטוקול בטח זוכר, שהקולגה שלך מארגון ההורים בירושלים, ביקש לא להגביל את ההורים בתשלומים.

עמרם מצנע: שמעת את זה מקודם?

עמרם מצנע: הנה, הוא מגיע, ישראל.

<שלמה קרפ: אני אומר - - -

עמרם מצנע: לא, שמעת את זה?

<שלמה קרפ: אני שומע הכל.

עמרם מצנע: אז אני רק רוצה להזכיר לך שבסוף, תקשיב רגע, בסוף החוקים והנהלים ברורים.

עמרם מצנע: הורה שנדרש לשלם יותר כסף ולכן חשוב שההורים יראו את הטבלה הזו, יש לו את כל הזכויות ללכת לראש העיר, ללכת למשרד החינוך, לבוא אלי אם הוא רוצה, או ללכת לבית המשפט.

עמרם מצנע: כי אלה תשלומים לא חוקיים.

עמרם מצנע: ואם ההורים משלמים אותם בניגוד לרצונם, כי הם פוחדים, זה כמו נתינת שוחד וקבלת שוחד ששני הצדדים כנראה נהנים.

<קריאה: הם פוחדים לבוא אליך.

<יצחק קדמן: הם פוחדים להתלונן.

עמרם מצנע: בסדר, פוחדים.

עמרם מצנע: אז אם הורה פוחד ומוכן לשלם 20,000 שקל, שיהיה בריא.

עמרם מצנע: כן, שטראוס.

עמרם מצנע: אתה לא רוצה לדבר?

עמרם מצנע: קיבלת מקודם, לא היית.

<אבנר שטראוס: אני הכנתי מסמך מפורט שביקשו שאני לא אגיש, אם מישהו רוצה – יוכל לקבל אותו.

<אבנר שטראוס: שמי אבנר שטראוס, סל תרבות שטראוס וגופים אחרים ומאות אמנים.

<אבנר שטראוס: הנושא של תשלומי הורים, אני בקי, אני נדהם לשמוע מה שאני שומע מקדמן שאני כבר רואה אותו הרבה מאוד שנים פה, לא 22, אבל זה מדכא מאוד שלפחות חצי מזה אני פה.

<אבנר שטראוס: אני רוצה לגעת בחמישה נושאים.

עמרם מצנע: בקיצור.

<אבנר שטראוס: בקיצור.

<אבנר שטראוס: נמרץ.

<אבנר שטראוס: בקיצור נמרץ.

עמרם מצנע: כי תומר כבר הציג, לפי דעתי, את מה שאתה רוצה להציג.

<אבנר שטראוס: בקיצור נמלץ.

עמרם מצנע: כן.

<אבנר שטראוס: חיי הרוח, התרבות והחינוך בשפל.

<אבנר שטראוס: הם בירידה.

<אבנר שטראוס: אנחנו היינו צריכים לשאוף למעלה, אנחנו לא עושים את זה בפועל.

<אבנר שטראוס: שתיים.

<אבנר שטראוס: עניין כספי.

<אבנר שטראוס: משרד החינוך הפך לגובה בתחום סל תרבות לגובה של תשלומי הרשות.

<אבנר שטראוס: הכניס את היד לכיס של האזרחים וגובה את הכספים על-ידי פטור ממכרז.

<אבנר שטראוס: בפעם הבאה הוא יקבל פטור ממכרז לביטוח, אתה שומע, גדעון?

<אבנר שטראוס: יקבל פטור ממכרז לביטוח ויגבה את כספי הביטוח ישירות.

<אבנר שטראוס: היום, כך הוא נוהג.

<אבנר שטראוס: כי לתוכנית הדגל שלו, ביטל את המכרז והוא גובה לא באופן פרוגרסיבי, ישירות מהרשויות, את הכסף.

<אבנר שטראוס: אני לא בטוח שכל ההליך הזה הוא חוקי.

<אבנר שטראוס: אני בטוח שיש עורכי-דין שיגידו שלא.

<אבנר שטראוס: אני לא בקי לגמרי בכל המהלך, אבל אני חושב שהוא לא נכון.

<אבנר שטראוס: שלישית, תשלומי הרשות שמוצגים לכם פה, הם לא אמת, אני הייתי פה בישיבה לפני לא הרבה שנים, כשהגדילו את תשלומי ההורים, למרות הצהרות חוזרות ונשנות על הרצון של ועדת חינוך להפחית את תשלומי הרצון והרשות והששון, באופן הדרגתי, אבל כל פעם זה עולה.

<אבנר שטראוס: בפעם האחרונה זה עלה מ- 90 ל- 99, כאילו, ובדלת האחורית הגניבו לפנים גם את תשלומי ההסעות לסל תרבות והתשלום עבור האולמות, כך שבפועל, למעשה הוא גדל, התשלום רשות ורצון שקודם נכלל הסעות ושכר אולמות בסל תרבות, נכללו בתוך ה- 90 שקלים, פתאום זה גדל ל- 99 פלוס האקסטרה הזה, שכאילו צמח יש מאין.

<אבנר שטראוס: עוד כ- 40 שקל, עד 50, כ- 150 שקל, למעשה הגדילו את זה בדלת האחורית, בלי שאף אחד מצמץ, בעוד 50%, בנוסף ל- 10% שהעלו.

<אבנר שטראוס: נושא נוסף.

<אבנר שטראוס: מבקש המדינה קבע נחרצות ואי-אפשר להתעלם, מבקר המדינה קבע נחרצות, לפני שנתיים, ואי-אפשר להתעלם מזה, שהוא בדק 42% מבתי-הספר ובשנה אחת גבו שם מיליארד וחצי שקל ביתר מהורים.

<אבנר שטראוס: משרד החינוך הגיב בזה שהוא יקים ועדה, הוא יעקוב הוא זה, הוקמה ועדה בראשות רחל מתוקי, שנעלמה, התמוססה, כדינן של ועדות.

<אבנר שטראוס: ללא שנעשה משהו.

עמרם מצנע: הוועדה החליטה, של רחל מתוקי, אושר והפך להיות חוזר מנכ"ל.

