ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 258, 2014-08-11 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, נפתח בחובת התייעצות עם הוועדה של שר החינוך בנושא הוראות סעיף 7ב לחוק לימוד חובה, התש"ט – חוק לימוד חובה הוא כבר מ-1949.

עמרם מצנע: סעיף ב' שלו אומר ששר החינוך נדרש לפרסם ברשומות מדי שנת לימודים צו שעניינו חלוקת ההשתתפות התקציבית בין המדינה לבין השלטון המקומי לגבי קיום מוסדות החינוך הרשמיים, וזאת לאחר שהשר נועץ בשר הפנים – ואת זה הוא כבר עשה – חלה עליו חובה להתייעץ עם ועדת החינוך.

עמרם מצנע: המנכ"לית, בבקשה.

<מיכל כהן: כפי שמוצג לפניך, אין שינוי בשיעורי ההשתתפות בין השלטון המקומי לבין משרד החינוך.

<מיכל כהן: יש פה שינויים קלים בהגדרות, שאם תרצה שניכנס אליהם נבקש מהלשכה המשפטית.

<מיכל כהן: כמו כן, בשנת הלימודים הבאה אנחנו מתחילים את הנושא של התקצוב הדיפרנציאלי, ובבוא העת נגיע גם למה שמטריד אותך-אותנו – הנושא של המצ'ינג.

<מיכל כהן: אבל כרגע, בשנת הלימודים הקרובה, אנחנו מתחילים בתקצוב דיפרנציאלי בשעות ובשיעורי השתתפות זהים לשנת הלימודים הקודמת.

<מיכל כהן: העניין עבר אישור והתייעצות עם שר הפנים.

<מיכל כהן: אין לי מה להוסיף.

עמרם מצנע: שלטון מקומי, בבקשה.

<מיכל מנקס: אנחנו מאשרים את קיום ההיוועצות ואת אחוזי ההשתתפות.

<מיכל מנקס: הערנו, וזאת היתה תקוותנו, שנוכל לפתוח את הדיון על אחוזי ההשתתפות.

<מיכל מנקס: אנחנו מניחים שזו לא השעה.

עמרם מצנע: מישהו רוצה להתייחס לזה?

עמרם מצנע: בבקשה, הייעוץ המשפטי של הוועדה.

<עידו בן יצחק: יש שינוי אחד ביחס לצו הקודם, בנושא של עובדי סיוע.

<עידו בן יצחק: בצו הקודם אחוז ההשתתפות בכל בתי-הספר היה 87% מעלות משרתם, וזה מתייחס לחטיבת הביניים בלבד.

<עידו בן יצחק: כלומר, בשאר בתי-הספר, על פניו, לא.

<עידו בן יצחק: זה בסעיף 2(1)ה, תחת "שירותים נלווים".

<מיכל מנקס: היה שינוי טרמינולוגי.

<עידו בן יצחק: ויש גם שינוי בהגדרה של "עובד סיוע".

<עידו בן יצחק: הגדרה של עובד סיוע היום, לפי הצו המוצע, הוא: טכנאי מעבדה, מתאם מחשוב בית-ספרי, מפעיל ציוד אורקולי, כולל ציוד דיגיטלי.

<עידו בן יצחק: בצו הקודם לא היה מונח "עובד סיוע", מצד שני ב"אחראי בחטיבות ביניים" היו: אחראי משק, מנהל חשבונות, כתבן, טלפן ועוד כל מיני דברים.

<לירן שפיגל: מדובר על שינוי נוסח ולמעשה על הבהרה של תמונת המצב.

<לירן שפיגל: בעלי התפקידים שאנחנו משתתפים בהם, כפי שמפורט בצו, הם באמת רק בחטיבת הביניים ולא בבתי-הספר היסודיים.

<לירן שפיגל: מבחינה זאת אין שום שינוי בין המצב בפועל לבין איך שהצו מבטא את הדברים.

עמרם מצנע: טוב.

עמרם מצנע: מה שאני רוצה להגיד זה שהוועדה לא שבעת רצון מכך ששנה אחר שנה השתתפות המדינה והשתתפות השלטון המקומי נשארת באותה רמה.

עמרם מצנע: חשבנו, ואנחנו מדברים על זה כבר מתחילת מושב הכנסת, שייעשה שינוי מרחיק לכת ומקיף בנושא ההשתתפות, בעיקר מהרשויות מהסוציו-אקונומי הנמוך.

עמרם מצנע: אנחנו עדים לכך פעם אחר פעם שרשויות מקומיות, בעיקר בין 1 ל-3 אבל גם פה ושם 4, לא מצליחות, כתוצאה ממצב כלכלי, למלא את תפקידן בכך שהן משתתפות בעלות של פסיכולוגים.

עמרם מצנע: הדברים שהגיעו אלינו היו בעיקר בנושא פסיכולוגים, ודווקא ברשויות האלה יש את הצורך הזה, וכמובן, בדברים נוספים.

עמרם מצנע: חשבנו ודיברנו על זה במהלך השנה, אני גם שוחחתי על זה עם שר החינוך לפני מספר שבועות.

עמרם מצנע: השר גם ביקש מהמשרד להכין עבודת מטה שתציג את המשמעויות בהחרגה של 1 עד 3 – ששם לא יהיה מצ'ינג בכלל – ו-4 לעשות דיפרנציאלי, אבל מוטה לטובת הרשויות המקומיות.

עמרם מצנע: אני חושב שצריך לעשות את זה, חבל שזה לא נעשה כבר.

עמרם מצנע: אני מבין, במה שאתם מביאים בפנינו, שאתם לא עומדים לעשות שינוי כזה במהלך השנה הזו.

עמרם מצנע: הוועדה מוצאת לנכון להעיר על כך שיש לעשות בעניין הזה שינוי.

עמרם מצנע: אילו זה היה צריך להגיע לאישורנו לא היינו מאשרים, אבל מאחר שפורמלית זו היוועצות אין לנו אלא ברירה לקבל את מה שאמרתם.

עמרם מצנע: נועצתם אתנו, אבל אני מוצא לנכון להעיר את ההערה הזו.

עמרם מצנע: אפשר לפתוח את זה גם במהלך השנה, אם רוצים, ובטח לקראת השנה הבאה.

<מיכל כהן: אני בהחלט חושבת שפנינו מועדות לסיפור של שינוי גם בנושא של המצ'ינג.

<מיכל כהן: התחלנו, כפי שאמרתי, בתקצוב הדיפרנציאלי שהוא המאסה הקריטית של תקציב מערכת החינוך.

<מיכל כהן: תראו אותו כבר בתשע"ה, שהאוכלוסיות המוחלשות יקבלו יותר.

<מיכל כהן: זה תהליך חמש-שנתי.

<מיכל כהן: אני חושבת שזו פריצת דרך, כפי שהיושב-ראש אמר באחת הוועדות.

<מיכל כהן: זה מעולם לא החל ואנחנו מתחילים.

<מיכל כהן: צריך לזכור שמתקציב משרד החינוך 90% מהתקציב הוא תקציב של שעות ושכר, ושם בחרנו להתחיל את הדיפרנציאליות.

<מיכל כהן: עדיין יש לנו את אותם 10%, שאני חושבת שזה לא נופל על אוזניים ערלות.

<מיכל כהן: להיפך, לפי הנחיית שר החינוך, כפי שאמרת, פנינו לנושא הדיפרנציאלי גם בתוכניות התוספתיות.

<מיכל כהן: צריך לומר שגם שם יש מידה של דיפרנציאליות, אבל מה שבעיקר קלקל את השיפוע הדיפרנציאלי זה דווקא הקצאות השעות, ולכן התחלנו שם.

<מיכל כהן: נגיע גם לזה.

עמרם מצנע: טוב.

עמרם מצנע: עמיתי חברי הכנסת, רוצים להעיר משהו?

יעקב אשר: אני רוצה להצטרף לרוח הדברים שאמרת - מזה ומזה אל תנח ידיך, בגלל שברגע שהולכים על עיקרון של דיפרנציאליות הוא צריך ללכת בצורה רוחבית, ויש היגיון כי יש גם השלמה בין הדברים.

יעקב אשר: אני חושב שהיה ראוי שיהיה הבדל באשכולות בין הערים.

יעקב אשר: אבל אני חושב שיש נקודה אחת שאני חושב שצריך לשים אליה לב, שבכל החישובים שעושים על ההוצאות שיש, המחירים או ההשתתפות לא התעדכנו מבחינה תקציבית, לפחות בכל מה שקשור לחשמל וכל הדברים האלה, שהם ההשתתפות בין הרשות לבין משרד החינוך.

יעקב אשר: זה לא התעדכן, לדעתי, משנת 2003.

עמרם מצנע: מה שאתה אומר זה שהעלויות עלו אבל המחירים הנומינליים - - -

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: עלויות של חשמל, עלויות של אחזקה, ואני חושב שזה דבר שצריך לקחת בחשבון.

יעקב אשר: לדעתי, אם אני זוכר טוב מתפקידי הקודם, משנת 2003 לא התעדכנו המחירים.

יעקב אשר: כדוגמה, לא חשמל ולא דברים ולא דברים מהסוג הזה, שזה לב העניין של ההשתתפות, מעבר לשעות ולדברים שדיברה עליהם המנכ"לית.

יעקב אשר: אני מבקש לקחת את זה בחשבון עד כמה שאפשר, אם זה היה עוד יכול להיות לפתיחת השנה הזאת.

יעקב אשר: זה דבר שבסופו של יום זו הדילמה הכי קשה של ראשי רשויות, הרי אתה יודע את זה בדיוק כמוני.

יעקב אשר: ראש רשות תמיד מתחבט בין להיות זה שמשקיע הכי הרבה בחינוך לבין להיות זה שמחר לא מקבל איזשהו אות קלון ממשרד הפנים על זה שהוא לא מנהל היטב את תפקידו.

יעקב אשר: בסופו של יום הדברים הללו שוחקים, וברור שראש עיר בסוף נותן את זה.

יעקב אשר: אבל אני חושב שהמדינה, הממשלה, משרד החינוך צריך לעדכן גם את ההוצאות האלה של הרשויות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שזה בגלל שהגעתי באיחור – אבל מה חדש בצו הזה לגבי - - -?

עמרם מצנע: אין חדש.

יעקב אשר: זו הבשורה הפחות טובה.

עמרם מצנע: האיחור לא מנע מזה שאין חדש.

אחמד טיבי: לא הפסדתי, אתה אומר.

יעקב אשר: אם היה חדש היית מרוויח, אולי.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: גם אתה.

עמרם מצנע: קיימנו את חובת ההתייעצות.

עמרם מצנע: אדוני שר החינוך, בוקר טוב.

יעקב אשר: לגבי עדכון המחירים, אפשר - - - ?

עמרם מצנע: זו החלטה של הממשלה.

יעקב אשר: יש היגיון?

עמרם מצנע: אין עדכון מחירים.

עמרם מצנע: אנחנו עוברים לנושא המרכזי ומקיימים הבוקר את המפגש, שהוא כבר מפגש מסורתי, עם הנהלת משרד החינוך, בראשות שר החינוך והמנכ"לית, כדי להציג בפנינו את היערכות משרד החינוך לפתיחת שנת הלימודים.

עמרם מצנע: אנחנו עומדים לפני תחילת שנת הלימודים תשע"ה.

עמרם מצנע: קודם כול, אני רוצה לציין, אדוני שר החינוך, נמצאים פה רבים מאנשי משרד החינוך ומהנהלת משרד החינוך, ששנת תשע"ד התאפיינה בשיתוף פעולה חיובי, פורה ותכליתי בין משרד החינוך לוועדה.

עמרם מצנע: יש לא מעט דברים שעלו על הפרק, קיבלו תשובה, קיבלו פתרון ואנחנו בדרך של התמודדות עם נושאים רבים ומגוונים, ואני מקווה שגם שנת תשע"ה תהיה כזו.

עמרם מצנע: המשך מבצע "צוק איתן" והעובדה שתושבי המדינה בכלל, אבל בעיקר בדרום - ואם מתמקדים יותר, אז יישובי עוטף עזה - נמצאים תחת איום רקטות ומחויבים במשטר מיוחד של פיקוד העורף, מחייב אותנו להניח – אני מקווה שההנחה הזו תתבדה - שפתיחת שנת הלימודים תהיה שונה ומוגבלת באם לא תהיה הסדרה עד המועד הזה.

עמרם מצנע: אני מקווה שנשמע ממשרד החינוך, ואני רואה פה את פיקוד העורף, בנושאים האלה.

עמרם מצנע: שנת הלימודים תשע"ה היא שנה של תחילת מימוש רפורמות, ועל כך נשמע בוודאי משר החינוך.

עמרם מצנע: דרך אגב, דיון בנושא פתיחת שנת הלימודים במוסדות האקדמאיים נקיים בנפרד, וגם שם יש לא מעט רפורמות ושינויים שקשורים קשר ישיר לשינויים והרפורמות בחינוך העל-יסודי והמשילות, שעדיין לא הגיעה אלינו, אבל בהחלט בשנה הבאה נעסוק בזה, גם בנושאים של המכינות הקדם-אקדמיות.

עמרם מצנע: נושאים רבים בהחלט עלו, נדבר עליהם כאשר נקיים את הישיבה.

עמרם מצנע: הייתי רוצה לשמוע מכם, שר החינוך, על קשיים צפויים לקראת פתיחת שנת הלימודים ודרכי ההיערכות אליהם, ואני מדבר מעבר להיערכות "צוק איתן", אלא באיומים על השבתות כאלה ואחרות ונושאים שעדיין לא הגיעו לפתרונם לקראת שנת הלימודים הקרובה.

עמרם מצנע: גם אנחנו, בוועדה, ואני מניח שנציגי הציבור שנמצאים כאן, מודעים לכך שאין שום דרך בעולם לפתור את כל הבעיות במחי יד אחת – לא בשנה אחת, לא בשנתיים.

עמרם מצנע: השאלה שאנחנו צריכים תמיד לתת עליה תשובה היא עד כמה אנחנו נמצאים בכיוון של שיפור, של התקדמות, של שינויים לטובה במערכות השונות.

עמרם מצנע: הצגת בפנינו לפני מספר שבועות את נושא הלימודים, החינוך ודרכי הוראה משמעותיים השונים.

עמרם מצנע: אנחנו מברכים על החתימה על ההסכם עם ארגון המורים העל-יסודיים ועם השלטון המקומי על הנושאים שעומדים על הפרק, ונשמח לשמוע מכם.

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: ברשותך, נגביל את ההצגה שלכם עד 35–40 דקות, כדי לתת אחר כך אפשרות למשתתפים להתייחס.

עמרם מצנע: בבקשה.

שי פירון: בוקר טוב.

שי פירון: אם ככה, אקצר מאוד מאוד מאוד ואתן למנכ"לית לעשות הצגה מקצועית.

שי פירון: קודם כול אני להודות לך, חבר הכנסת עמרם מצנע, על היכולת שלנו לנהל את הדברים במהלך השנה האחרונה.

שי פירון: בשל לחץ הזמן, כי יש מיליון נושאים שעומדים על הפרק, אעשה את זה מאוד בקיצור ואני מניח שנפספס הרבה מאוד דברים, אבל זאת החלטתך ואני מכבד אותה.