עמרם מצנע: בכלל לא נעלם.

<אבנר שטראוס: בסדר, אנחנו לא ראינו בשטח את זה, למעט זה שהיום משרד החינוך גובה את תשלומי הרשות באופן ישיר מהרשויות, על-ידי קיזוז.

<אבנר שטראוס: תהליך מאוד מוזר, מאוד שנוי במחלוקת, גם לגבי יושב ראש איגוד הגזברים של הרשויות, אבי קמינסקי.

<אבנר שטראוס: עוד נקודה אחת.

<אבנר שטראוס: אני חושב שצריך לפעול להפחתה של תשלומי הרשות.

<אבנר שטראוס: אני חושב שברגעים אלה שמה שקורה במדינה זה סטירת לחי מצלצלת לחי.

<אבנר שטראוס: המדינה פתאום הפכה להיות מדינה ובדרום יש תת מדינה ואני אומר את זה, כי אני תמיד לוקח בתור דגל ודוגמה, רק דוגמית קטנה, את שדרות.

<אבנר שטראוס: שדרות לא נהנית מסבסוד של משרד החינוך ולא ייתכן שהילדים האלה, שפעם קיבלו, שללו מהם את הזכות הזאת לקבל סיבסוד, בעוד מעמיקים את הגבייה, בעוד מכפילים את התקציב ל- 32 מיליון.

<אבנר שטראוס: ואנחנו, אני הייתי זה שצריך לעשות את סל תרבות של עיריית שדרות.

<אבנר שטראוס: אני לא חושב, זה רק דוגמית קטנה.

<אבנר שטראוס: ואני חושב שזאת סטירת לחי והתעלמות מהמצב הכלכלי של חצי מהמדינה, שיש מי שקורא לו תת מדינה, שאתמול הייתי בחיפה ואני בדרום ואני רואה מה קורה.

<אבנר שטראוס: חצי מדינה משותקת מבחינה כלכלית, נזקים שלא יאומנו, גם באופן פרטי, לאנשים שאין להם כסף לאכול.

<אבנר שטראוס: אני לא מדבר על דברים אחרים ואנחנו באים פה, יושבים פה ואומרים – בואו נעשה להם.

<אבנר שטראוס: וזה רק הסימבולי.

<אבנר שטראוס: לא, זה לא משנה אפילו אם זה ב- 40 אגורות או בחצי שקל.

עמרם מצנע: אבנר, תודה רבה.

<אבנר שטראוס: הסימבוליות של זה היא משמעותית ואני חושב שוועדת החינוך צריכה להתייחס לזה ולא להסכים לזה בתקופה הזאת.

עמרם מצנע: אבנר, תודה לך.

<אבנר שטראוס: תודה לך.

עמרם מצנע: רויטל, בבקשה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להזכיר שני תשלומים שלא עלו פה בכלל.

<רויטל לן כהן: אחד, מדובר בגני הילדים של החינוך המיוחד.

<רויטל לן כהן: אני יודעת שזה קורה בגני תקשורת, אבל זה קורה גם בגנים אחרים.

<קריאה: תציגי את עצמך.

<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<קריאה: עורכת-דין.

<רויטל לן כהן: שלא יכו אותי.

<רויטל לן כהן: ומאחר ואין מספיק טיפולים, משתי סיבות, גם מאחר והם יקרים ומשרד החינוך מתקצב נמוך ולכן אין מי שרוצה לעבוד, אבל גם כי חסרים עובדים בעלי מקצוע בתחומים מסוימים, כמו קלינאות תקשורת או ריפוי בעיסוק, בשורה התחתונה, ההורים נאלצים להוסיף תוספות של בין 700 ל- 1,000 שקלים בחודש, כדי להכניס טיפולים לתוך הגנים.

<רויטל לן כהן: אין להם ברירה אלא לעשות את זה, אחרת נוצר מצב שבו בשעה מסוימת, כל ילדי הגן נמצאים בטיפול וילד אחד יושב לבד.

<רויטל לן כהן: אז זה לא ממש משאיר להורים את האפשרות.

<רויטל לן כהן: אז אפשר לקרוא לזה רשות, אבל זאת לא באמת רשות.

<רויטל לן כהן: דבר נוסף הוא, שמאחר, וזה גם קורה בבתי הספר, מאחר ולמשרד החינוך, למתי"אות אין מספיק מטפלים ואין מספיק שעות, אז טיפולים שילדים אמורים לקבל בבתי הספר ואין, הם נאלצים לקנות אחר כך בכסף, בשעות אחר הלימודים.

<רויטל לן כהן: אז זה נראה כאילו זה לא תשלומי הורים, אבל אלה ממש תשלומי הורים, כי הם היו צריכים לקבל את זה ממשרד החינוך והם לא מקבלים.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: אבישי אברהם, מועצת התלמידים.

<אבישי אברהם: שלום לכולם.

<אבישי אברהם: קוראים לי אבישי אברהם, אני יושב ראש ועדת נוער וקהילה במועצת התלמידים והנוער הארצית.

<קריאה: מאיפה?

<אבישי אברהם: אני מהמועצה האזורית חבל מודיעין.

<אבישי אברהם: עד עכשיו דיברתם מנקודת מבט של מבוגר.

<אבישי אברהם: הפעם אני ארצה יותר להתייחס מנקודת מבט של תלמיד, שגם רואה את הסבל שההורים צריכים לשלם וגם אני ארצה לגעת בשלושה נושאים שפנו אלינו תלמידים מרחבי הארץ.

<אבישי אברהם: קודם כל, לפני שאני אפתח בדברים שלי, אני רוצה להגיד שבמועצה הארצית, אנחנו פחות מעוניינים על מי נופל התקציב ומי אחראי על מה, אנחנו יותר מעוניינים ומסתכלים על טובת התלמיד וקצב ההתפתחות שלו וקצב הלמידה שלו.

<אבישי אברהם: הנושא הראשון שאני ארצה להעלות זה נושא של המגמות המיוחדות.

<אבישי אברהם: קודם כל, מה זה הדבר הזה?

<אבישי אברהם: לדוגמה, אצלי בבית הספר, תלמיד שרוצה ללמוד במגמת רפואה, אז ההורים שלו צריכים לשלם עוד איזה שהוא שכר תוספת, על מנת שאותו תלמיד ילמד במגמת רפואה.

<אבישי אברהם: לעומת זאת, תלמיד שלומד במגמת כימיה לא צריך לשלם, הוא יכול ללמוד כרגיל.

<אבישי אברהם: אז למה יש את החוסר שוויוניות הזאת, בין תלמיד שרוצה להתפתח ורוצה להיות רופא, לבין תלמיד שרוצה להיות כימאי או בעל מקצוע אחר.

<אבישי אברהם: דבר שני, המסעות לפולין.

<אבישי אברהם: מאוד חורה לנו שתלמיד במדינת ישראל לא יכול לצאת למסעות לפולין, בגלל בעיית תקציב שלו או של ההורים, במיוחד כשיש המון מלגות שונות שפשוט משרד החינוך ובתי הספר לא מקפידים ולא חושפים לאותם תלמידים את אותן מלגות.

<אבישי אברהם: כדוגמה, הוכחה, אני רוצה להגיד את מה שאדוני היושב ראש אמר בוועדות הקודמות, שבשנה שעברה 70% מהתקציב שהוקצה במשרד החינוך לטובת מסעות לפולין, חזר בסוף השנה והשנה, אם אני לא טועה, 60% מאותו תקציב, חזר למשרד החינוך.

<אבישי אברהם: והעניין השלישי זה שאנחנו באמת תומכים בעמדה של ארגון ההורים הארצי ושל ד"ר יצחק קדמן, של הפיכת תשלום ותקצוב החינוך כעניין דיפרנציאלי.

<אבישי אברהם: כי לא יכול להיות שיהיה פער בין נוער שגר במרכז לבין נוער שגר בפריפריה, ואפילו בין נוער שגר באותה עיר בשכונה חזקה לבין נוער שגר בשכונה חלשה, שהוא יצא שלוש פעמים לטיולים ולעומת זאת תלמיד שחי בשכונה אחרת, יצא פעם אחת.

<קריאה: הם אלה שמרגישים את זה.

<אבישי אברהם: בדיוק.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: שמעון, בבקשה.

שמעון אוחיון: האמת שהנושא הזה, אדוני היושב ראש, כבר עלה בשנה שעברה ואני מוכרח לומר, הוא עולה כל שנה, אז מה לעשות?

שמעון אוחיון: אז יצחק קדמן 22 שנים, אני עוד אף אחד לא מבטיח לי שאני אהיה אותו מספר שנים בכנסת, אז אני רוצה בכל זאת לנצל את זה כדי לנסות אולי לעשות משהו לזה, איזה שהוא סוף פסוק לסיפור הזה.

שמעון אוחיון: אני מזדהה לחלוטין כמובן עם גדעון פישר, עם הצגת הדברים שלו, עם ד"ר יצחק קדמן וגם הבחור הצעיר, עם יושב ראש מועצת הנוער, אבישי.

שמעון אוחיון: אבישי, בקטע הזה, חלקים מהדברים אני בוודאי גם מזדהה עם מה שאליסף, ישראל אליסף אומר בעניין הזה.

שמעון אוחיון: בקיצורו של דבר, אני חושב שאנחנו צריכים, הגיע הזמן שנעשה לזה סוף.

שמעון אוחיון: יש לך הצעת חוק, אדוני היושב ראש, וגם אני הנחתי הצעת חוק לפני כעשרה חודשים.

שמעון אוחיון: לא פחות.

שמעון אוחיון: אבל אני יודע שאני אגיש אותה ואניח אותה לפני ועדת שרים לחקיקה, היא לא תעבור.

שמעון אוחיון: שר החינוך יתנגד.

שמעון אוחיון: ואני חושב שצריך פה בצורה גלויה, שמענו כאן את הנימוקים.

שמעון אוחיון: השר מכריז ואומר 20 פעם, עדיין אין לו תוכנית ברורה, שהוא בעד תקצוב דיפרנציאלי.

שמעון אוחיון: אז בוא, הנה, זאת ההזדמנות, כדי לצמצם פערים, זאת ההזדמנות לצמצם פערים.

שמעון אוחיון: אם אנחנו נילחם במס הרגרסיבי הזה וניתן לביטוח הלאומי לגבות ולתת את סל השירותים, לא כל דבר, בהצעה שלנו יש לפחות את שמונת הסעיפים המרכזיים שנוגעת כמובן לסל תרבות, להשאלת ספרים, לטיולים, כל מה שקשור בדברים הבסיסיים שהם ייכללו.

שמעון אוחיון: אני, בכל אופן אומר לך, אדוני, ואני מבקש ממך, אני הייתי רוצה שנקבל החלטה.

שמעון אוחיון: אני לא יודע כמה זה מקובל, שזאת הפעם האחרונה שאנחנו מאשרים דבר כזה ואנחנו מצפים ששר החינוך יתמוך בנו, בקידום ההצעה.

עמרם מצנע: תראה כמה הם - - -

שמעון אוחיון: תראה, אם הם צוחקים, תשמע, תראה,

<קריאה: במיואשים.

שמעון אוחיון: תשמע, אם הם מיואשים בקטע הזה, מאחר ואני רק שנה וחצי בכנסת, אני מרשה לעצמי.

שמעון אוחיון: אבל אתם רואים, בסופו של דבר, מה שמנחה אותי, מה שמנחה אותי כרגע, זה אותה אמרה, אותו פתגם ידוע – אתה רוצה לריב עם השומר או לאכול ענבים?

שמעון אוחיון: אני רוצה לנסות לאכול ענבים, לא לריב עם השומר כל הזמן.

שמעון אוחיון: אני נותן עוד צ'אנס, מחכה, יש עוד חוק ההסדרים, יש חוקים אחרים, אני חושב שאנחנו מתייחסים בצורה מאוד מאוד מכובדת וראוי גם שיתייחסו אלינו גם בהתאם.