שי פירון: אנחנו מתחילים את השנה באופן כזה שכדאי מאוד לעמוד על הדברים שאמרנו בשנה שעברה, איך אנחנו רוצים להתכונן לקראת השנה הבאה, ולבחון בצורה מאוד פשוטה ובהירה האם ההתחייבויות שעמדנו עליהן בהצגת התוכנית האסטרטגית במהלך החופשה הגדולה הקודמת התקיימו או לא.

שי פירון: זאת בעצם השאלה העמוקה שאותה אנחנו צריכים לבחון, ואציג את זה באופן הבא.

שי פירון: הגענו למסקנה שבמערכת החינוך הישראלית יש מצד אחד כוחות מרובים וטובים ומצד שני יש בה הרבה מאוד מוקדי חולשה או אתגרים שחייבים להתמודד אתם כדי להגיע לשיפור משמעותי במערכת החינוך הישראלית.

שי פירון: כשאני מדבר על מערכת החינוך הישראלית אני מדבר על שלושה מעגלים: המעגל הראשון הוא מעגל הפערים; המעגל השני הוא מעגל ההישגים – וזה מעגל שצריך לדבר עליו, אי אפשר להתחמק ממנו; והמעגל השלישי זה מעגל של כל מה שנכנס תחת הסוגיה של חינוך ערכי, של מחויבות לערכים, למידות מתוקנות, לאתוס לאומי ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: כל מה שאנחנו מנסים לעשות זה להתמודד עם שלושת הדברים הללו.

שי פירון: אני מודע לעובדה שבנוהג שבעולם עדיף לקחת נקודה אחת, להתעסק בה, להציג הישגים בה ולהראות הצלחה מסוימת כזאת או אחרת.

שי פירון: אפשר לקחת את אחד מהיעדים שהצגתי עכשיו - אפשר לקחת יעד של העלאת הישגים, אפשר לקחת יעד של חינוך ערכי.

שי פירון: בדרך כלל, בנוהג שבעולם, אנחנו לא נוהגים לקחת כמה וכמה יעדים במכה ולהציג אותם קדימה.

שי פירון: אני תופס את הדברים אחרת, משלושה טעמים.

שי פירון: הטעם הראשון הוא: חינוך זה גלגל שיניים; נגעת רק בהישגים ולא נגעת בערכים, נגעת רק בערכים ולא נגעת בצמצום פערים, לא עשית שום דבר.

שי פירון: הסיבה השניה היא משום שאני חושב שכל ילד הוא ילד רק פעם אחת, וכאשר אתה אומר: טוב, אטפל עכשיו רק בדבר מסוים – בשביל מאות אלפי הילדים שנמצאים עכשיו במערכת זו לא תשובה טובה.

שי פירון: הדבר השלישי, משום שאני חוזר כל הזמן על המשפט שחינוך זה לא פודינג, ושום דבר אמיתי בחינוך לא קורה מיד.

שי פירון: אין דבר אחד בחינוך שהוא לא תהליך ארוך טווח, וזו צריכה להיות אחת מהנחות היסוד של כל מה שאנחנו מדברים עליו.

שי פירון: אנחנו מדברים על תהליכים ארוכים.

שי פירון: אנחנו מדברים על משהו שהוא מנוגד לכאורה ל-DNA של המילה "קדנציה".

שי פירון: רוב הדברים שאנחנו מציגים, לא נראה את פירותיהם במהלך הקדנציה הראשונה.

שי פירון: לא נראה אותם משום שהם דברים ארוכי טווח, משום שהם נועדו לעשות שינוי אמיתי בשיח.

שי פירון: לכן מה שאנחנו רוצים להציג זה שאנחנו מתמודדים עם הרבה מאוד דברים שמערכת החינוך לא התמודדה אתם הרבה מאוד שנים או התמודדה אתם באופן חלקי או התמודדה אתם בצורה מסוימת, שמסיבות תרבותיות וחברתיות לא הוכיחו את עצמם וצריך לנסות לייצר איזשהו מבנה הוליסטי.

שי פירון: כדי שזה יצליח צריך לומר את הדברים הבאים.

שי פירון: דבר ראשון, צריך המון הקשבה והמון המון שיח.

שי פירון: אני חושב שמספר האנשים שאני פוגש ברמה האישית – כל אחד שלא פוגשים אותו חושב שלא פוגשים אף אחד, אבל ברמה המהותית אני יכול לומר שנפגשנו עם עשרות אלפי אנשים.

שי פירון: עשרות אלפי אנשים, אני לא מגזים.

שי פירון: מי שיודע מה אני עושה בערבים – מעגלים, מעגלים, מעגלים ממקום למקום לשיח על חינוך.

שי פירון: ומי שהיה במעגלים האלה יודע שהדבר שמאפיין אותן זאת העובדה שאני כמעט לא מדבר.

שי פירון: המטרה להגיע למקומות ולשמוע עוד ועוד ועוד אנשים ולנסות לראות איפה זה עומד.

שי פירון: דבר שני, מעבר להקשבה ולענווה, זאת ההבנה שבלי קואליציה זה לא יעבוד.

שי פירון: הזכרת, אדוני היושב-ראש, את ההסכם עם ארגון המורים.

שי פירון: אני רוצה לציין שני דברים: אחד, למדינת ישראל יש מורים נהדרים.

שי פירון: בסופו של דבר, השדרה המרכזית של עובדי החינוך בישראל היא שדרה מחויבת שממש מוסרת את הנפש, לפעמים בתנאים לא מיטביים, כדי להגיע להישגים מקסימליים.

שי פירון: חלק מהשיח לשיפור ולאיכות החינוך בישראל תלוי גם בשיח שלנו אודות המורים ואודות מעמדם.

שי פירון: ככל שנדבר יותר בשבחם של מורים, לא בדיבור לא נכון אלא בדיבור אמיתי, וככל שנדגיש את מרכזיותם ואת היותם כוכבי התרבות המרכזיים שלנו ואת היותם סוכני השינוי המרכזיים, הסיכוי להצליח הוא גדול יותר.

שי פירון: אני רוצה לומר שיש לנו שני הישגים.

שי פירון: האחד, הזכרת אותו והוא הישג חשוב מאוד, הוא הסכמה עם ארגון המורים, חתמנו על הסכם יחד עם השלטון המקומי.

שי פירון: אבל לא פחות חשוב מכך – בלי שאפרט עכשיו – הגענו להסכמות בין הסתדרות המורים לבין ארגון המורים.

שי פירון: נמצא את הזמן הראוי להציג את זה.

שי פירון: ימי המלחמה מונעים מאתנו להוציא דברים טרם זמנם, אבל יושבים פה נציגים של שני הארגונים - - -

עמרם מצנע: מגיעים לפרופורציות.

שי פירון: כן.

שי פירון: נפתח את השנה הבאה גם בהסכם עם ארגון המורים בכל מה שקשור לרפורמת "ישראל עולה כיתה", אבל גם בהסכמות, בהתאמות בין הארגונים השונים, שבבוא העת נציג אותם בצורה מפורטת, ויש בהם כדי לאפשר פתיחת שנת לימודים במערכת כולה, מגן הילדים ועד ההשכלה הגבוהה, מתוך תיאום מלא בין הארגונים השונים ומתוך פתח לתקופה חדשה שיש בה הרבה הרבה סיכוי.

שי פירון: אני לא נוהג להחמיא מן השפה ולחוץ, אבל אני לא יכול שלא להחמיא גם לרן וגם ליוסי על האחריות המאוד מאוד גדולה שהם גילו במהלך החודשים האחרונים.

שי פירון: התנהל שיח מאוד פתוח, מאוד אמיץ, שם את הכול על השולחן, אבל בסופו של דבר אני חושב שגם ברמת החינוך העל-יסודי מול ארגון המורים וגם ברמת כלל המערכת, כולל הרצף השש-שנתי של חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, אנחנו מציגים מערכת חדשה, ונציג אותה בפרוטרוט.

שי פירון: אני מקווה מאוד שתהיה בה בשורה גדולה למערכת.

שי פירון: מה אנחנו רוצים לומר?

שי פירון: אנחנו רוצים לומר שהסיפור הוא בכלל לא מערכת החינוך, הסיפור הוא החברה הישראלית ובתוך החברה הישראלית קרו שני תהליכים מאוד מאוד מסוכנים.

שי פירון: התהליך האחד הוא העובדה שהחברה נכנסה למצב שבו מה שלא מדיד לא קיים.

שי פירון: כשמדברים על חינוך ובודקים חינוך כמו מאזן של חברת הייטק מגיעים לתוצאות בעייתיות מאוד, כי כשמודדים חינוך רק לפי פרמטר אחד, שהוא אחוז ההצלחה בבחינות בגרות כאלה ואחרות, ולא בודקים פרמטרים נוספים, כגון: שילוב, נשירה, מגויסות התגייסות לצרכים של החברה הישראלית ועוד שורה ארוכה של דברים, מייצרים חברה שהופכת את החינוך שלה למאזן בבורסה, למאזן של חברה.

שי פירון: זה נובע, בין היתר, גם מחוסר האמון שלנו בעצמנו, כמערכת חינוך, ההורים בנו, אנחנו בכולם, ואז המערכת משתמשת בבחינות הרבות ככלי לבריחה מעיסוק בשאלות המהות של מערכת החינוך.

שי פירון: אנחנו חושבים שהגיעה העת להחזיר את הלמידה והחינוך למערכת החינוך.

שי פירון: זו בעיה מאוד גדולה, כי בחברה שלנו התרגלנו לדבר על דברים מדידים, אז אם אגיד שאני רוצה לעלות בחמש נקודות – כולם יודעים מה אני אומר.

שי פירון: אם אני אגיד שאני רוצה שילמדו יותר; אם אגיד שאני רוצה סקרנות גדולה יותר; אם אגיד שאני רוצה מחויבות עמוקה יותר לשיח חינוכי; אם אגיד שאני רוצה שבבית-הספר תהיה אווירה מאפשרת; אם אני רוצה להגיד שאני רוצה שבבית-הספר תהיה אווירה נעימה והוליסטית; אם אגיד שאני רוצה שכל ילד ירגיש עטוף, מקשיבים לו והוא מוּכל; אם אגיד שאני רוצה לפתח אתוס ציוני כזה או אחר, אז נגיע למצב שיגידו: טוב, אבל תגיד משהו מדיד, כי זה לא בטבלה של האקסל שהתרגלנו לראות במקומון בסוף שנת הלימודים, אז למה בדיוק זה מתחבר?

שי פירון: לכן אנחנו מבינים שהשיח שאנחנו מדברים עליו הוא מצד אחד משהו שברמה הרומנטית כל אחד היה רוצה לראות, אבל כל אחד גם היה רוצה לראות תרגום מיידי לפעולות.

שי פירון: במהלך השנה האחרונה הדבר המרכזי שעשינו זה תרגום של החזון לשורה של פעולות שמביאה לידי ביטוי את העניין.

שי פירון: בעיה אחת זו התפיסה המדידה של המערכת.

שי פירון: הבעיה השניה זו העובדה שכחלק מתהליכים פוסט-מודרניים שעוברים על העולם בכלל ועל החברה הישראלית, שהיא חברה מרובת שבטים, בפרט הגענו למציאות שבה אין אמת ושום אמיתה לא מחייבת אף אחד, ואמת של קהילה מסוימת מאיימת על הקהילה השניה.

שי פירון: הניסיון הוא לבנות איזושהי שדרה מרכזית של מערכת החינוך הישראלית, שאומרת שני דברים: האחד, יש דברים שהם הבסיס, הם האתוס, הם הליבה של החברה הישראלית.

שי פירון: הדבר השני: יש לנו יכולת לשמוע גם אמירות אחרות.

שי פירון: היכולת לייצר מערכת שמצד אחד היא מאוד נחושה ומצד שני מאוד נינוחה; מצד אחד יודעת מה היא רוצה לומר ומצד שני מאפשרת לומר דברים מגוונים, שתי המטרות הללו - גם הגדרה מחודשת של עולם המדידה ומרכזיותו במערכת החינוך וגם היכולת לייצר ליבה לצד פלורליזם - עומדים במוקד של הרצון לשנות באופן דרמטי קודם כול את ההגדרה של מה הוא בית-ספר, מה הוא חינוך ואיך אנחנו רוצים שמדינת ישראל תיראה.

שי פירון: בתפקידי הקודם, ב"הכול חינוך", פגשתי את מי שהוביל את זה, מקינזי, והוא אמר שהתנאי שלו לעבוד אתי זה שלא אשתמש לעולם במשפט הבא; המשפט שהוא ביקש שלא אומר לעולם הוא: "בישראל זה אחרת".

שי פירון: אנחנו לא יכולים שלא לשאול את עצמנו למה יש כאן בין פי חמישה או פי עשרה יותר אירועי בחינה מאשר בכל מדינה אחרת.

שי פירון: אנחנו לא יכולים להתחמק מהשאלה הזאת, אנחנו חייבים לשאול את עצמנו למה זה קורה.

שי פירון: אני לא יכולים לשאול את עצמנו למה רמת הרגולציה פה שונה מרמת הרגולציה בכל מדינה אחרת; אנחנו לא יכולים לשאול את עצמנו למה רמת האמון של מערכת ההשכלה הגבוהה במערכת התיכונית שונה ממה שמקובל במדינות אחרות.

שי פירון: אין מדינה בעולם, למעט מדינה אחת – גם אדע להסביר למה – שתלמידיה צריכים לסיים 12 שנות לימוד, לעשות, נכון להיום, בין 25 ל-35 אירועי בחינה ואחרי שלוש שנים או ארבע שנים צבא ועוד שנת י"ג לספר להם שהם גם צריכים לבזבז עוד שנה ועוד כסף כדי לעשות גם בחינה פסיכומטרית.

שי פירון: אין מדינה כזאת בעולם.

שי פירון: אין מדינה כזאת, זה בדוק בכל קנה מידה אפשרי.

שי פירון: לכן, מה שאנחנו רוצים להציע עכשיו, בראש ובראשונה, זו תרבות אחרת למדינת ישראל, זה שיח אחר שאומר: פעם ראשונה יש לנו אמון במערכת החינוך, במובן העמוק של המילה.

שי פירון: אני מנהל שיחות ארוכות מאוד עם ראשי ההשכלה הגבוהה, ואחד הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לשנות אותם זה לדבר על רצף חינוכי.

שי פירון: לא עוד בתי-הספר הם חברת כוח האדם של ההשכלה הגבוהה – הם יגידו לנו מה הדרישות שהם רוצים מהעובד שיגיע אליהם – אלא צרף חינוכי עם אחריות הדדית, עם שיח הדדי, עם היכולת לייצר משהו כזה או אחר.

שי פירון: אשר על כן מיקדנו את עצמנו בשלושה מעגלים.

שי פירון: לא לפני שאומר: אי אפשר להספיק הכול, ויש עוד הרבה מאוד תחומים שלא נגענו בהם ויש עוד הרבה מאוד תחומים שנצטרך לעשות בהם עבודת עומק.

שי פירון: הם לא מעטים.

שי פירון: אבל בואו נאמר איך ארגנו את זה תחת שלוש כותרות.

שי פירון: הכותרת האחרת, כמו שאמרנו - למידה משמעותית.

שי פירון: למען הסר ספק, זה לא שלא היתה למידה משמעותית גם עכשיו וזה לא שאין מורים שעשו עבודת קודש גם עכשיו, וזה לא שאין הרבה בתי-ספר שהמציאו את עצמם והובילו - לא את ישראל, את העולם כולו בראייה לימודית יוצאת דופן.

שי פירון: זה לא המצב.