שמעון אוחיון: מי שכיושב ראש ועדה פה, אני בוודאי מצנע, אנחנו משקיעים פה דיונים רציניים, 150 ישיבות לפחות מתחילת הקדנציה.

<יהודית גידלי: 250.

שמעון אוחיון: שאני השתתפתי בהן.

שמעון אוחיון: יש לי עוד ועדות אחרות.

שמעון אוחיון: יש לי ועדות אחרות שגם הן נוגעות.

עמרם מצנע: אני יכול להעיד שברובם היית.

שמעון אוחיון: נכון.

שמעון אוחיון: אנחנו בקטע הזה.

שמעון אוחיון: ואנחנו מחוברים לארגונים, לארגוני ההורים ושומעים אותם יום יום ודלתי פתוחה ואנחנו בקשר אתם ומה שאנחנו מייצגים זה ייצוג אותנטי של הבעיה וחבל מאוד, חבל מאוד שאתמול שר החינוך ואני מצטער מאוד שנאלצתי אתמול, כשהוא אמר על הצעת החוק שלי לקבוע את השפה העברית במסגרת מטרות החינוך שזאת הצעה פוליטית של פוליטיקאים, אני התביישתי.

שמעון אוחיון: אגב, אני רוצה לומר לך, ההצעה הזאת באה מתוך שדולה למען השפה העברית שאני הקמתי, שבתוכה סופרים, אמנים, שדרנים, קריינים, מורים, פרופסורים, כולל יושבת ראש ועדת הלשון במשרד החינוך, לשפה העברית, פרופ' זהר לבנת.

שמעון אוחיון: הם באו ואמרו – יש לקונה.

שמעון אוחיון: יש לקונה חוק.

שמעון אוחיון: חוק חינוך ממלכתי, יש בו 11 סעיפים, 11 סעיפים, הסעיף ה- 11 מדבר על מקומה של השפה הערבית ואז הם אומרים – שמעון, איפה השפה העברית?

שמעון אוחיון: ואז אני הפכתי להיות פוליטיקאי?

שמעון אוחיון: אני חושב שאנחנו בקטע הזה, אנחנו מייצגים דברים שבצורה אותנטית.

שמעון אוחיון: אז מישהו יגיד – טוב, זאת תמימות, גישה נאיבית.

שמעון אוחיון: אבל מי שמכיר אותי פעם, פעמיים, שלוש, אי אפשר כל הזמן להוליך אותך שולל ואי אפשר לרבות אות לכל אורך הדרך.

שמעון אוחיון: אני חושב שלך יש הצעת חוק דומה, לי יש הצעת חוק, בוודאי נוכל לאחד ונגמור את הסיפור הזה.

שמעון אוחיון: ולכן, אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, אני רוצה לתמוך ואם לא יתקבל סיכום כזה, אז אני מבקש לא לתמוך באישורים הללו.

שמעון אוחיון: גם אם אני נמצא במיעוט כרגע.

עמרם מצנע: כן, תודה.

עמרם מצנע: רות קלדרון, רוצה להגיד משהו?

רות קלדרון: אני רוצה להגיד שאני סומכת על שר החינוך, שמי רות קלדרון, אני מ-יש עתיד, אדוני יושב הראש, חבריי, חברי הכנסת ואורחים נכבדים ותודה רבה על ההצגה שלך.

רות קלדרון: אני כמובן מזדהה, אני גם הורה שמשלם כסף בעצמי.

רות קלדרון: עם זאת, מהשיחות שלי עם שר החינוך, שי פירון, אני סומכת עליו לגמרי.

רות קלדרון: זה ברור שזאת ירושה קשה לקבל ושזה לא דבר שאפשר בסכומים כאלה להפוך משנה לשנה ולכן אני תומכת כרגע לא לעשות שינויים פה מתוך הוועדה, אלא לתת למשרד החינוך, אני גם כן לא יודעת וגם אני לא פה כל-כך הרבה שנים, אם בשנה אפשר יהיה להפוך את זה.

<אבנר שטראוס: אנחנו מדברים כבר אחרי שנתיים.

רות קלדרון: גם שר החינוך חושב שזה לא בסדר.

עמרם מצנע: לא אחרי שנתיים, אחרי שנה וחצי.

רות קלדרון: אבל אי אפשר לעשות - - -

<אבנר שטראוס: ביוני 2012 זה שנתיים וחודש.

<אבנר שטראוס: יוני 2012, כאן בוועדה, הוא אמר - - -

שמעון אוחיון: אגב, הצעת חוק לא יוצאת מייד.

<אבנר שטראוס: הוא היה שר.

<אבנר שטראוס: היה שר.

<אבנר שטראוס: ישיבה ראשונה, אמר שהחזון - - -

<קריאה: מכספי ההורים.

<אבנר שטראוס: אולי אני טועה.

עמרם מצנע: אתה טועה בטוח.

עמרם מצנע: הכנסת ה- 19 היא מ- 2013.

<אבנר שטראוס: אתה צודק, אני טועה.

עמרם מצנע: כן.

<אבנר שטראוס: כולם אומרים שרוצים להפחית את תשלומי ההורים וכל הזמן מעלים.

עמרם מצנע: על זה אפשר לעשות קונצנזוס, לדעתי.

עמרם מצנע: או שתושבי מדינת ישראל יצביעו בעד להקטין את המיסים ואת האגרות, לאור המצב רק נשלם יותר מיסים.

יפעת קריב: אדוני היושב ראש, אני באה מדיון על הארנונה בוועדת הפנים, ביקשו גם לבטל את הארנונה.

עמרם מצנע: כן, רות, בבקשה.

רות קלדרון: אני רק רוצה לומר שאני אישית, בעקבות השיחות שלנו בוועדת החינוך, הייתי מבטלת את הנסיעות המיותרות לפולין ומעבירה אותם לתרבות ואז לא נצטרך לשלם כל-כך הרבה כסף.

<אבנר שטראוס: מעולה.

<אבנר שטראוס: לא לעניים.

רות קלדרון: איפה העשירים?