שי פירון: כשאני אומר "עוברים ללמידה משמעותית" אני מדבר עלי, על המשרד, על האפשור, על היכולת לתת כלים, על היכולת לראות בזה משהו שלא מתחרה בממסד אלא דווקא משרת את הממסד, ביכולת לתת לכל אחד ואחד לייצר מערכת שמביאה לידי ביטוי את מקומו.

שי פירון: אז קודם כול "ישראל עולה כיתה – עוברים ללמידה משמעותית" זה ערוץ אחד שמדבר על פדגוגיה.

שי פירון: צריך לומר שבישראל כבר הרבה שנים לא היתה רפורמה מקיפה בתחום הפדגוגי, של מה היא הוראה, מה הוא שיעור, מה היא בחינה, איך בוחנים, מה תחומי הלמידה.

שי פירון: על המשפט הזה אין ויכוח – שכבר שנים רבות לא היתה רפורמה פדגוגית רחבה בישראל.

שי פירון: היו רפורמות מבניות כאלה ואחרות, היו רפורמות תקצוב כאלה ואחרות, היו רפורמות רבות וחשובות, רפורמת החיטוב, שעדיין משום מה לא הושלמה, וכהנה וכהנה.

שי פירון: היו דברים כאלה בחינוך.

שי פירון: אבל רפורמה שאומרת: אנחנו במאה ה-21, יש אתגרים מאוד מאוד לא פשוטים שבית-הספר נאבק בהם.

שי פירון: ואני רוצה לומר אמירה שלא נוגעת למורים, היא נוגעת למשרד החינוך: אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע אם רוצים שבית-הספר יהיה רלוונטי או לא רלוונטי; אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע אם אנחנו רוצים שהמעשה החינוכי יהיה מעשה מעצב; אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע האם אנחנו רוצים שמערכת החינוך תהיה משהו שמניף ומרים את מדינת ישראל לגבהים חדשים או לא.

שי פירון: אנחנו כל הזמן מתענגים על תוצאות של הדורות הקודמים, מזכירים לנו את חתני פרס נובל וכו'.

שי פירון: זה לא יציר המערכת הנוכחית.

שי פירון: יש לנו איזה מין פתרון כזה – חרדים וערבים.

שי פירון: אבל גם אם נזיז את החרדים והערבים החוצה מהמספרים ונשווה מצוינים למצוינים, בלי חרדים ובלי ערבים, אנחנו לא במקומות מספיק טובים.

שי פירון: זה לא נובע בגלל שהמורים לא טובים, זה נובע בגלל שאנחנו צריכים לעשות איזשהו שינוי בחשיבה ובתודעה מגן הילדים ועד התיכון והשאלה היא מה הן מטרות הלמידה, מה הן מטרות החינוך ואיך מובילים את הדברים קדימה.

שי פירון: חשבתי לתומי, ואני אומר לתומי באמת, שהתהליך צריך להיות הרבה יותר מהיר, ושגיתי בכך.

שי פירון: אני חושב שהתהליך הוא לא מהיר אבל הוא מותאם ליכולת התנועה של המערכת, משום שכשאנחנו מדברים על בעיות של אמון הן על כל המערכת ואך טבעי הוא שכל מנהל ומורה יגיד: ומי תוקע לידי שבעוד שנתיים ובעוד שלוש וכו'.

שי פירון: לכן הלכנו על מתווה שמדגיש קודם כול הפחתה דרמטית במספר אירועי הבחינה שילד נבחן, הן ביסודי במסגרת בחינות המיצ"ב – אנחנו עוברים לבחינה של פעם בשלוש שנים, בלי כל מיני תרגילים של פנימי, חצי פנימי, רבע פנימי, חיצוני.

שי פירון: פעם בשלוש שנים, נקודה, כמקובל ברוב המדינות המתוקנות בעולם.

שי פירון: בשאר הזמן, יש שנתיים כדי לבנות תוכנית אסטרטגית פנים בית-ספרית כדי לתקן או למקסם או לשפר את התוצאות שמצאנו.

שי פירון: במערכת העל-יסודית הולכים למהלך של סדר גודל של בין  10 ל-12 אירועי בחינה, מרוכזים בכיתות י"א-י"ב, מתוך מגמה קודם כול, בשלב הראשון, להקטין מסדר גודל של כ-20 אירועי בחינה לילדים שב-21 יחידות לימוד ועד בין 25 ל-35 לילדים שנמצאים בין 30 ל-40 יחידות לימוד.

שי פירון: זה מהלך דרמטי שמשנה באופן מהותי את המוקד של בית-הספר ומעביר אותו ממקום של אירועי בחינה חיצוניים – ואני מדגיש את המילה "חיצוניים" – למקום של למידה פנימית.

שי פירון: אני רוצה להבהיר - אני לא נגד מדידה, אבל גם את המדידה צריך להתאים ללמידה.

שי פירון: לעשות בחינה במתכונת שאנחנו רגילים עכשיו לא מתכתב עם צורכי המאה ה-21.

שי פירון: כתיבת עבודה – דרך מאוד נכונה, פרזנטציה, דיבייט, שיח, פרויקט גמר.

שי פירון: אני רוצה שלא יהיו אי-הבנות – המטרה היא לא להוריד את אירועי הבחינה אלא המטרה היא להעצים את בית-הספר, לתת לבית-הספר משקל גדול, לייצר מהלך שבו בית-הספר יוכל לתת לעצמו מקום נרחב, דרך אירועי מדידה שמותאמים לתפיסת ההוראה שלו ולייחודיות של המורים, מהגן דרך בית-הספר היסודי, שם באמת יש עולם של בחינות, והלאה.

שי פירון: אני חושב שמעולם לא היה – ואני גם מציע לבדוק את זה - פרסום רחב כל כך של כל החוזרים בכל צורה שהיא.

שי פירון: אני קודם כול רוצה להגיד בעוקצנות לעצמי: כשהייתי מנהל בית-ספר, כל רפורמה שרציתי לעשות ממני ומטה היה צריך לעשות מהר; כל רפורמה שרצו לעשות מעלי ואליי היה צריך לעשות באופן מדורג.

שי פירון: כל אדם בטוח שאת הרפורמה שהוא רוצה לעשות צריך לעשות מהר וחד ואת מה שרוצים לעשות עליו חייבים לעשות לאט לאט.

שי פירון: זה טבעי.

שי פירון: כיוון שאני רושם כל דבר, נפגשתי עם 890 בני-אדם לפני רפורמת "ישראל עולה כיתה".

שי פירון: הכול כתוב, הכל מסוכם.

שי פירון: המשפט המעניין היה: חייבים להוריד את כל הבחינות - לא במקצוע שאני מלמד; חייבים לשנות את צורת הלמידה - לא במקצוע שאני מלמד; חייבים לשנות את צורת הבחינות – לא במקצוע שאני מלמד.

שי פירון: אם בכל זאת שינו והתהליך קרה, אז הפתרון הוא להגיד: יש בלגן.

שי פירון: אז בוא תראה לי איפה הבלגן, תראה לי מה כתוב, תראה לי מה חסר לך, איזה נייר חסר לך, בוא נשב.

שי פירון: זה תהליך נורמטיבי, הוא הגיוני, זה בסדר גמור.

שי פירון: תתחיל שנת הלימודים ב-1 בספטמבר, יעברו חודש-חודשיים.

שי פירון: ואני רוצה להגיד עוד משהו: אין לי ספק שיהיה באגים, משום שכשעושים דבר גדול כל כך, באופן טבעי יש כל מיני דברים שתוך כדי תנועה לא שמים אליהם לב.

שי פירון: השאלה המרכזית היא אם אנחנו מקשיבים, האם פתוחים להערות והאם אנחנו יודעים לשנות תוך כדי תנועה.

שי פירון: אז אם חסר משהו – אני מקווה שלא,  ואם יש טעות במשהו – אני מקווה שלא, אבל אני בטח לא חסין מכך - נתקן, נשפר, נעשה טוב יותר.

שי פירון: הדבר השני שאנחנו מדברים עליו ברפורמה הפדגוגית זה העצמת מנהלי בתי-הספר והמורים דרך הרחבת הניהול העצמי באופן מלא יותר, כאשר הפעם, לראשונה, הוא לא מתמקד רק בהיבטים הניהוליים הטכניים אלא הוא נוגע גם תוכניות לימוד.

שי פירון: אני רוצה להגיד משהו שקרה בהנהלת משרד החינוך בישיבתה האחרונה.

שי פירון: מעולם – גם את זה אפשר לבדוק - לא היה זרם גדול כל כך של בתי-ספר בחינוך המוכר שאינו רשמי, ואני לא מדבר על בתי-ספר חרדים בלבד, שפנו למערכת הציבורית וביקשו להצטרך אליה בחזרה.

שי פירון: מישהו צריך לשאול את עצמו מה הגורם לחינוך הדמוקרטי, לחינוך האנתרופוסופי, לשורה ארוכה של זרמים ובתי-ספר בתוך מערכת החינוך, שאומרים: רוצים אנחנו להיות חלק מהזרם של החינוך הציבורי בישראל.

שי פירון: בדרך כלל המהלך הוא הפוך, בדרך כלל המהלך הוא מהלך של יציאה החוצה.

שי פירון: זה נובע, בין היתר, מהמקום של העצמה והאוטונומיה, מהמקום של מנהל בית-הספר הדמוקרטי מבין שכדי להיות חלק מהחינוך הציבורי הוא לא צריך "להמיר את דתו".

שי פירון: לא זו בלבד שלא צריך להמיר את דתו, אלא אני, כשר החינוך, והמנכ"לית אומרים: תביא את הייחודיות שלך לשולחן העגול הזה כי נורא חשוב לנו שיתבצע השיח הזה, ואולי דברים מאוד מאוד מעניינים שאומרים בבית-הספר הממלכתי-דתי, בבית-הספר התורני, בבית-הספר המדעי, בבית-הספר הדמוקרטי, בבית-הספר האנתרופוסופי יהיו במקום ויקבלו איזשהו שיח אחר.

שי פירון: זה ה-70–30 וזה השינוי של תפיסת הבחינות וזה הרצון לתת לכל מנהל בית-ספר ולכל אוכלוסייה לבנות משהו בהתאם לאופי שלה ובהתאם למקום שלה, וזה הרצון קודם כול למקד את הלמידה במקום של סקרנות, של פיתוח ידע במובן העמוק של המילה, ללכת על ההבנה, ללכת על המשמעות, ללכת על השאלה של מה שאני קורא למידה משמעותית, חינוך משמעותי, חיים משמעותיים.

שי פירון: דרך אגב, בתוך הסיפור הזה של "ישראל עולה כיתה" צריך לומר שישנם תהליכים בכל אחת משכבות הגיל וגם יש תוכניות לפי סוגי החינוך: חינוך מיוחד, מערכת החינוך הרגילה.

שי פירון: בכל אחד ואחד מהדברים ניבנו תוכניות מתאימות למה זה אומר למידה משמעותית בכל אחת ואחת מהקבוצות הללו.

שי פירון: המעגל השני הוא מעגל "מחנכים מסביב לשעון".

שי פירון: זאת התפיסה שאומרת שאנחנו לא יכולים יותר לראות בית-ספר רק בהקשר של למידה, רק של מפגש מורה-תלמיד מסביב לתוכן.

שי פירון: האם זה לא היה לפני כן?

שי פירון: בוודאי שהיה, אני חוזר על המשפט הזה כל הזמן.

שי פירון: אנחנו מדברים על מה המערכת משדרת ולמה היא מקצה משאבים.

שי פירון: דוגמה אחת קטנה, דוגמית, ראיתם בקיץ האחרון.

שי פירון: דרך אגב, הדוגמה של הקיץ האחרון הוא דוגמה לכל מה שאני אומר עכשיו.

שי פירון: הוא דוגמה, פעם ראשונה, ל"מחנכים מסביב לשעון" – שלושה שבועות המערכת ממשיכה.

שי פירון: מזלי שאני חושב תמיד על מחר ולא על אתמול, אבל מספר האנשים, כולל חלק מאלה שנמצאים כאן, שאמרו שזה לא יקרה כן יהיה, לעגו ואמרו שיבואו או לא יבואו, יצליח לא יצליח.

שי פירון: אני יכול לומר שכל אלה שאמרו שיהיה בסדר כתבו מכתבי תודה ואלה שלעגו, עדיין לא היה בהם האומץ לעמוד ולהגיד.

שי פירון: 250,000 ילדים בישראל – 220,000 ילדים בכיתות א'-ב', עוד 30,000 ילדים בכיתות ג' עד ה' - הגיעו לבתי-הספר לעוד שלושה שבועות.

שי פירון: שתיים, בשונה ממה שאמרו, ברוב מוחץ של המקומות אלה היו מורים ומנהלים שקיבלו אפשרות לשכר נוסף מכבד מאוד.

שי פירון: שלוש, התכנים היו תכנים חינוכיים משמעותיים.

שי פירון: עובדתית, קרה.

שי פירון: נרחיב את זה בשנה הבאה ל-ג'–ד'.

שי פירון: אבל זה לא העניין, העניין הוא להרחיב את זה על כל מערכת החינוך כתפיסה, איך אנחנו רואים את בית-הספר, את המתנ"ס או את תנועת הנוער או את החוג כרצף אחד הוליסטי שעוטף את הילד בתקופה מרובת סיכונים 24/7, 365 ימים בשנה.

שי פירון: לא אמנה את הפרטים בגלל הזמן, מה עושים בכל דבר ודבר, כי מי שמכיר יודע אילו שינויים יש בתקנות ארגוני נוער, אילו שינויים יש בתקנות תנועות נוער, איזה משאבים אדירים מוקצים למקומות האלה.

שי פירון: מי שמכיר יודע.

שי פירון: לצערנו, המלחמה יצרה קצת שינויים בדבר הזה, אבל המשרד הקצה למעלה מ-10 מיליון שקלים לערי נוער במהלך הקיץ, ועוד נעשה משהו עם בני הנוער, מה שנספיק בזמן שנותר.

שי פירון: הנקודה השלישית היא הסוגיה של "האחר הוא אני".

שי פירון: ישנם כמה וכמה מהלכים אסטרטגיים שצריך לומר אותם.

שי פירון: קודם כול, "האחר הוא אני", אני רוצה לקחת אותו פעם ראשונה לסוגיה של צמצום פערים.

שי פירון: שנים רבות מדינת ישראל מדברת על תקצוב דיפרנציאלי ולא עשתה את זה.

שי פירון: לא עשתה את זה, עובדתית.

שי פירון: אנחנו מתחילים תקצוב דיפרנציאלי.

<קריאה: מתי?

שי פירון: בשנת הלימודים הקרובה.

<רינה גוזי: לא שמעתי מהמנכ"לית.

<מיכל כהן: אמרתי.

שי פירון: אנחנו מתחילים תוכנית של תקצוב דיפרנציאלי בשנת הלימודים הקרובה, בעזרת השם, מה שלא נעשה מעולם.

שי פירון: התוכנית הזאת תהיה פרושה, היא תהיה מידתית, היא תהיה הדרגתית, היא תייצר שינוי דרמטי במהלך של חמש שנים.

שי פירון: התוכנית הזאת, לראשונה, לא תהיה קוסמטית אלא תהיה אמיתית, היא תמנף באופן אמיתי שכבות מוחלשות ותיתן להן יכולת להגיע למיצוי ההישגים שלהן.