<אבנר שטראוס: אלה שנוסעים לפולין.

<אבנר שטראוס: כי לעניים, אין כסף לכרטיס.

רות קלדרון: המדינה מסבסדת גם את זה וגם את זה וזה מיותר.

עמרם מצנע: מר אבנר שטראוס ורות קלדרון.

יפעת קריב: אני רק אגיד משפט.

יפעת קריב: אני חושבת שהדברים פה נאמרו, זה שכולם באופן חד משמעי נגד תשלומי הורים ובאמת אנחנו בכלל נמצאים - - -

עמרם מצנע: נגד תשלומים בכלל.

שמעון אוחיון: יש אנשים שאתה בעצמך תקפת בעניין הזה, שמוכנים, אני גם מסכים אתך.

יפעת קריב: אין ספק שבתוך מערכת החינוך, הנושא של תשלומי הורים הוא נטל מאוד כבד להורים ויש הרבה מאוד בתי ספר שיש בהם נגזרת של תשלומים נוספים.

יפעת קריב: שוב, כאימא לארבעה ילדים, אני מוציאה המון המון כסף על החינוך של ילדיי ואני יודעת מה אומר העול הזה ועל כל דבר שאתה רוצה איזה שהיא תוספת, אפילו מגמה בתיכון שהיא טיפה ייחודית, ישר היא עולה עוד כסף.

יפעת קריב: כל דבר, יש לו עוד תשלום הורים ועוד תשלום הורים ואנחנו כמובן נמצאים בחבורה או בקבוצה או בקהילה של הורים שרוצים לתת את המקסימום לילדים שלהם בכל נושא תרבותי וחינוכי והעול הוא עול מאוד כבד.

יפעת קריב: אבל אין ספק ששר החינוך הוא גם בעד הורדת העול הזה והורדת תשלומי הורים.

יפעת קריב: הוא אומר את זה כל הזמן.

יפעת קריב: אני חושבת שכולנו ערים למה שקורה במדינה ויש פה סדרי עדיפויות ואני חושבת שהשנה סדרי העדיפויות יצאו בכל נושא ובכל מקום.

יפעת קריב: אם זה הנושא של ניצולי שואה והקשישים, אם זה נושא של עזרה לדרום, אם זה נושא של בית ספר בקיץ, א'-ב' ועכשיו גם העברת גני הילדים למרכזים ממוגנים ובאמת סיוע בכל דבר שאפשר, אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה במדינת ישראל.

יפעת קריב: לא היתה לנו תקופה פשוטה בישראל וסדרי העדיפויות משתנים.

יפעת קריב: אני יכולה להגיד לכם שאם היינו מדברים בסוף, לפני חודש וחצי, סדרי העדיפויות היו אחרים ממה שהם נמצאים היום ואין אזרח במדינה שזה לא ברור לו.

יפעת קריב: אם זה היום מיגון בתי ספר או מיגון גני הילדים או התייחסות לגילאי אפס עד שלוש שאני השבוע מאוד נלחמתי על המסגרות הפרטיות של אפס עד שלוש, שיהיה להם מיגון ומסתבר שהמיגון הוא לא רק בדרום אלא הוא בכל רחבי הארץ.

יפעת קריב: יש לנו המון המון דילמות שאנחנו בעצם מתמודדים איתן כחברה ואני חושבת שההתמודדות הזו היא התמודדות של כולנו, בטח של הוועדה הזאת.

יפעת קריב: לכן, אני בהחלט מקבלת את עמדתו של השר ואת עמדתו של משרד החינוך.

יפעת קריב: אני אומרת שאני מקבלת את זה בכאב.

יפעת קריב: כי גם אני כאימא, נקרעת המון המון שנים, 16 שנים, בתשלומים האלו ואני רואה את החברה ואני רואה איזה עול נופל עוד ועוד על הזוגות הצעירים ועל מעמד הביניים ובאמת על השכבות היותר חלשות שלא יכולות לשאת בנטל הזה.

יפעת קריב: אבל כמו שגם נאמר פה, למשרד החינוך יש מלגות ולא מנצלים את כל המלגות עד תום, והיום, אין ילד שבסופו של דבר צריך לקבל משהו ולא מקבל.

יפעת קריב: כל הקהילה עומדת ועוזרת לו כשהוא בא ואומר שהוא צריך ואני חושבת שזאת גם צריכה להיות הקריאה, שחס וחלילה לא ייחסך מאף ילד משהו שהוא צריך לקבל.

שמעון אוחיון: אני מבקש רק להבהיר.

שמעון אוחיון: סליחה, לא מדובר פה בשינוי סדרי עדיפות אצל השר.

שמעון אוחיון: אנחנו לא מדברים קח כסף, אנחנו לא אומרים לו – קח כסף ממיגון בתי ספר, שים אותם בסל תרבות.

שמעון אוחיון: לא לא מדובר.

שמעון אוחיון: מדובר במפורש לבטל את המס הרגרסיבי הזה ולבקש מאזרחי מדינת ישראל שממילא מממנים את כל החינוך במערכת, את הכל.

יפעת קריב: את כל המיסים.

שמעון אוחיון: ודאי, על אחת כמה וכמה, לבוא ולהגיד שבמסגרת הביטוח הלאומי אני לא אומר לשנות את כל סדרי העדיפויות.

עמרם מצנע: חברים, תודה רבה.

עמרם מצנע: אני רוצה ברשותכם, לסכם את הדיון הזה ולכל מי שפקפק בעניין החוקי, גדעון, אתה התחלת עם זה, אחרי זה שמעתי כאן.

עמרם מצנע: אז באמת, תקראו קצת בעיון את חוק חינוך חובה חינם ותקראו היטב, שזכותו של השר באמצעות השלטון המקומי, לקבוע את התשלומים הנוספים.

עמרם מצנע: כל נושא מערך ההוצאות או הכנסות של מערכת החינוך, הוא לא מוסדר מספיק טוב.

עמרם מצנע: תקציב החינוך, דרך אגב, לא התקציב הממשלתי בלבד, אלא סך ההוצאות על חינוך, הן הרבה יותר גדולות מסך ההוצאות על מערכת הביטחון.

עמרם מצנע: כשאתה לוקח גם את תקציב הממשלה, גם את השתתפות ההורים הפורמאלית והלא פורמאלית, כלומר זו שעל השולחן וזו שמתחת לשולחן ואתה מוסיף לזה את החלק השלישי של השתתפות הרשויות המקומיות, זה תקציב בסדרי גודל יותר גדול או הכנסות בסדרי גודל יותר גדול מתקציב הביטחון ועדיין אנחנו יושבים פה יום יום, שעה שעה, כולל במשרד החינוך, ולא מרוצים מהתוצאה.

עמרם מצנע: חושבים שאפשר לעשות אותו באמת הרבה יותר טוב.

עמרם מצנע: חלק מזה, זה באמת הסדרת התשלומים למיניהם.

עמרם מצנע: אני מתרשם, גם כתבתי את זה בסיכום של שנה שעברה ואני אומר לכם את זה גם היום, שמשרד החינוך בהנהגה הנוכחית שלו, כן קשוב, כן מנסה להתמודד עם שאלות ועם קשיים שלא התמודדו איתם בעבר.

עמרם מצנע: למשל, תשלומי הורים עודפים והוא נכנס לחיכוך לא פשוט עם הרבה מאוד מבתי הספר, מהמערכות השונות, כי חלק מהעניין של הזדמנות שווה לכל ילד וילדה במדינת ישראל, זה גם להתמודד עם תשלומי היתר.

עמרם מצנע: כי אחרת מה עשינו?

עמרם מצנע: אנחנו יוצרים מציאות שבה מי שיכול ומי שיש לו, עומד נדהם למה לא נותנים לו לשלם יותר.

עמרם מצנע: ולכן, זו בהחלט מערכת סבוכה וזה נכון ששר החינוך, מערכת החינוך, רצתה מאוד לא להגיע לנקודת האישור הזו לשנת תשע"ה, באותה צורה שבאנו בשנה שעברה.

עמרם מצנע: אבל יש הרבה מאוד נושאים על השולחן ואני אומר לכם, אילו היינו עכשיו שואלים אפילו את הפורום שיושב פה ושמים פה במרכז החדר את אותם מאות מיליונים, אם אתם רוצים – מיליארדים, שהוסיפו למערכת החינוך בשנה וחצי האחרונות ושואלים מה נכון לעשות עם זה, אני חושב שרובם היו תומכים בחינוך מגיל שלוש, על כל משמעויותיו, לבית הספר של החופש הגדול, של מלגות לפולין שגדלו כמעט ב- 200% ממה שהן היו ועוד דברים רבים נוספים.

עמרם מצנע: כי בסוף, כל אחד מאיתנו גם מנהל משק בית, הוא יודע שבסוף זה עניין של סדרי עדיפויות.

עמרם מצנע: אני אבל רוצה לומר כמה דברים.

עמרם מצנע: אחד, להשלים ולהוסיף למה שאמר חבר הכנסת אוחיון.

עמרם מצנע: אכן, אנחנו לא, ההצעה שמונחת היום על השולחן היא לא ביטול תשלומי הורים והעמסת התשלום הזה על תקציב המדינה.

עמרם מצנע: אנחנו מבינים שזה דבר שהוא לא אפשרי בטווח הזמן הנראה לעין.

עמרם מצנע: אנחנו כן מדברים על דרך אחרת ואנחנו לא המצאנו את זה.

עמרם מצנע: אתה הקראת את דו"ח ועדת לנגרמן, אין כנסת שהנושא הזה לא עולה.

עמרם מצנע: אני בתחושה ואני וחבריי לוועדה ושמעון, נעשה את הכל, כדי לקדם את הצעת החוק שקובעת שהתשלומי הורים יבוצעו באמצעות הביטוח לאומי.

עמרם מצנע: אני, גם שר החינוך תומך בזה, אנחנו צריכים לשכנע את השושבין העיקרי וזה משרד האוצר.

עמרם מצנע: אני לבקשתו של השר, הכנו כבר באמצעות מחלקת המחקר של הכנסת מסמך מפורט שמסביר גם מה זה ואיך זה ומהם הסכומים הנדרשים.

עמרם מצנע: אני באמת מאמין שזה דרך נכונה, למרות ההתנגדות הקלאסית והשמרנית, הייתי קורא לה, וארוכת השנים של משרד האוצר.

<זאב גולדבלט: דרך אגב, את אותם דברים אמרת בשנה שעברה.

<קריאה: בסדר, הוא עקבי.

עמרם מצנע: הקדמתי, אמרתי את זה.

עמרם מצנע: אבל לא כל דבר אפשר לעשות מהיום למחר ויש סדרי עדיפויות גם בכמה תחומים אתה מתעסק.

עמרם מצנע: אני אמרתי את זה, אני אומר את זה גם כאן, יש בפניי גם את הסיכום של שנה שעברה וכתוב בו שאנחנו נפעל בנושאים האלה ואנחנו מתקדמים, החוק מונח כבר.

עמרם מצנע: רק צריך לשכנע, כמובן, את הגורמים המטפלים בזה.

עמרם מצנע: אני חושב שזה דבר נכון, זה גם יהיה רגרסיבי, גם כל משלמי ביטוח לאומי, בין אם הם מעסיקים, בין מועסקים, ישתתפו בהוצאה הזו.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה גם יאפשר למשרד החינוך, באמצעות הכנסת, הממשלה, כל פעם שירצו להכניס משהו נוסף, חדש, בעצם יש את הכלי כדי לעשות את הדברים האלו.

עמרם מצנע: כן רוצים נסיעות לפולין, לא רוצים נסיעות לפולין, זה נושא שעומד בפני עצמו ואנחנו גם בו נעסוק.

עמרם מצנע: עשה, זה שמעון, אמירה ברורה.

עמרם מצנע: אני לא יכול לקבל פה החלטה שזו פעם אחרונה, כי אנחנו צריכים לכבד את החלטותינו, אבל אנחנו נעשה.