שי פירון: אני לא חושב שלמדינת ישראל יש את הפריבילגיה לא לעסוק בצמצום פערים בגלל המוצא האתני של השכבות המוחלשות.

שי פירון: אני לא חושב ככה.

שי פירון: אני חושב שצדק חברתי הוא צדק חברתי, וזה חלק מהחזון שלי לראות את מדינת ישראל כמדינה שהיא חברת מופת, ואסור שזה יהיה קשור בשום צורה שהיא לצדדים השונים של מרכז, ימין ושמאל.

שי פירון: בשלב הראשון, בסיכום עם השלטון המקומי, הולכים על התקצוב הדיפרנציאלי רק בשעות.

שי פירון: כל שאר הדברים, כחלק מהדיונים הרבים על הסלים הנוספים, נקיים דיון גם בדבר הזה.

שי פירון: הדבר השני שיהיה בתוכנית של "האחר הוא אני", מבחינתי, שלא נוכל לקבל מערכת – כשאני אומר "מערכת" אני לא מתכוון למערכת החינוך, אני מדבר על הצעירים אבל לאו דווקא על מערכת החינוך - שיש בה גילויים של גזענות ושנאת האחר מכל סוג שהוא.

שי פירון: אני לא יכול להשלים עם הקולות הרבים מכיוונים שונים שנשמעו במהלך הימים של מבצע "צוק איתן".

שי פירון: חברה לא נמדדת בזמן שלום, חברה נמדדת בזמן מלחמה, וצריך לדעת, מעבר לשאלות המוסריות הכלליות, שביטויים של שנאה פוגעים בראש ובראשונה במי שמתבטא כך.

שי פירון: מה שמזהם את הנפש, מה שפוגע בנפש האומר לא ייגמר ביום שהמלחמה תיגמר.

שי פירון: אנחנו נקדיש את השבוע הראשון של שנת הלימודים – המנכ"לית תציג את זה אחר כך - לשיח מעמיק מאוד בכל מה שנוגע לקבלת האחר מכל סוג שהוא.

שי פירון: אני לא מוכן שאזרחים ערבים במדינת ישראל, אנשים שיש להם עמדות שמאליות במדינת ישראל או, בהקשרים אחרים, אנשים שיש להם עמדות דתיות במדינת ישראל, ירגישו אזרחים סוג ב'.

שי פירון: אני לא מוכן לקבל שיח, שבעיקר בא לידי ביטוי ברשתות החברתיות, שבו בתקופה שבה מתגלים הפנים היפות של החברה הישראלית מתגלים גם צדדים מכוערים.

שי פירון: אני גם לא מוכן לצבוע את כל החברה הישראלית בצבעים האלה, משום שזו תהיה טעות אם לא נראה גם את הפנים היפות שמתגלות בתקופות האלה.

שי פירון: אבל בתקופה האחרונה ראינו כמה וכמה אירועים מדאיגים מאוד, הן ברמת השיח, הן ברמת הרצח המתועב של מוחמד אבו ח'דיר.

שי פירון: אנחנו יודעים לדבר, וטוב שכך, על הרצח המזעזע של שלושת הנערים, אבל בקיץ האחרון היו ארבעה מקרי רציחה ולא שלושה.

שי פירון: אסור לנו, כיהודים וכציונים, להפלות בין דם לדם ובין דין לדין.

שי פירון: במדינת ישראל היו ארבעה מעשי רצח בחופש הגדול האחרון, בקיץ האחרון, וכולם מזעזעים וכולם מהווים פגיעה מהותית ביסוד הבסיסי של צלם האלוהים שבאדם.

שי פירון: תפקידנו כחברה להילחם בכל האירועים הללו בכל החזיתות.

שי פירון: זה יהיה נורא אם חברה מסוימת תחלק ציונים ותגיד: הרוצח הזה הוא לא בדיוק רוצח כי הוא לא שפוי, והרוצח הזה הוא כן שפוי, כי רצח הוא רצח הוא רצח.

שי פירון: וכמו שלא הייתי רוצה שכשמישהו, חס וחלילה, יפגע בילדים הקרובים לי אז הצד של הרוצחים יגידו: הוא לא, זה לא – אני גם לא מוכן להגיד את זה במקרה הזה.

שי פירון: נעשו ארבעה מקרי רצח מתועבים במדינת ישראל, ומערכת החינוך הישראלית תיקח על עצמה, היא לא תתחמק מהמשימה, תוך מגוון הדעות ומגוון הקולות מצד אחד להדגיש את הטוב והיפה שבמדינת ישראל ואת הטוב והיפה שבחברה הישראלית, ומצד שני לדבר גם על הבעיות האלה.

שי פירון: אתמול התקיימה עוד פגישה במשרדי על הרפורמה המרכזית בכל מה שנוגע בחינוך הערבי.

שי פירון: זה צריך לבוא לידי ביטוי בחמישה מעגלים: קודם כול, במעגל התשתיות באופן מאוד משמעותי ועמוק.

שי פירון: יש שם פערים בלתי נסבלים.

שי פירון: פעם שניה, במעגל המורים – איכות המורים, הניהול וכו'; פעם שלישית בחינוך הלא פורמלי, שלא קיים בצורה מספקת וראויה; פעם רביעית בתעסוקה ופעם חמישית בחיבור להשכלה הגבוהה.

שי פירון: יש תוכנית שמשרד החינוך הציג, הן בפני משרד ראש הממשלה והן בפני משרד האוצר, תוכנית מקיפה שתכליתה לייצר רפורמה רחבה בכל מה שנוגע במסגרת "האחר הוא אני" וצמצום פערים בחינוך הערבי.

שי פירון: החינוך הממלכתי החרדי הולך ומתרחב.

שי פירון: לא נוכל לקלוט את כל בתי-הספר שפנו להצטרף, קשה לנו, מבחינה תקציבית, להיערך לכך.

שי פירון: אבל המחוז החרדי הולך וגדל בממדים גדולים ממה שתכננו.

שי פירון: אני מניח שבזמן הקרוב נצליח לסכם גם על מתווה פעולה משותף עם רשת "מעיין החינוך התורני", שתייצר שינוי דרמטי בחיבור של חלקים נרחבים בציבור החרדי לתוך החינוך הציבורי.

שי פירון: אנחנו מבינים שמדינת ישראל לא תוכל לייצר אופק בלי חינוך מקצועי, חינוך טכנולוגי.

שי פירון: במהלך השנה הזאת נעשה חידוש גדול, אבל רק אומר שאחד המהלכים הדרמטיים שיקרו ב-1 בספטמבר, סנונית ראשונה, זה מעבר של שבעה בתי-ספר ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.

שי פירון: זה מהלך שהתחייבנו אליו וגם אותו אנחנו עושים.

שי פירון: זה מהלך שנשלים אותו במהלך התקופה הקרובה.

שי פירון: נלך לתהליך רחב מאוד בעוד מגוון רחב של תחומים.

שי פירון: אעצור כאן.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מיכל, אני מציע שתתמקדי בדברים העיקריים שהשר לא דיבר עליהם כי אחרת נחסל את לוח הזמנים.

<מיכל כהן: אין בעיה, אקצר.

<מיכל כהן: היינו פה כל השנה, אז הצגנו - - -

עמרם מצנע: חשוב גם שתדגישו אילו קשיים או אילו בעיות אתם צופים לפתיחת שנת הלימודים.

עמרם מצנע: (הצגת מצגת)

<מיכל כהן: בהכנה של המצגת השנה עברנו כמעט על כל הנושאים וראינו שהיושב-ראש הזמין אותנו די בתכיפות להציג כל פעם נושא אחר במערכת החינוך, כך שבאמת אעבור במהרה על התכנים ואיפה שצריך אתמקד.

<מיכל כהן: נתחיל בנתונים.

<מיכל כהן: תלמידים בבתי-הספר – במערכת החינוך הישראלית בבתי-הספר אנחנו רואים 1.622 מיליון תלמידים.

<מיכל כהן: זה לא כולל את גני הילדים, שהם עוד 458,000.

<מיכל כהן: בסך הכול כ-2 מיליון תלמידים ויותר במערכת החינוך.

<מיכל כהן: רואים פה חלוקה לפי מגזרים.

<מיכל כהן: הקווים מקבילים והם בעלייה מתמדת לפי גידול טבעי.

<מיכל כהן: אנחנו מסתכלים בחינוך היסודי לפי מגזר.

<מיכל כהן: אחר כך אנחנו מדברים על התלמידים בחינוך העברי לפי הזרמים: חינוך חרדי, ממלכתי-דתי וממלכתי.

<מיכל כהן: בטבלה רואים את הגידול הטבעי במערכת החינוך של עובדי ההוראה, של הכיתות, של המוסדות, של מספרי התלמידים.

<מיכל כהן: שוב, יש פה התייחסות לנתונים על בתי-הספר.

<מיכל כהן: למטה בקטן כתוב מספר התלמידים בגני הילדים.

<מיכל כהן: ברשותכם, אעבור לתוכנית האסטרטגית לשלוש השנים הבאות.

<מיכל כהן: יש לנו שלוש מטרות מרכזיות, כפי שהוצג: קידום למידה משמעותית, חינוך למצוינות ערכית ואזרחית וחיזוק החינוך הציבורי.

<מיכל כהן: בלמידה המשמעותית טבענו שלושה יעדים מרכזיים: הבנייה משותפת של תפיסה פדגוגית כוללת, מגן הילדים ועד י"ב; קידום הישגים לימודיים, כשהדגש הוא תפקודי לומד במאה ה-21; והתאמת תוכניות הלימודים, מדדי ההערכה והמדידה, ההוראה, ההכשרה, הפיתוח המקצועי וכל מה שקשור ברפורמה פדגוגית.

<מיכל כהן: באופן כללי, כפי שאמר שר החינוך, אנחנו לא מתעסקים ברפורמה מבנית.

<מיכל כהן: אחד הדברים שקשים אולי למערכת, שאנחנו רוצים לחולל שינוי מאחורי דלת הכיתה, במעשה היומיומי, לכאורה פשוט אבל הכל כך מורכב, בין המורה, התלמיד וכיתתו.

<מיכל כהן: לכן הרפורמה הזאת, אם אפשר לומר, היא רפורמה פדגוגית, איננה עוסקת במבנה.

<מיכל כהן: יש לה השלכות מבניות ברמה של תכנים ותוכניות, אבל בעיקר היא עוסקת בפדגוגיה ובמעשה ההוראה.

<מיכל כהן: אם כך, מה אנחנו עושים בנושא של הלמידה המשמעותית?

<מיכל כהן: בחרנו כמה דברים להדגשה, כשהעקרונות הם: יותר אוטונומיה וגמישות לכל צוותי ההוראה; פינוי זמן ללמידה – אנחנו שומעים מורים שאומרים שהם רצים כדי להספיק את החומר, להספיק ולהספיק, ועכשיו אנחנו רוצים לייצר יותר זמן ויותר רצף ללמידה משמעותית; אנחנו מדברים על העמקה בלמידה על מנת שהלמידה תחווה כיותר משמעותית; אנחנו מדברים על העמקת לימודי המדעים; הרחבת ההשכלה הכללית ומעורבות חברתית וקהילתית.

<מיכל כהן: בנושא אוטונומיה וגמישות פדגוגית – בכל מערכת החינוך, מכיתה א' ועד י"ב, יהיו נושאים להרחבה והעמקה.

<מיכל כהן: כל שלבי הגיל ישתמשו באופני ההערכה השונים ולא רק מבחן.

<מיכל כהן: גם מבחן, אבל לא רק מבחן.

<מיכל כהן: גמישות בניצול השעות – אנחנו נותנים מתווה, אנחנו אומרים לאן צריך להגיע ואנחנו מאפשרים יותר גמישות בניצול השעות, בהתאם לנתונים הבית-ספריים, והפעלה של תהליכי הוראה והערכה מגוונים.

<מיכל כהן: ברמה של פינוי זמן ללמידה - בחינות הבגרות יחלו בכיתות י"א ו-י"ב; צמצום שאלונים, כפי שאמרנו; מבנה האשכולות יהיה מבנה של עברית, ידע עם-עולם ומדינה ומורשת ותרבות וצמצום ההיבחנות.

<מיכל כהן: העמקה בלמידה - 30% מהחומר הנלמד יהיה לבחירה, העמקה והרחבה של התלמיד והצוות, על כך הרצף.

<מיכל כהן: בכל הרצף ניתן מטלות ביצוע וחקר.

<מיכל כהן: אינני מדברת רק על החינוך העל-יסודי, אני מדברת בהחלט גם על החינוך היסודי, וכל מה שאני מציגה פה כתוב בחוזרי המנכ"ל.

<מיכל כהן: חוזר המנכ"ל האחרון - - -

שי פירון: חוזר המנכ"לית.

<מיכל כהן: חוזר המנכ"לית האחרון יתפרסם ב-15 באוגוסט.

<מיכל כהן: קידום נושא העמקת לימודי המדעים - בכיתה י' יהיו חייבים ללמד וללמוד מדעים, וזה יהיה תנאי לקבלת תעודת הבגרות.

<מיכל כהן: השכלה כללית, שמעולם לא היתה חלק מתעודת הבגרות, גם כן.

<מיכל כהן: שלוש שנים של מחויבות בקהילה ובחברה גם כן.

<מיכל כהן: הרבה פעמים מדברים על המסר, שמערכת החינוך מקדמת יותר הישגים ופחות ערכים, אז הרבה פעמים אנחנו אומרים שאין לנו את הפריבילגיה.

<מיכל כהן: כשאנחנו מקדמים הישגים אנחנו קודם כול מקדמים ערכים, במקום שיש ערכים ובמקום שיש העמקה בערכים נראה גם הישגים יותר גבוהים.

<מיכל כהן: אבל אנחנו נותנים הפעם גם ביטוי, הלכה למעשה, בתעודת הבגרות וילד בכיתה י', י"א ו-י"ב יידרש ויעשה, זה יהיה חלק מהמחויבות שלו, לעשות עשייה בקהילה.

<מיכל כהן: כל זה מתוך מחשבה שבסופו של דבר, כדי לקדם מצוינות במערכת החינוך, אנחנו לא יכולים לבחור בין ערכים לבין לימודים.

<מיכל כהן: אנחנו יכולים לומר שהשלם הוא ילד שעושה עשייה חברתית, שנותן מעצמו, שמקבל מהחברה וגם נותן לה, ובאותה הלימה גם עושה את זה בהיבט הלימודי.

<מיכל כהן: כל התפיסה של קידום למידה משמעותית באה מהתפיסה של כיצד ילדים ישיגו יותר, כיצד ילדים ילמדו יותר, כיצד ילדים יעמיקו יותר, כיצד הלמידה תהיה משמעותית עבור הילדים ובכך הם יצטיינו.

<מיכל כהן: נוטים לחשוב שכשאנחנו אומרים פחות מבחנים אז אנחנו מציעים סתלבט בכיתות.

<מיכל כהן: זה ממש לא.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על כך שכדי להיות מצוין אתה צריך להעמיק, אתה צריך להתמיד ואתה צריך להשקיע זמן ומאמץ.

<מיכל כהן: דגשים בבתי-הספר היסודיים - 25% מסך שעות הלימוד יהיו לניתוב של צוות ההוראה.

<מיכל כהן: צוות ההוראה יבחר את הפיתוח המקצועי.

<מיכל כהן: וכפי שאמרתי, ולא אחזור, 30% מתוכני ההוראה ייבחרו על-ידי צוות ההוראה.

<מיכל כהן: גם בנושא המיצ"ב הבטחנו שינוי ויצאנו עם הבשורה.

<מיכל כהן: המיצ"ב הוא על אותם עקרונות: פינוי זמן ללמידה, יותר פנימי ופחות חיצוני ובעצם מתן מענה לשונות בין בתי-הספר.

<מיכל כהן: התלמידים בשכבת כיתות ה' ייבחנו בשלושה תחומי דעת, התלמידים בשכבת כיתות ח' בארבעה תחומי דעת, בכיתה ב' רק מיצ"ב פנימי.

<מיכל כהן: זאת אומרת, השינוי הדרמטי - לא עוד מבחן כל שנה.

<מיכל כהן: צריך לזכור שעד היום היה מבחן פנימי ומבחן חיצוני בכל שנה.

<מיכל כהן: האמירה שמבחן פנימי יתנהג אחרת ממבחן חיצוני איננה נכונה.

<מיכל כהן: זו בעיה של מערכת החינוך, זו לא בעיה של המיצ"ב.

<מיכל כהן: המיצ"ב הוא כלי ראוי ונכון למערכת החינוך, אבל השימושים בו הפכו להיות כמעט השוט כלפי הילדים והמורים.

<מיכל כהן: לכן החלטנו שיהיה פעם בשלוש שנים מבחן מיצ"ב חיצוני, וכל השאר, אם ירצה מנהל בית-הספר – יעשה, ואם לא ירצה - לא יעשה.

<מיכל כהן: זה בהתאם לצרכים הפנימיים.

<מיכל כהן: בכך נאפשר ריווח של הלמידה, לא לומדים לקראת מבחן אלא לומדים לשם העמקת הלמידה.

<מיכל כהן: ביעד השני, של קידום מצוינות ערכית וחברתית, אנחנו מדברים על העמקת החינוך הרגשי, הערכי והחברתי; על טיפוח כלי מיטבי לחיזוק החוסן והצמיחה והנושא של קבלת האחר; קידום שוויון הזדמנויות ומיצוי הפוטנציאל.

<מיכל כהן: זה מתחבר היטב גם ללמידה, אם מאמינים שלמידה משמעותית הולכת ברוחו של התלמיד גם בנושא הערכי; טיפוח זהות וערכי מורשת ייחודיים וקידום תפיסה הוליסטית שמדברת על מחנכים מסביב לשעון.

<קריאה: איפה ההורים?

<מיכל כהן: "מחנכים מסביב לשעון" – בתי-הספר של החופש הגדול, כפי שהציג שר החינוך, היו הצלחה מסחררת.

<מיכל כהן: אין ספק שהחיבור של הילדים לבתי-הספר במהלך הקיץ פעם אחת היה בהיבט של בתי-הספר של החופש הגדול ופעם שניה, לצערי, בעקבות המצב הביטחוני.

<מיכל כהן: כל בוגר ומבוגר במערכת החינוך התבקש ליצור קשר עם הילדים ולהיות אתם בקשר של מבוגר משמעותי.

<מיכל כהן: ראינו גילויים מדהימים של אנשי חינוך, הרגשנו שמערכת החינוך עובדת גם בקיץ.

<מיכל כהן: הרגשנו שמערכת החינוך לא פסחה על הקיץ.

<מיכל כהן: אני צריכה לציין את המורים ואת הרשויות, בנושא של בתי-הספר של החופש הגדול מורים רבים נרתמו.

<מיכל כהן: ראינו בכל בית-ספר איש צוות שמרכז את בית-הספר ואת הקייטנות וראינו פעילות מרחיבת לב בכל מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: פעילות "הקיץ האחר", כפי שהזכיר שר החינוך, מדברת על ילדים ונוער מחוץ לשעות בית-הספר - ערי נוער, "מתחברים בחופים".

<מיכל כהן: צריך לומר שכל הדברים האלה בוצעו, אבל בוצעו לא בהתאם לתוכניות בגלל "צוק איתן".

עמרם מצנע: מיכל, כמה זמן את עוד צריכה?

<מיכל כהן: כמה זמן אתה עוד רוצה שאדבר?

<מיכל כהן: אם אתה רוצה, אפסיק.

עמרם מצנע: גג עשר דקות.

<מיכל כהן: אסתפק אפילו בפחות.

<מיכל כהן: נושא "האחר הוא אני" – דיברנו עליו עם כניסתו של השר.

<מיכל כהן: אנחנו לא עושים נושא שנתי, אנחנו עושים נושא רב-מערכתי שמדבר על קידום ערכים וחברת מופת.

<מיכל כהן: "האחר הוא אני", מה יותר מאשר השנה הזו רלוונטי למערכת החינוך.

<מיכל כהן: כפי שאמר שר החינוך, מיד אציג את פתיחת השנה, שתעסוק בהיבטים של "האחר הוא אני", נושא של גזענות, הנושא של אפליה ונושא של כיבוד האחר.

<מיכל כהן: תעודת הבגרות – כבר הצגתי.

<מיכל כהן: הגדלנו את מספר בתי-הספר המתגברים לימודי יהדות ואת בתי-הספר המשלבים; הגדלת התקנה במטה לחינוך אזרחי למפגשים בין יהודים לערבים בצורה דרמטית; והחינוך המיוחד, דורנר, כמהלך להגברת השילוב בחינוך היסודי - לפי המספרים שנמצאים פה:

<מיכל כהן: בתשע"ג – 70 תלמידים; תשע"ד – 680 תלמידים; תשע"ה – 1,200, ואנחנו ממשיכים להתרחב כבר בשנה הבאה ומכפילים את המספרים.

<מיכל כהן: חיזוק החינוך הציבורי זה מטרה שלוש, לא אכנס לכל ההיבטים.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים בפעם הראשונה על הכשרת מפקחים באופן מוסדר, מנהלים וצוותי חינוך, הנושא של מורים עומד במרכז העשייה בתשע"ה.

<מיכל כהן: נציג את התוכנית השלמה כשנסיים.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על מתן מענה חינוכי וארגוני, כפי שהשר ציין, בנושא של הכנסת זרמים נוספים לחינוך הציבורי; אנחנו מדברים על העצמת המפקחים; המחוז החרדי, כפי שהשר הציג, שזו באמת היסטוריה.

<מיכל כהן: קיבלנו אישור להקמת המחוז, למעלה מ-100 תקנים, ובצעדי ענק אנחנו פותחים מסגרות חינוך, כפי שאנחנו יכולים ולא כפי הביקוש, כי הביקוש יותר גדול.

<מיכל כהן: החינוך המקצועי הטכנולוגי – נחזור לדבר עליו כשהתוכנית תהיה מוכנה.

<מיכל כהן: הרחבת אזורי הבחירה המבוקרת – עד השנה דיברנו על 16 רשויות ומהשנה הבאה נכפיל.

<מיכל כהן: הרעיון הוא של אזורי בחירת הורים בבתי-ספר וייחודיות בית-ספרית, מתלבש היטב לנושא של למידה משמעותית, מגדיר ייחודיות בית-ספרית ומאפשר להורים ותלמידים לבחור.

<מיכל כהן: פתיחת שנת הלימודים – השבועיים הראשונים יוקדשו ללמידה ברוח הלמידה המשמעותית.

<מיכל כהן: הנה הדגמה של למידה משמעותית – לוקחים נושא אקטואלי ומעבירים אותו דרך חווית הלומד.

<מיכל כהן: לא מדלגים על מה שקרה ומאפשרים לתלמידים ולמורים לעסוק בשבועיים הראשונים באירועים השונים של הקיץ, לא רק בנושא "צוק איתן", אלא באירועים השונים של הקיץ.

<מיכל כהן: לכן ביקשנו מכל מנהלי מוסדות החינוך שיחזרו ב-15 בחודש לבתי-הספר, לפחות צוותי הניהול, להכין שבועיים אחרים לפתיחת שנה.

<מיכל כהן: השבועיים ייתנו מענה גם לעיסוק בעובדות, עיסוק באוורור רגשות ועיסוק בתכנים מהותיים של תופעות של גזענות, הסתה, אפליה, הכלה, דיון בדילמות מוסריות והעניין הוא לעורר את התלמידים ושלא יהיה אמיתות חד-משמעיות – כן לא, שחור לבן - אלא שיוכלו להתמודד עם השאלות שעולות לאורך כל הדיון במהלך הקיץ, גם בהיבט של מה שהשר הזכיר, בהיבט של החטיפה, בהיבט של הרצח, בהיבט של "צוק איתן", בהיבט של המלחמה - מה היא מזמנת, מה היא לא מזמנת וכן הלאה.

<מיכל כהן: אנחנו מאפשרים לצוותי החינוך לדבר, אנחנו רוצים שצוותי החינוך ידברו, לא לחשוש.

<מיכל כהן: אנחנו חושבים שזו המחויבות שלנו לעסוק בתכנים הרגישים האלה.

<מיכל כהן: ביקשנו שתהיה הפגה מנוהלת.

<מיכל כהן: כמובן שהשבועיים יתייחסו אחרת לתלמידי עוטף עזה, לתלמידים באפס עד 40 ולתלמידים בשאר המדינה.

<מיכל כהן: ביקשנו התייחסויות שונות במגזרים השונים, כל אחד לפי ההדגשים שלו, וביקשנו לעשות שבועיים אחרים.

<מיכל כהן: זאת אומרת שאלמנט ההפגה יהיה חלק מהשגרה.

<מיכל כהן: פגשנו ילדים בדרום, כי הילדים ביקשו לכאורה: תאריכו לנו את הקיץ.

<מיכל כהן: בדקנו אתם, עשינו קבוצות, ראינו שיותר מהכול הם רוצים לחזור לבית-הספר, הם רוצים שגרה, אבל בתוך השגרה הם ביקשו גם פאן.

<מיכל כהן: אז ההנחיה שלנו בתוך השגרה לעסוק באוורור הרגשות, בעובדות, גם בלמידה וגם בהפוגה.

<מיכל כהן: כל הפתיחה תיראה אחרת, וגם בהיבט של החירום נרענן את ההנחיות.

<מיכל כהן: הם תרגלו לא מעט את ההנחיות, אבל תצאנה הנחיות מסודרות בהתאם למצב.

<מיכל כהן: אם אתה רוצה שיאמרו כמה משפטים על בטיחות, ביטחון ובינוי - - - לא?

<מיכל כהן: אז סיימתי.

עמרם מצנע: המצגת תהיה באתר של הוועדה החל מהיום ומי שירצה יוכל לראות את הדברים.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

עמרם מצנע: אני מבקש מכל הדוברים לנסות לתמצת כדי שאפשר יהיה לשמוע כמה שיותר אנשים.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אני חושב שהשר והמנכ"לית נתנו מענה לחלק מהנקודות שאני עומד להציג, במיוחד בקשר לחינוך הערבי, אבל אני רוצה להדגיש שלוש נקודות.

אחמד טיבי: החינוך הבלתי פורמלי, הכשרת המורים והמחסור בכיתות - אלה נושאים שאנחנו מעלים בתחילת כל שנת לימודים, וחשוב לשמוע את התשובה בתחילת כל שנת לימודים ולאחר מכן לראות מה נשתנה.

אחמד טיבי: השאלה שלי היא מה נשתנה מהשנה שעברה, מה יהיה החידוש, איך יהיה צמצום פערים מהמצב הקיים, והמצב הקיים הוא מצב עגום.

אחמד טיבי: תכננתי לשאול על מאבק בגזענות, מפלס הגזענות וההדרה, במיוחד בתקופת המלחמה, הגיע לשפל חסר תקדים.

אחמד טיבי: השר היטיב להציג את הבעיה בדבריו.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה מה עושים בשנת הלימודים.

אחמד טיבי: ראיתי ושמעתי גם את השר וגם את המנכ"לית מדברים על השבוע הראשון.

אחמד טיבי: נדמה לי שכדי לטפל בחולי קשה כזה - שהוא כרוני, אגב, הוא לא אקוטי - צריך הרבה יותר מאשר שבוע.

אחמד טיבי: צריך משהו מערכתי.

אחמד טיבי: נדמה לי הכרת האחר, כאשר הסיסמה היא "האחר הוא אני", מחייבת דווקא יחס אחר ללימוד השפה הערבית, ונדמה לי שזה לא המצב, אדוני השר, כאשר ביקשת והורית על ביטול לימודי חובה של השפה הערבית, ואני עדיין לא מצליח להבין את הרציונל מאחורי ההחלטה הזאת או מה התחליף לביטול מבחינת משרד החינוך.

אחמד טיבי: אני רוצה לשאול על מצבם של הילדים הבדואים בדרום, בתי-הספר בדרום: מקלטים שאין, אזעקות שאין, ולכן לא פלא שהיה הרוג ושתי בנותיו נפצעו באחד הכפרים הלא מוכרים.

שי פירון: לא לא.

שי פירון: היה הרוג ובת פצועה ושתי פצועות ממשפחה אחרת.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: אני תמה מה עושה משרד החינוך, כאחראי ישיר על התלמידים, על חיי התלמידים, לצד משרדים נוספים, לצד אחריות הממשלה כולה על חיי האזרחים האלה.

אחמד טיבי: כי מתברר שבמקומות נוספים בארץ, ברוב הארץ, איפה שיש יהודים למשל, יש מקלטים, יש אזעקות וזה אפקטיבי, וטוב שכך.

אחמד טיבי: תקצוב לבתי-ספר דמוקרטיים – אני אדבוקט של בתי-הספר האלה, אני חושב שאלה בתי-ספר שצריך לתמוך בהם.

אחמד טיבי: נדמה לי שביקשת לבקר שם, כדאי שתבקר.

אחמד טיבי: נקודה אחרונה, דיברתי עם השר – נפגשנו עם השר כחברי כנסת ערבים - לגבי מצב החינוך הערבי: הגינות, יושר, מקצוענות.

אחמד טיבי: לא רק הכשרת מורים אלא בחירת המורים והמנהלים הנכונים.

אחמד טיבי: אני מבקש לדעת, אדוני השר, אם אתה עומד עדיין בהבטחות שהבטחת אז.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: זאב גולדבלט, בבקשה.

עמרם מצנע: גבעתיים.

<זאב גולדבלט: אני מדבר לא בשם גבעתיים בלבד.

<זאב גולדבלט: אנחנו קבוצה של יושבי-ראש ועדי הורים יישוביים שמייצגים למעלה ממיליון תלמידים עד כאן, וזה כל הזמן הולך וגדל.

<זאב גולדבלט: קודם כול, אנחנו רוצים להודות לוועדה ולחבריה, במיוחד ליושב-ראש ולשר החינוך, ששומעים את קולנו.

<זאב גולדבלט: אחת הבעיות שאנחנו מתמודדים אתן – אני מדבר על יושבי-ראש הוועדים היישוביים וגם הרשויות – בשנים האחרונות היא הצפיפות בכיתות הלימוד.

<זאב גולדבלט: הבעיה הזאת מקרינה על רמת הלימוד, על המשמעת, על יכולת המורים להנחיל את הידע וכמובן, על התוצאות וההישגים.

<זאב גולדבלט: משרד החינוך נצמד, לפחות כרגע, לתקן שהוא קבע מקדמת דנא, דהיינו המספר 40, למרות שהוועדה שהוא עצמו מינה המליצה, והמשרד אימץ, להקטין את התקן ל-32 תלמידים בכיתה.