שמעון אוחיון: יש לנו זיכרון.

עמרם מצנע: נעשה ככל יכולתנו.

עמרם מצנע: על תשלומי הביטוח הוצאנו פה מספיק אנרגיה, אני לא רוצה להוסיף ואני חוזר עוד פעם, זה החלטה של ארגון ההורים, של הרשויות המקומיות, שבסוף הכי נוח זה כנראה דרך מרכז השלטון המקומי.

עמרם מצנע: דרך אגב, לא כל הרשויות שותפות שם, נדמה לי שיש כמה מהגדולות שעושות את זה לבד.

עמרם מצנע: אבל זה בהחלט לדעתי, זה שירות יוצא מן הכלל לילדים ואם יש למישהו שאלות, לך סמדר, אז - - -

<סמדר סגל: לבד אי-אפשר לקבל.

עמרם מצנע: אמרת.

עמרם מצנע: בסוף כשלא תקבלי תשובות מאף אחד, תפני אלי.

<סמדר סגל: טוב.

עמרם מצנע: בסדר?

עמרם מצנע: אני רוצה לדבר רגע אחד על ההורים.

עמרם מצנע: אתה יודע, גדעון, גם זאביק יודע, אני מאוד בעד לחוקק חוק שייתן מעמד לארגוני ההורים ואנחנו מטפלים בזה.

עמרם מצנע: אני לא רוצה להגיד שזה מתקדם, כי עדיין יש כמה גורמים שצריך לשכנע אותם, לתת מעמד לארגוני ההורים ואז יש מעמד ויש לארגון, לוועד ההורים, אני קורא לזה, בבית-הספר, ביישוב המרכזי, יש לו מעמד והוא יכול להיות שותף בהתייעצות עם בית-הספר, והוא בהחלט בעל מעמד לדעתי, דרך אגב, אני עשיתי את זה בחיפה ובירוחם, כאשר קיבלנו את הטבלה הזו, אישרנו אותה עם ועד ההורים.

עמרם מצנע: ועד ההורים שותף להתלבטויות, לבעיות וגם לפיקוח.

עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שהנתון הזה, שיש מיליארדי שקלים עודף בבתי הספר, נראה לי דבר משונה והעונש שצריכים לקבל המנהלים זה על זה שהם לא השתמשו בכסף, לא על זה שהם לא החזירו אותו חזרה, אם יש דבר כזה.

<קריאה: כשאין שקיפות אז אי-אפשר לדעת לאן זה הולך.

<קריאה: אם יש כאלה זה תקציבים של השלטון המקומי שמועברים לבתי ספר בניהול עצמי.

עמרם מצנע: אני חוזר.

עמרם מצנע: ראוי ורצוי, עד שיחוקק החוק הזה, להתייעץ עם ועד ההורים הבית ספרי, ואני יודע שיש ועדי הורים שעושים את זה ומשרד החינוך גם מעודד את זה ואני שומע הרבה פעמים שמנהל לא רוצה לתת נתונים לוועד ההורים, משרד החינוך בהחלט לא עומד אחרי ההתנהגות הזו של חלק קטן מהמנהלים בדברים האלו.

עמרם מצנע: שלוש.

עמרם מצנע: אני גם אישית חושב שנכון יותר וזה אני מפנה לשלטון המקומי, שלא בתי הספר יעסקו בגבייה.

עמרם מצנע: בחיפה ובירוחם, שעליהם היה לי השפעה מסוימת, לא גובים בתי הספר אלא העירייה.

עמרם מצנע: יש לה מערכת משלה, יש לה מערכת מסודרת משלה וזה גם נכון שהם יגבו את זה, כי זה בעצם תשלומים שבאים מסמכותו, בסוף, של השלטון המקומי.

עמרם מצנע: ולא צריך להטיל את זה על בתי הספר.

עמרם מצנע: תשלומי יתר.

עמרם מצנע: בתי ספר ייחודיים.

עמרם מצנע: תראו, זה נושא שעומד בפני עצמו.

עמרם מצנע: אני יודע שיצא חוזר מנכ"ל שלחלק מבתי הספר מנחית גרזן חד מדי בעייתי ולכן משרד החינוך, אני יודע כי אני הייתי מעורב בכמה בתי ספר, מנהל ממש דיונים פרטניים, בין אם זה ליישוב ובין אם זה לבית ספר ייחודי כזה או אחר, כדי לתת זמן, שנתיים, שלוש, כדי להתכנס לתשלומים כפי שאותו חוזר מנכ"ל מכתיב.

עמרם מצנע: ואני מניח שאם יסתבר שצריך לעשות תיקונים, יעשו תיקונים.

עמרם מצנע: אבל אי אפשר להחזיק את המקל הזה בשני הקצוות.

עמרם מצנע: מצד אחד, לגבות מההורים סכומי עתק ומצד שני, כמובן, לחפש חינוך דיפרנציאלי.

עמרם מצנע: אני גם יודע, מהדיון שהיה בשבוע שעבר עם שר החינוך בנושא תשלומים דיפרנציאליים, תקצוב דיפרנציאלי, שראש עיריית ירושלים נתן הסבר די משכנע על איך הוא מתכוון, בעזרת משרד החינוך, קיבל הקצאה כספית לא רעה ממשרד החינוך, כדי לעשות בתוך העיר, תשלומים דיפרנציאליים מתאימים שבאמת מתחשבים בשכונות ובבתי הספר.

עמרם מצנע: זה בהחלט כיוון ראוי.

עמרם מצנע: בכלל, דרך אגב, אין ראש רשות שלא עושה תשלומים דיפרנציאליים ברשות שלו.

עמרם מצנע: מה, אני נתתי לבית-הספר הריאלי, או עירוני ה', לא קיבל ממני פרוטה ובית-ספר בקריית אליעזר ובנווה דוד, קיבלו ים של כסף.

עמרם מצנע: זה חלק ממה שעושות הרשויות וגם הממשלה נדרשת לעשות אותו דבר.