<זאב גולדבלט: אנחנו קוראים כבר מספר שנים למשרד להכין תוכנית מדורגת לצמצום מספר התלמידים בכיתה, עד כה ללא הועיל כי עד לרגע זה לא הוצגה לנו תוכנית.

<זאב גולדבלט: דבר שני זה תשלומי הורים.

<זאב גולדבלט: רבות דובר על זה, היה על זה דיון בוועדה לפני שבועיים וחצי, גם כתבנו על זה נייר עמדה.

<זאב גולדבלט: עמדתנו שהתשלומים עצמם זה מס רגרסיבי, לא צודק ויוצר אפליה דווקא של מעוטי היכולת וסדקים במרקם הקהילתי.

<זאב גולדבלט: בפועל, להוציא הצהרות ואמירות כלליות, לא נעשתה שום פעולה לביטולם או לצמצומם.

<זאב גולדבלט: הגשנו נייר עמדה, אבל עד כה ללא תגובה.

<זאב גולדבלט: בטיחות – בשנה החולפת יזמנו ישיבה בוועדת החינוך והצגנו את בעיית הבטיחות במוסדות החינוך, בדגש על המגזר הערבי.

<זאב גולדבלט: עשינו גם מצגת מכובדת.

<זאב גולדבלט: גם כאן לא ראינו שום פעולה דרמטית לתיקון המצב.

<זאב גולדבלט: ביטחון – מי שהיה צריך להציג את זה כאן זו אביבית סימני, היושבת-ראש של אשקלון, אבל היא נתקעה בדרך אז אני אציג את זה.

<זאב גולדבלט: אירועי החודש החולף חשפו בצורה בוטה פערים במיגון במוסדות החינוך, דבר שמשמעותו היעדר ביטחון לחלק נכבד מתלמידי בתי-הספר בארץ או מוסדות החינוך בכלל, כולל הגנים.

<זאב גולדבלט: כשאני מדבר על מוסדות החינוך אני לא מדבר על תלמידים בלבד, אני מדבר גם על צוותי ההוראה.

<זאב גולדבלט: אנחנו מדברים על מענה ראוי שאליו אפשר לפנות את כלל באי מוסדות החינוך בקצובות הזמן שקבע פיקוד העורף.

<זאב גולדבלט: דהיינו, מ-15 שניות במרחב צמוד הרצועה ועד ל-1.5 דקות במרחבים הרחוקים ביותר.

<זאב גולדבלט: חלק נכבד ממוסדות החינוך בארץ, בתי-הספר יכולים לפנות את התלמידים למרחבים שעונים להגדרות של פיקוד העורף, אבל בכפולות זמן של חמש עד עשר דקות וזה לא נותן מענה.

<זאב גולדבלט: היינו שמחים אם משרד החינוך ופיקוד העורף יתמודדו עם המענה הזה.

<זאב גולדבלט: שני נושאים נוספים, שהם צהרונים וגני ילדים, אבקש שנציג ירושלים יציג.

<ישראל אליסף: השר דיבר על בתי-הספר של החופש הגדול.

<ישראל אליסף: אמנם אמרתי את זה בישיבה הקודמת, אבל השר לא היה, אז אני חושב שארגוני ההורים יגידו תודה רבה ויישר כוח גדול.

<ישראל אליסף: התוכנית היתה מוצלחת.

<ישראל אליסף: יש מסקנות ולקחים שאנחנו, בירושלים, הגענו אליהם והם ייצאו בהמשך, אבל בגדול צריך לדעת גם להגיד תודה ולא רק ביקורת.

<ישראל אליסף: בנושא הצהרונים – יש היעדר של צהרונים שווים לכל נפש, שאנחנו רוצים שייתנו מענה לכלל אוכלוסיית התלמידים, גם בגנים וגם בבתי-הספר היסודיים, באיכות ובסטנדרטים גבוהים ויאפשרו קיומו של מעין יום לימודים ארוך, דבר שיאפשר להורים לעבוד יום שלם ללא דאגות ויעלה משמעותית את ההכנסה המשפחתית וכתוצאה מזה את התל"ג.

<ישראל אליסף: במיוחד אני רוצה לנכון לציין את פרויקט ציל"ה שניתן באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים, שהתחילו בבשורה גדולה אחרי המחאה החברתית ואחרי ועדת טרכטנברג, ותוך שנה מצמצמים משמעותית את השתתפות המשרד ופוגעים באיכותם.

<ישראל אליסף: בירושלים באופן ספציפי אנחנו בבעיה גדולה, שאנחנו חושבים שלא תיפתר ללא מעורבות אישית של השר, ודיברתי אתך על זה קודם.

<ישראל אליסף: בגני הילדים – למרות הרחבת חוק חינוך חינם לילדים מגיל שלוש לא ניתן מענה ראוי לתגבור הגנים לילדים, וזה בעיקר לילדים לא גמולים.

<ישראל אליסף: היתה ועדה על הנושא הזה.

<ישראל אליסף: משרד החינוך יצא ביוזמה לתגבר את הגנים בסייעות בנות השירות הלאומי, אך מענה זה יושם בצורה חלקית בלבד וקיים פער של למעלה מ-600 בנות שירות כרגע.

<ישראל אליסף: לא מוצאים לזה כרגע פתרון.

<ישראל אליסף: בגני הילדים, נכון להיום, יחס ילד-מבוגר, אם זו גננת או סייעת, הוא 1:17.5, כשבמעונות היום שמהם יוצאים לגנים היחס הוא 1:11 בערך.

<ישראל אליסף: אנחנו מבקשים לראות תוכנית איך מצמצמים את היחס הזה, כי ביחס הזה גם הגננות טוענות שהן לא מסוגלות לתת פתרונות הולמים וההורים מודאגים כי הילדים לא מקבלים את הטיפול המיטבי.

<ישראל אליסף: לגבי התוכנית לתקצוב דיפרנציאלי – היינו שמחים לראות פרסום של תוכנית מגובשת.

<ישראל אליסף: אני רוצה לגעת בעוד נושא קטן – בתי-ספר ייחודיים.

<ישראל אליסף: היה על זה דיון במסגרת תשלומי הורים, והשר הזכיר בדבר את חשיבות בתי-הספר הייחודים ואת הרצון להכיל אותם וללמוד מהם.

<ישראל אליסף: אבל כרגע משרד החינוך לא מתקצב את הייחודיות, ולפי חוזר המנכ"ל גם לא מאשר לגבות מההורים את התשלום של הייחודיות.

שי פירון: בגלל שאנחנו מקשיבים ליושב-ראש ועד ההורים בגבעתיים.

<ישראל אליסף: כן, אני מקשיב ואני מבין את הבעייתיות בזה.

שי פירון: סתירה.

<ישראל אליסף: מבין מאוד את הסתירה, אבל גם השר מכיר בערך הייחודיות, אז אם השר לא רוצה שזה יהיה בתוך תשלומי הורים אז שהשר יתקצב.

<ישראל אליסף: אבל אי אפשר לא זה ולא זה.

שי פירון: אני רוצה שתענה לי, כדי שאבין.

שי פירון: ילד אחד מסוים, בגלל שהוא בבית-ספר ייחודי, יקבל הרבה יותר כסף וילד אחר, שהוא בבית-ספר בגבעתיים, יקבל פחות כי לבית-הספר הזה קוראים ייחודי ולשני לא.

שי פירון: רק תענה לי אם כן או לא, שאבין.

<ישראל אליסף: אענה בשאלה.

<ישראל אליסף: יהודי טוב עונה בשאלה.

<ישראל אליסף: אם השר מכיר בערך הייחודיות, איך השר חושב שהייחודיות מתקיימת?

שי פירון: אני מכיר בערך הייחודיות בתוך סל התקציב של כל ילד בישראל.

<מיכל כהן: שוויוני.

שי פירון: 70–30, בחירה קהילתית של כל בית-ספר, אנשי החינוך יכתבו תוכניות מתאימות, יוזמות חינוכיות, בתי-ספר ניסויים.

<זאב גולדבלט: ומעבר לכל מה שאמרנו עד עכשיו, אנחנו גם רוצים להודות למשרד החינוך על הכיוון המאוד מאוד חיובי שאנחנו חושבים שהוא הולך אליו.

<זאב גולדבלט: זה חשוב, המגמה היא מאוד מאוד חיובית ומעוררת תקווה אמיתית.

<זאב גולדבלט: אבל אני חושב שצריכים גם לערב אותנו, כהורים, בתהליך הזה.

שי פירון: אנחנו יושבים עם גדעון פישר.

<זאב גולדבלט: גדעון פישר, לצערי, לא מייצג אותנו.

<זאב גולדבלט: הוא מייצג פחות מ-15 ועדי הורים בארץ, אפילו את עירו הוא לא מייצג.

עמרם מצנע: חברים, תודה.

<זאב גולדבלט: אפילו עירו, תל-אביב, קוראת לביצוע בחירות בארגון.

<ישראל אליסף: אפשר להוסיף על זה מילה אחרונה?

<ישראל אליסף: בתחילת דבריו השר הזכיר את זה שהיה שיח פורה מאוד עם שני ארגוני המורים.

<ישראל אליסף: בסופו של דבר, אנחנו ההורים של הילדים, אנחנו מביאים אותם לבתי-הספר, היה ראוי שיתקיים גם שיח פורה עם ההורים, בדגש על ארגוני ההורים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: דיברו הרבה מאוד על נושא האחר ועל כיבוד של ייחודיות.

יעקב אשר: אז כמובן שיש ייחודיות שבאה מטעמים כאלה ואחרים או מטעמי פינוק כאלה ואחרים – אז בהחלט זה לא צריך להיות, אני מסכים.

יעקב אשר: אבל אם יש ייחודיות שבאה מטעמים ערכיים או מטעמים של השקפה, אותה צריך לכבד.

יעקב אשר: גם אני הייתי רוצה לפתוח ולומר תודה למשרד החינוך ולשר על לימודי הקיץ שהיו ועל קייטנות הקיץ.

יעקב אשר: יוזמה ברוכה מאוד, אך לצערי הרב, אני לא יכול לומר את התודה הזאת בשם הילדים החרדים במדינת ישראל, וצר לי על כך.

יעקב אשר: אדבר קודם כל מנקודת המבט שלי ואקצר את זה.

יעקב אשר: לא בשביל פולמוס, אבל אני חושב שבסופו של דבר צריך לומר את הדברים.

יעקב אשר: דובר על הרבה רעיונות והקדים השר ואמר, ואני מסכים, שיש דברים שאי אפשר לעשות אותם ואי אפשר למדוד אותם במהלך, אפילו לא של קדנציה, אם אני מבין נכון.

יעקב אשר: צריך כמה קדנציות כדי לעשות תהליכים מסוימים.

יעקב אשר: דיברו פה על תהליכים גדולים מאוד, גבוהים מאוד, חשובים מאוד.

יעקב אשר: אני חושב שבית-ספר הוא לא רק מקום להקניית ידע, הוא גם מקום להקניית ערכים והוא מקום לבחינות התנהגותיות, גם ערכיות, גם לימודיות.

יעקב אשר: כמובן, השילוב של הכול יחד.

יעקב אשר: אבל אני חושב, ואני מוכרח לומר את זה, שיש דברים שמתברר שאפשר לעשות אותם לא בכמה קדנציות אלא אפילו בחצי קדנציה או חצי ממחצית קדנציה, וזה לפגוע בציבורים מסוימים תחת כותרות כאלה ואחרות ולנסות להגיע לשיח בצורה של כיפוף ידיים יותר מאשר שיח.

יעקב אשר: אני בטוח שזו לא האג'נדה של השר, ואני גם מקווה שזה ישתנה.

יעקב אשר: אבל ישנה תופעה, שאנחנו חווים אותה, של התניה של תקציבים והתניה של שוויוניות בסיסית בדברים הכי בסיסיים.

יעקב אשר: אף אחד מיושבי השולחן הזה לא יאמין שילדים בחינוך מיוחד יכולים להיות שונים במדינת ישראל - אחד בגלל שהוא ילד של חינוך מיוחד חרדי ואחד שלא.

יעקב אשר: גם בדברים הללו, לצערי הרב, ישנם הבדלים בסיסיים.

יעקב אשר: זה אפילו לא הוויכוח של הליבה, זה הליבה של הליבה - ילד עם קשיים, ילד שצריך את השילוב שלו בתוך בתי-הספר.

יעקב אשר: נושא השילוב הוא אחד הנושאים הכי חשובים היום, שילוב ילדי חינוך מיוחד בתוך בתי-הספר, אז ישנם ציבורים שלא מקבלים אותם, ישנם ציבורים שצריכים הוצאות ענקיות על נושאים של רישיונות, בטיחות בריאות וכו', ומצד שני גם לא מתוקצבים יותר.

יעקב אשר: זאת אומרת, יש כאן איזושהי אג'נדה.

יעקב אשר: שמעתי קודם, אדוני השר, את המנכ"לית שהרחיבה בנושא החינוך החרדי הממלכתי.

יעקב אשר: אני חושב שמשתמשים באשליה הזאת, שלא תוכל לבוא ולא תגיע כל עוד כל הילדים החרדים מקופחים באופן אינטנסיבי ועולֶה בדרגה במהלך התקופה האחרונה.

יעקב אשר: לומר שיש כזה גידול בבתי-ספר - צריך לומר את האמת:

יעקב אשר: כמה בתי-ספר היו קודם במגזר החרדי ונקראים היום ממלכתי-חרדי, כמה זה המצאות חדשות או כאלה שעברו מהחינוך הממלכתי-דתי לחינוך הזה.

יעקב אשר: לא יוכלו לשנות שינויים כאלה, כמו שאתה מדבר עליהם, באבחה או בצורה של ניסיון להפוך אותם לאזרחים סוג ב', וזה מה שקורה גם במעגל התשתיות שדיברת עליו, אדוני.

יעקב אשר: אדוני יכול לעשות סיור ולראות מה קורה במגזר, כמה צפיפות בכיתות, במיוחד אצל הבנות, כמה בתי-ספר נמצאים במבנים יבילים וכו'.

יעקב אשר: לקחת את הממלכתי-החרדי, ליצור איזושהי אשליה, שיכול להיות שבשיחות כאלה ואחרות אפשר לדבר על דברים כאלה ואחרים, אבל להפוך את האשליה הזאת למנוף לעצירה כמעט מוחלטת של תקציבים בסיסיים - ילד הוא ילד הוא ילד, בוודאי אם הוא חינוך מיוחד, וגם אם שפר עליו גורלו והוא לא חינוך מיוחד.

יעקב אשר: לכן אני רוצה לסכם את הדבר הזה ולפנות אליך וודאי גם למנכ"לית, אל אנשי המקצוע, השיטה הזאת, האווירה שנצטרך להילחם על הדברים הכי בסיסיים, לא מקובלת.

יעקב אשר: דבר שני בנושאים הכלליים, אני רוצה להעלות את נושא הצהרונים, צהרונים באשכולות הנמוכים.

יעקב אשר: יש אי-בהירות.

יעקב אשר: יצא מכתב לרשויות המקומיות, אני חושב שמשרד החינוך עוד לא קבע מה הולך להיות באשכולות הנמוכים.

יעקב אשר: אני מדבר על יישובים פריפריאליים ועל יישובים בסוציו-אקונומי נמוך.

יעקב אשר: נושא הצהרונים, נושא ירושלים הוא נושא נפרד בפני עצמו, שפר אליהם מזלם והם אשכול 4 ולכן כל שנה זו מין חרב מתהפכת.

יעקב אשר: מצאו איזשהו פתרון בשנה שעברה, צריך למצוא את הפתרון הזה גם השנה.

יעקב אשר: אבל לאותן רשויות של 1–3, אם אני זוכר נכון, משרד החינוך עדיין לא גיבש ולא אמר מה קורה.

יעקב אשר: הנושאים הפיזיים – לדעתי, אדוני היושב-ראש, לא הקדשנו לזה מספיק זמן בדיון.

יעקב אשר: יש את נושא הנגישות.

יעקב אשר: כולנו יודעים שחוק הנגישות הולך ומתקרב והרשויות המקומיות הן אלה שהולכות לשאת את החיוב של החוק הזה.

יעקב אשר: מצד שני, התקצוב עדיין לא מספיק.

יעקב אשר: נקודה נוספת שאני מבקש לקבל תשבה, האם כל בתי-הספר, של כל המגזרים, מכל ההגדרות נמצאים בתוך הפרויקט שנקרא "נגישות".

יעקב אשר: אם ניקח את פרויקט רעידות האדמה, שגם כן מופיע כאן ורואים תשעה בתי-ספר שמטופלים, השאלה מול התוכנית הראשונית, שגובשה כבר לפני שנים, כמה בתי-ספר כבר עברו את הטיפול הזה.

יעקב אשר: לדעתי, יש פה חוסר גדול בתקציב.

יעקב אשר: אני מנסה להעלות לכם להנחתה, אבל לדעתי בכל הנושא הפיזי אין תוספת תקציבית, אדוני השר.

יעקב אשר: שאלה נוספת בנושא של חידוש מבנים.

יעקב אשר: יש רשויות שבהן יש בתי-ספר ישנים, עתיקים, שחייבים לחדש אותם וחייבים להשקיע בהם.

יעקב אשר: התקציב שהונח כאן, האם הוא יותר גדול מהתקציב של השנה שעברה או מהשנים האחרונות ואיך עושים להגדיל את התקציב הזה, כי חידוש מבנים – בונים היום מבנים חדשים, בונים בתנופה גדולה, זה נכון.

יעקב אשר: חייבים לתת את הדגש גם לנושא הזה.

יעקב אשר: תקציב שיפוצי הקיץ הוא שנים באותם מספרים.

יעקב אשר: אני אומר לכם את זה כראש עיר לשעבר, מתקציב שיפוצי הקיץ אולי אפשר לעשות שניים-שלושה משקופים בבתי-הספר.

יעקב אשר: זה לא שיפוצי הקיץ שצריך לעשות.

יעקב אשר: לדעתי הנושא הפיזי הזה הוא נושא חשוב מאוד.

יעקב אשר: אדוני השר, לא היית כשדיברתי קודם, בהיוועצות שהיתה.

יעקב אשר: הערתי שאותם רכיבים בהשתתפות של המדינה בהוצאות שאינן שכר מעודכנים משנת – אמרתי 2003, אני מצטער, זה 2002.

יעקב אשר: זאת אומרת, אם תיקח את נושא החשמל ועלויות כאלה ואחרות, מ-2002 הכול נמצא באותו מקום.

יעקב אשר: נקודה אחרונה, ובזה אני מסיים, אמרו את זה גם לפניי, בנושא הדיפרנציאלי.

יעקב אשר: הייתי רוצה לדעת, בתור אחד שהוביל את המהלך הזה הרבה מאוד שנים אחורה, כשזה עוד היה ממש מפחיד לדבר על זה, והיום השר הכריז על זה – לא רק היום אלא גם בישיבות קודמות – ויש גם מהלכים מסוימים, עדיין לא הבנו מספיק מה הולך לקראות השנה.

יעקב אשר: אני מבין שיש כוונה, יש רוח המפקד, השאלה איך זה הולך לבוא לידי ביטוי בשנה הזאת.

יעקב אשר: אשמח מאוד לדעת את זה.

יעקב אשר: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עינב, בבקשה.

<עינב גוטרמן: בוקר טוב לכולם.

<עינב גוטרמן: אני יושבת-ראש עמותת "כולנו משפחה".

<עינב גוטרמן: ברשותכם, אני רוצה להתחבר לדברים שאמרו חבריי מארגוני ההורים ולציין שזו השנה השניה שאני נוכחת פה בדיון של היערכות פדגוגית לפתיחת שנת הלימודים ואין כמעט אף מילה על גנים.

<עינב גוטרמן: היתה פה אמירה פעם אחת על גני ילדים, נשמח מאוד לשמוע מה ההיערכות בגני הילדים.

<עינב גוטרמן: אין התייחסות לזה.

<עינב גוטרמן: אני באה מעולם המשפט, ובעולם המשפט ידוע שצדק צריך לא רק להיעשות אלא גם להיראות.

<עינב גוטרמן: אם נעשים דברים יפים מאוד בתחום גני הילדים, שהם הבסיס לכל הדברים הנפלאים שאתם רוצים לעשות - אי אפשר להתחיל את הדברים מגיל 6.

<עינב גוטרמן: אם מדברים על צמצום פערים חברתיים, על לעטוף ילדים, על תשומת ילדים, על כך שילד הוא ילד רק פעם אחת, אז בדיוק מאותה סיבה שאי אפשר לקחת רק נושא אחד ולטפל רק בו אלא צריך לטפל בדברים בצורה רוחבית, אז אם אפשר, להקדים את הגיל שבו מתחילים להשקיע בחינוך, כי החינוך לא מתחיל מגיל 6.

<עינב גוטרמן: קונקרטית, כשאנחנו מדברים על גני הילדים, אנחנו מדברים על הקטנת כיתות, אנחנו מדברים על תוכנית מאוד מקיפה שנועדה לצמצם את הצפיפות בכיתות הלימוד.

<עינב גוטרמן: גם כאן, שוב, אין שום התייחסות לגבי הילדים, לצפיפות האיומה בגני הילדים, שלפעמים היא הרבה יותר קריטית.

<עינב גוטרמן: סייעות – יש תוכנית שמדברת על הוספת בנות שירות לאומי.

<עינב גוטרמן: השנה מתוך 1,200 כרגע יש רק 700 בנות שירות שהתווספו.

<עינב גוטרמן: אז מעבר לברכות, על כך שמנסים לתת – בסדר, אני מבינה מה אתה אומר, אבל מצד שני - - -

שי פירון: אני לא אומר, אני רק - - -

<עינב גוטרמן: החיוך וההנהון, הבנתי.

<עינב גוטרמן: אבל מצד שני, מה עושים עם שאר הגנים?

<עינב גוטרמן: מתוך 1,600 גנים בסך הכול יש 1,200 גנים שהתכוונתם להוסיף בהם בנות שירות ויש רק כ-700 בנות שירות?

<עינב גוטרמן: מה ייעשה בגנים שבהם אין פתרון למצוקת כוח האדם?

<עינב גוטרמן: על התאמת מבנים, על הנושא של התזונה בגנים.

<עינב גוטרמן: לפני כשבועיים עבר חוק הפיקוח על תזונה במוסדות חינוך.

<עינב גוטרמן: בירכנו על כך את כל הנוכחים במשרד הבריאות ובמשרד החינוך.

<מיכל כהן: הברכות תמיד בשקט.

<מיכל כהן: אני אף פעם - - -

<עינב גוטרמן: למה בשקט?

<עינב גוטרמן: שלחנו מכתבים, כתבנו.

<עינב גוטרמן: ממש לא בשקט, אנחנו כל הזמן מברכים.

<זאב גולדבלט: למה?

<זאב גולדבלט: לא נתנו מחמאות בקול רם?

<זאב גולדבלט: יותר מזה, סיימנו בזה בקרשנדו גדול.

<זאב גולדבלט: באגף הזה מפרגנים לכם עקרונית, מפרגנים לכם כתפיסת עולם.

שי פירון: ברמת האנקדוטה אני חייב לומר, רק שתביני עם מה אני מתנהל.

שי פירון: מעבר לעובדה שלא לא היו כמה עשרות מיליונים, ואת יודעת את זה, של עוד בת שירות לאומי ופתאום יש, אז גם זה הפך להיות בעיה, אבל נעזוב את זה לרגע.

שי פירון: אני רוצה לומר שיום אחרי שבתי-הספר של הקיץ התחילו קיבלתי עצומות מחאה מילדים והורים שמוחים על האוכל הבריא והלא טעים.

<מיכל כהן: נכון, על הלחמנייה - - -

<עינב גוטרמן: גם לא נוח לחבוש קסדה, אבל בכל זאת - - -

יעקב אשר: ממני לא קיבלת את זה.

יעקב אשר: מההורים החרדים לא קיבלת את זה.

שי פירון: תקשיבי רגע מה אני אומר לך.

שי פירון: אני לא אומר לך עכשיו סתם.

שי פירון: אני רק אומר שקיבלתי עצומה: איפה השוקו.

<עינב גוטרמן: אפשר להגחיך.

<עינב גוטרמן: גם קסדות זה לא כל כך נוח ואפשר לבוא על זה בטענות - - -

שי פירון: עורכת הדין, אפשר גם אנקדוטות מדי פעם?

שי פירון: בעולם המשפט זה מקובל?

שי פירון: רציתי רק להגיד אנקדוטה שלצד האמירה על האוכל הבריא, על הלחמנייה החומה - דיון שלם למה הבאתי להם לחמנייה חומה ולא לחמנייה עם שוקולד "השחר" ושוקו.

יעקב אשר: יש ילדים שלא הצליחו לעשות את הדיון הזה.

שי פירון: אנחנו מוכנים לקבל אותם מחר בבוקר.

יעקב אשר: שיעברו על דתם.

עמרם מצנע: רק כדאי להזכיר שההשקעה הכי גדולה בשנים האחרונות היא בגיל הרך.

עמרם מצנע: נכון שהיא לא פתרה את כל הבעיות והציפה בעיות אחרות - - -

<עינב גוטרמן: לכן אנחנו כאן, בשביל לראות איך זה נפתר, לא - - -

עמרם מצנע: אילו הייתי שם פה, באמצע השולחן, חצי מיליארד שקל זה לא היה מספיק לגרד אפילו את כל מה שכולם רצו.

שי פירון: לא לא לא, אתה טועה.

שי פירון: מה שעלה פה זה 10 מיליארד.

שי פירון: בדוק.

שי פירון: חצי מיליארד אני שם עכשיו אם אתה פותר את הכול.

יעקב אשר: אגב, 10 מיליארד זה שלוש שנים של התוכנית ההזויה של אפס מע"מ.

יעקב אשר: שלוש שנות תקציב.

עמרם מצנע: אנחנו לא ועדת הכספים.

עמרם מצנע: מה שאני רק רוצה לומר, שבסוף כל אחד שיושב בעמדת המחליט על סדרי עדיפויות בתקציב נתון, גם אם הוא גבוה, יודע שצריך לעשות סדרי עדיפויות.

עמרם מצנע: זה כל מה שרציתי לומר.

<עינב גוטרמן: חשובה ומניבה יותר ההשקעה בגיל הרך.

עמרם מצנע: סיימת, עינב?

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון, בבקשה.

שמעון אוחיון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון המיוחד הזה, בוודאי מאוד מאוד חשוב.

שמעון אוחיון: אני רוצה לפתוח דווקא בדברי ברכה ליושב-ראש ארגון המורים, מר רן ארז, שניהל קרב בלימה למען מעמד המורים ולמען המקצועות: היסטוריה, ספרות ואזרחות.

שמעון אוחיון: זהו קרב חשוב מאוד גם מבחינה ערכית, מבחינת מעמדם של המקצועות הללו בתוכנית הלימודים וגם במעמדם של המורים שהכשירו את עצמם וראו את עצמם מלמדים מקצועות חשובים אלה.

שמעון אוחיון: אז קודם כול, יישר כוח לרן ארז.

שמעון אוחיון: יישר כוח לזעקת ההורים, אשר בזכות הזעקה שלהם, "זעקת הסרדינים", הקיצוץ שהתחיל בתחילת השנה ופגע בכיתות הנמוכות של בית-הספר היסודי, אותן שעות שנלקחו מהם הוחזרו בזכות זעקת ההורים, וצריך לומר את האמת.

שמעון אוחיון: יישר כוח להם.

שמעון אוחיון: אומר גם מילה טובה למשרד החינוך, ובקול רם – למרות שאני יכול לבקר גם את הנקודה הזאת - הנושא של קייטנות הקיץ הבית-ספריות.

שמעון אוחיון: למרות שחשבתי שהיו הורים שיכלו לשלם את מלוא התשלום ואת הכסף הייתי מפנה לכיתות א' למיומנויות יסוד – קרוא וכתוב וחשבון.

שמעון אוחיון: אבל השבח מגיע, ההוקרה למפעל הזה, שבוודאי גם תרם את חלקו בתקופה הקשה.

שמעון אוחיון: אבל אני מוכרח להעיר שאני טובע בים הסיסמאות.

שמעון אוחיון: "ישראל עולה כיתה", "למידה משמעותית", "האחר הוא אני", "מחנכים סביב השעון" – אני מקווה שהשעון הזה לא עמד מזמן – ים של סיסמאות.

שמעון אוחיון: אני מוכרח לומר שלמידה משמעותית, רן ארז לימד אותי משהו משמעותי – כשנאבקים על משהו שמאמינים בו מצליחים.

שמעון אוחיון: אחד הנושאים המרכזיים הכואבים שהלכנו בו עם השר, גם יושב-ראש הוועדה, במשך שנה וחצי חיכינו והמתנו לנושא של התקצוב הדיפרנציאלי.

שמעון אוחיון: לפני כחודש היתה פה ישיבה עם מרכז השלטון המקומי, עם ראשי הערים, בראשם ניר ברקת, שכמובן גם טרחו להיפגש קודם עם חברי הכנסת, ואני בתוכם, בעניין הזה.

שמעון אוחיון: באנו לישיבה, וההר אפילו לא הוריד עכבר, היה נדמה לי שמדובר בהיריון מדומה.

שמעון אוחיון: וכאן אני יושב ואנחנו שואלים את המנכ"לית: איפה התוכנית?

שמעון אוחיון: שנה וחצי אנחנו ממתינים.

שמעון אוחיון: איפה התוכנית לתקצוב דיפרנציאלי?

שמעון אוחיון: ראשי הערים באו לכאן מוכנים, רוצים להתווכח, רוצים לבדוק, רוצים לדון.

שמעון אוחיון: לא היתה תוכנית, עדיין היא איננה מוכנה.

שמעון אוחיון: היום שמענו מן השר דרך אגב שיש כמה שלבים בנקודה הזאת.

שמעון אוחיון: זה אחד הדברים הכואבים והמרכזיים.

שמעון אוחיון: אם מותר לי להוסיף, לגבי העמקת הפערים, ששמענו עוד לפני שבועיים-שלושה כשדנו בסוגיה של התאמות בלקויות למידה למבחנים וכו'.

שמעון אוחיון: יועצות אומרות: אנחנו עוזבות את בית-הספר.

שמעון אוחיון: יועצת אומרת לי: אני מתפטרת, כי 70% מן התלמידים מבקשים בחינות התאמה.

שמעון אוחיון: אתם מבינים שבגבעתיים 70% מקבלים התאמה, ובדרום, בפריפריה אחוזים בודדים?