עמרם מצנע: לשאלה שעלתה פה, הטבלה כפי שהיא, היא מחייבת כסכומים מרביים ואי אפשר, זאת אומרת אסור למנהלת להעביר או למערכת החינוך, להעביר תשלומים ממקום למקום.

עמרם מצנע: אי אפשר, אבנר, זה תשובה אליך, ואליך תומר, אי אפשר לקחת כספים הנגבים עבור סל תרבות ולתת יותר כסף לטיולים.

עמרם מצנע: ולכן זה נקבע לא כסכום גלובאלי, אלא כסכומים מיועדים.

<אבנר שטראוס: אבל זה קורה בפועל.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי שזה לא קורה.

עמרם מצנע: תראו, משרד החינוך - - -

<אבנר שטראוס: אין אכיפה.

עמרם מצנע: מקים אגף לאכיפה.

עמרם מצנע: משרד החינוך מקים אגף לאכיפה.

עמרם מצנע: אני חושב שכל מי שטוען שאין אכיפה – צודק, צריך הרבה יותר אכיפה.

עמרם מצנע: אני כבר אמרתי פעם – בואו נעשה בכנסת שנת שמיטה מחקיקה, ונאכוף.

עמרם מצנע: קודם כל, צריך לאכוף, אחר-כך לחוקק חוקים.

עמרם מצנע: אבנר, יש ל ראייה מאוד מאוד צרה של עניין סל תרבות.

<אבנר שטראוס: נכון.

<אבנר שטראוס: צר עולמי.

עמרם מצנע: אבנר, אם היית בדיון שעשינו לפני חצי שנה על סל תרבות, היית רואה שאנחנו ממליצים להגדיל את סל התרבות כי חלק, כי רוב היישובים בארץ והתלמידים לא נהנים בכלל מסל תרבות כי הם לא נמצאים שם ולכן סל תרבות ראוי, ראוי שיהיה בכל בתי הספר ובכל היישובים.

<אבנר שטראוס: אבל השאלה - - -

עמרם מצנע: אבנר, אבל אני לא מנהל דיון.

<אבנר שטראוס: ברור.

<אבנר שטראוס: אבל אני הייתי.

עמרם מצנע: בסדר.

<אבנר שטראוס: זה מה שהיה דרך אגב גם לפני חצי שנה.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: הדבר האחרון, אני זוכר שנים שהאישור הזה היה ניתן ערב פתיחת שנת הלימודים וזה בהחלט מקשה על מערכת החינוך, על ההורים, ולכן גם בשנה שעברה קיימנו את זה כבר ביוני.

עמרם מצנע: השנה ביולי.

עמרם מצנע: יש חשיבות לאשר את זה בזמן, כדי שהמערכות, הגבייה וכל המערכות, יכולות להכין את עצמן כמו שצריך.

עמרם מצנע: לסיכום.

עמרם מצנע: אני אמליץ לחבריי לאשר את ההצעה כפי שהוגשה על ידי משרד החינוך ואנחנו בהחלט מתחייבים לעשות את כל שביכולתנו, כדי לשנות באותם סעיפים, אותם דברים שאני דיברתי עליהם, לקראת השנה הבאה.

שמעון אוחיון: וגם לקדם הצעה.

עמרם מצנע: כן, ודאי, ודאי.

<יצחק קדמן: הערה טכנית, אפשר?

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: קצר.

<יצחק קדמן: קצר מאוד, אבל זה חשוב לכם לפני ההצבעה.

<יצחק קדמן: דיברתי עם מנכ"לית משרד החינוך השבוע.

<יצחק קדמן: ביקשתי ממנה לתקן את הטבלה בשני מרכיבים טכניים.

<יצחק קדמן: האחד – תוקן ונאמר שזה תשלומים מרביים ולא היה כתוב קודם.

עמרם מצנע: השני, לא לשים סך-הכל.

<יצחק קדמן: השני, לא לשים סך הכל.

<יצחק קדמן: אז הם השאירו את השורה של סך הכל ומחקו את המילים סך הכל.

<יצחק קדמן: לא לזה התכוונתי.

עמרם מצנע: בסדר.

<יצחק קדמן: אתה אמרת את זה נכון, אין העברה מסעיף לסעיף.

<יצחק קדמן: המשמעות של סך הכל לא רלוונטית פה.

עמרם מצנע: לא, הסך הכל נותן - - -

<יצחק קדמן: היא לא רלוונטית פה כי זה כולל רשות עם חובה, זה כולל - - -

עמרם מצנע: אבל זה נותן להורה, נותן להורה, בין אם בגן ובין אם בקדם יסודי, נותן לו יכולת לראות מהו הסכום.

עמרם מצנע: מה איכפת לו ממה זה מורכב?

עמרם מצנע: בסדר, ההערה ברורה.

עמרם מצנע: כן, ישראל.

<ישראל אליסף: אני רק רוצה לבקש, לגבי הסיפור של הייחודיים, אני לא יודע, אולי נשכח.

<ישראל אליסף: אנחנו נורא נורא מבקשים שהוועדה תמליץ למשרד החינוך שיהיה נציג של ארגוני ההורים וארגוני המנהלים בוועדה שקובעת מיהו ייחודי.

עמרם מצנע: אני לא יכול להמליץ.

עמרם מצנע: אני יכול רק לומר ואמרתי את זה מקודם ולזה התכוונתי, שאני ממליץ לשתף את ההורים בכל מה שאפשר וניתן.

עמרם מצנע: אני לא יכול להמליץ להוסיף חבר בוועדה כזו או אחרת.

עמרם מצנע: חברים, אני מציע שאנחנו נאשר בהצבעה את הצעת תשלומי הורים המרביים לשנת הלימודים תשע"ה, כפי שהוגשה על-ידי שר החינוך.

שמעון אוחיון: בכאב לב.

רות קלדרון: בכאב לב, חייבים להגיד.

עמרם מצנע: אני מעלה להצבעה.

עמרם מצנע: בעד הצעת תשלומי הורים לשנה"ל תשע"ה – רוב

עמרם מצנע: נמנעים – אין הצעת תשלומי הורים לשנה"ל תשע"ה אושרה חברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.