שמעון אוחיון: והנה לך, הפערים הולכים ומעמיקים, כאשר האגף שאמור לטפל ולמנוע את התופעה הזאת ולהביא למידה משמעותית, בסופו של דבר אותם תלמידים שמקריאים להם את המבחן באנגלית בעל פה והם אינם בקיאים בקריאה ואינם מתמצאים בהבנת הנקרא, בסופו של דבר לוקחים אתם את הבעיה.

שמעון אוחיון: פתרת בעיה טכנית – בסדר, הוא קיבל ציון.

שמעון אוחיון: אבל אותי מטרידה העמקת הפערים, וזה רק אחד הסממנים שלה, אותם מבחני התאמות.

שמעון אוחיון: לכן, לפי דעתי, מה שצריך לעשות היום משרד החינוך, ושר החינוך בראשו, זה להתמודד עם הסוגיה המרכזית בעניין של התקצוב הדיפרנציאלי כדי לצמצם פערים בכל התחומים, בכל מקום שאפשר.

שמעון אוחיון: יש לי הערה לגבי אחת הסיסמאות – "האחר הוא אני", כשמדובר שהאחר הוא המגזר הערבי בעיקרו.

שמעון אוחיון: זה שמענו, זה לא רק כל אחד ואחד.

שמעון אוחיון: מדינת ישראל חוותה בתקופה האחרונה אחדות ולכידות: ימין ושמאל, דתיים וחילוניים; כולם, גם חרדים, כולם.

שמעון אוחיון: אחדות בעניין הזה.

שמעון אוחיון: לצערי, מי שניצל את הפתיחות שלנו בעניין הזה, את המוכנות שלנו - וללכת הלאה, לא הסתפקנו ביחס לאחר, הכבוד לאחר, אלא "האחר הוא אני", כשאני הרבה פעמים ריק ואז האחר נכנס במקומי.

שמעון אוחיון: מי שיבטל היסטוריה וספרות ויבטל את זהותו של העם בישראל אל יתפלא אם האחר ייכנס במקומו, האחר ימלא את זהותו.

שמעון אוחיון: וזאת הסכנה, כאשר ישנם אנשים שיודעים על הנכבה אבל לא יודעים על תולדות מלחמת העצמאות ולא על מה שעברו יהודי המזרח, יהודי ארצות ערב, בדרכם לארץ ישראל.

<מחמד חיאדרי: לומדים על ההיסטוריה של היהודים יותר מאשר על ההיסטוריה של הערבים בבתי-הספר הערביים.

עמרם מצנע: אדוני, אני תיכף אתן - - -

שמעון אוחיון: מי שרוצה באמת לקרב - 70% במדינת ישראל אינם רוצים להכיר חרדי, לא רוצים לפגוש חרדי.

שמעון אוחיון: 70%.

שמעון אוחיון: אני אומר לשר פירון, שהוא גם רב: "ומבשרך לא תתעלם".

שמעון אוחיון: כך כתוב.

שמעון אוחיון: תתחיל קודם פנימה, בתוך הבית שלך, בתוך הבית שלנו, לקרב.

אחמד טיבי: ערבים זה החוצה, אני מבין.

אחמד טיבי: פנימה זה חרדים, ערבים זה החוצה.

שמעון אוחיון: סליחה, אני לא אמרתי.

שמעון אוחיון: מבחינה לאומית - - -

אחמד טיבי: זה מה שמשתמע מדבריך, הכל כך אינטליגנטיים.

שמעון אוחיון: לא, סליחה.

שמעון אוחיון: מבחינה לאומית יהודית - - -

אחמד טיבי: - - -

שמעון אוחיון: אני לא חושש בוויכוח הזה.

שמעון אוחיון: מבחינה לאומית יהודית - מה יש פה להסתיר?

שמעון אוחיון: - החרדי, הדתי והחילוני כולם בני לאום אחד, הם בני הלאום היהודי ואני דואג קודם כול ללאום היהודי.

אחמד טיבי: זה התרגום של מדינה יהודית.

שמעון אוחיון: כן, נכון.

שמעון אוחיון: בהחלט.

שמעון אוחיון: מדינת ישראל שייכת לעם היהודי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: כמה לקצץ בתקציב לערבים?

אחמד טיבי: הנה, השר והמנכ"לית פה, תגיד להם.

אחמד טיבי: כמה לקצץ?

שמעון אוחיון: אני לא הצעתי - - -

אחמד טיבי: זה המשמעות - - -

שמעון אוחיון: לא נכון, אני לא אמרתי זאת.

שמעון אוחיון: אמרתי שמי שרוצה לחנך - - -

אחמד טיבי: אתה היית מורה?

שמעון אוחיון: אחמד, תראה, יש לך שיטה ואתה מנסה בדרך הזאת כל פעם לתקוע מישהו באמצע הדיבור שלו.

שמעון אוחיון: תתאפק.

שמעון אוחיון: אני התאפקתי, שמעתי אותך, שמעתי דברים ולא הפרעתי.

אחמד טיבי: למה לא הסכמת בדברים שלי?

אחמד טיבי: לא הבנתי.

אחמד טיבי: מה לא היה בסדר בדברים שלי?

<קריאה: זה לא לעניין.

<קריאה: סליחה, זה לא נושא הדיון.

שמעון אוחיון: תן לי.

שמעון אוחיון: הוויכוח שלי כרגע הוא בעיקרו מול משרד החינוך.

שמעון אוחיון: אני מבקש שבסיסמה, לאור מה שראינו, לצערי, כאשר - - -

אחמד טיבי: לשנות את זה ל"אחר זה הוא".

אחמד טיבי: חאלס.

אחמד טיבי: אוקיי.

שמעון אוחיון: נכון, נכון.

עמרם מצנע: רגע, רגע, היושב-ראש מתערב.

עמרם מצנע: אני מבקש, יש לך עוד שתיים-שלוש דקות.

אחמד טיבי: גם מההוא וגם מהאחר.

<קריאה: אנחנו מבקשים להפסיק לריב.

עמרם מצנע: אתה מבין הלוא שאני לא מסכים אפילו לאחוז אחד מהדברים שאומר חבר הכנסת אוחיון, אבל אעמוד על כך שהוא יוכל לדבר.

אחמד טיבי: אני מאוד רוצה שהוא ימשיך לדבר, אתה לא מבין?

אחמד טיבי: תמשיך, תמשיך.

אחמד טיבי: טוב שיש שידור.

שמעון אוחיון: אני מבקש לתת לי לסיים את הדברים.

שמעון אוחיון: עסקתי בדברים הללו, ישבתי והייתי בסדנאות רבות בין יהודים לערבים.

שמעון אוחיון: היחס לאחר, מבחינה לאומית יהודית, בוודאי צריך להיות יחס הומני, כאזרח שווה זכויות, כתושב במדינת ישראל.

שמעון אוחיון: אני לא רוצה לטשטש את הזהות היהודית הלאומית שלי, נקודה.

שמעון אוחיון: זו המדינה היחידה שבה אני יכול לבטא את הלאומיות היהודית.

שמעון אוחיון: ללאום הערבי יש 22 מדינות.

שמעון אוחיון: למרות שיש לו אותה דת, אותה שפה, אותה היסטוריה, אותה תרבות, אותה שירה, אותה מוסיקה, הוא יכול לבטא את עצמו ב-22 מדינות.

שמעון אוחיון: כל מה שאני מבקש, שבאמת רק בעניין הזה, המדינה - - -

עמרם מצנע: כן, תודה.

שמעון אוחיון: לכן לא לנסות, אני לא נופל לכל מיני מלכודות קטנות.

שמעון אוחיון: היחס לאחר, לשונה ממני צריך להיות יחס הומני.

אחמד טיבי: מה, אנחנו פליטים?

אחמד טיבי: מה זה יחס הומני?

אחמד טיבי: אנחנו אזרחים.

אחמד טיבי: מה זה יחס הומני?

אחמד טיבי: אנחנו מהגרים?

עמרם מצנע: אני מבקש לסיים, שמעון.

שמעון אוחיון: אני חושב שהדברים שלי - - -

עמרם מצנע: הדברים שלך - - -

שמעון אוחיון: שניה.

שמעון אוחיון: משפט אחד, ובזה גמרתי.

שמעון אוחיון: לא אשכח שלמרות כל הפתיחות הזאת, בקלנסווה עומדים פורעים, שקוראים להם "הפרות סדר", זורקים בקבוקי תבערה ומוציאים אנשים מתוך המכונית ושואלים: אתה יהודי?

שמעון אוחיון: אם אתה יהודי, אתה חוטף מכות ואם אתה בורח המכונית שלך - - -

אחמד טיבי: זה קרה גם בירושלים, אגב, נגד ערבים.

אחמד טיבי: זה גרוע וזה גרוע.

אחמד טיבי: תהיה הגון.

עמרם מצנע: חבר הכנסת טיבי.

עמרם מצנע: אמרתי שאני, כמובן, לא מסכים לרוב הדברים שאתה אומר, חבר הכנסת אוחיון, אבל נותנים לך להשמיע את דעתך.

עמרם מצנע: אבל אני כן רוצה לומר שאני מוחה באופן ברור, צלול ובקול רם על הדברים שאתה משמיע פה, שהם בעצם גזעניים - -

שמעון אוחיון: למה?

עמרם מצנע: - - ונוגדים את תפיסת העולם שלי.

שמעון אוחיון: שלך.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אני בהחלט אומר את זה.

עמרם מצנע: אני מבקש ממחמד חיידרי, בבקשה.

<מחמד חיאדרי: בוקר טוב לכולם.

<מחמד חיאדרי: חבר הכנסת לקח זמן, אנסה לקצר.

<מחמד חיאדרי: שמענו בקשב רב את הדברים של השר והתבשרנו על דבר שאנחנו עובדים עליו, אדוני השר, להזכיר לך, שהוא התקצוב הדיפרנציאלי, וזה הגיע לבג"ץ בשנת 2004.

<מחמד חיאדרי: זה כבר עשר שנים.

<מחמד חיאדרי: יבורך משרד החינוך אם יתחיל בספטמבר, אבל אמרת לחמש שנים ואנחנו רוצים שהמגזר הערבי, שלא יהיה בסוף הרשימה אלא בראש הרשימה בכל בתי-הספר.

<מחמד חיאדרי: זו זכות של כל החלשים, כמונו – אם זה במגזר הערבי, אם זה בסכנין, אם זה בירוחם ואם זה בחצור – כל אלה הנזקקים, מגיע להם לקבל יותר.

<מחמד חיאדרי: אדוני, הזכרת שיש תוכנית של משרד החינוך והזכרת חמש נקודות.

<מחמד חיאדרי: חסר לי איפה תוכניות לימודים – היה תשתיות, מעגל מורים, חינוך לא פורמלי, תעסוקה וכו'.

<מחמד חיאדרי: בתוכנית לימודים, אדוני, הפערים זועקים לשמיים.

<מחמד חיאדרי: אני לא רוצה לפרט יותר, כמה הפערים בין התלמידים במשך 66 שנים, אם זה בבגרות, אם זה מיצ"ב, מבחנים בין-לאומיים, פסיכומטרי, נשירה והכול.

<מחמד חיאדרי: זה אומר שהגיע הזמן לרעידת אדמה במערכת, שמשרד החינוך נכשל במשך 66 שנים לסגור את הפערים, לקרב את הפערים.

<מחמד חיאדרי: זה נובע מתוכניות לימודים, הכשרת מורים, מינויים על פי קשרים ולא כישורים, ואני מקווה שהכישורים ולא הקשרים.

<מחמד חיאדרי: הקמתם שמונה ועדות, וגם המנכ"לית.

<מחמד חיאדרי: כתבנו שכל תוכנית, אם נציגי החברה לא יהיה שותפים בה, היא לקויה.

<מחמד חיאדרי: צריך להיות שותפים מלאים גם בהתוויית התוכנית וגם בביצוע.

<מחמד חיאדרי: אם יש לכם תוכנית, אני מציע שהתוכנית הזו, שאנחנו לא יודעים עליה שום דבר - - -

שי פירון: יש שם נציגי ציבור ערבים רבים.

שי פירון: אולי זה לא כבודו, אבל יש בתוך הוועדה - פאדי אבו נאסר, חאלד אבו עסבה.

שי פירון: קבוצה גדולה של אנשים שבתוך העניין.

<מחמד חיאדרי: עם כל הכבוד, אל תסמכו רק על הפקידים שלכם.

שי פירון: הם לא פקידים שלנו, הם נציגי ציבור.

<מחמד חיאדרי: אדוני, אנחנו כתבנו לכם, שוועדת המעקב – שכולם ישמעו – זו ועדה מקצועית על-מפלגתית, שיש בה גם אקדמאים, פרופסורים והכול, שנהיה שותפים.

<מחמד חיאדרי: אני מבקש ומציע שיהיה כנס ארצי לתוכנית הזאת, לדון, לשמוע ולהשמיע או כנסים יותר מצליחים, אם זה כנסים מחוזיים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה אדוני השר, שמעתי אותך עוד לפני שנכנסתי לכאן, כי אתה בשידור חי.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי על התוכן, אני רוצה להתייחס למעטפת, לצד הגשמי.

מנחם אליעזר מוזס: דוח מבקר המדינה, עוד כשאני הייתי סגן שר החינוך, הצביע על למעלה מ-640 כיתות בירושלים רבתי בלבד ככיתות לא תקניות, שלומדים בהן תלמידים, שיש סכנת נפשות לא ברוח שאינה מצויה, קרי רעידת אדמה, אלא ברוח מצויה ושהמצב הוא בכי רע.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו ראינו בדרום אלפי כיתות, לא רק במערכת החרדית, שבגלל כל מיני סיבות היו בקרוונים, ביבילים, והיתה ממש סכנה וגם נס.

מנחם אליעזר מוזס: נס שעל כיתה אחת נפל טיל בשבת ועל השניה שלא בשעת הלימודים.

מנחם אליעזר מוזס: זה ממש לא יאומן.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני השר והמנכ"לית, הייתי רוצה לשמוע קצת התייחסות לנושא הזה, שהוא נושא הפיתוח, היום זה הדבר האקוטי ביותר.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו עומדים במצב כזה בדרום, ובכל רחבי הארץ.

שי פירון: בסדר גמור.

שי פירון: אתייחס לזה.

מנחם אליעזר מוזס: 5 מיליון תושבים היום צמודים, פחות או יותר, לממ"דים.

מנחם אליעזר מוזס: אתמול בלילה, לפני הפסקת האש במירכאות, קיבלנו טיל במרכז הארץ.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהאוצר, פעם ולתמיד, צריך להקציב את הכספים הנכונים לנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: עוד נקודה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: אני רואה בעמוד 3 של המצגת, ואני מאוד שמח על כך, שהחינוך גדל ב-22%.

מנחם אליעזר מוזס: החינוך הממלכתי גדל בשיעור של 19%, והחינוך החרדי, שאני מייצג אותו פחות או יותר, גדל בשיעור של 43%, ומהווה כ-29% מסך התלמידים, בלי עין הרע.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, כמעט שליש מהמערכת גדלה, בלי עין הרע, בתוכנית לימודים משובחת ובתוצאות משובחות, ללא כל מרעין בישין, ודי למבין.

עמרם מצנע: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: רגע, עוד נקודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתייחס לנושא של ביטול חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שביטול חוק נהרי אומר שחשמל, מים וניקיון למערכת המוכרת שאינה רשמית, למערכת החרדית, לא תקבל אלא אם כן יכרעו ברך בפני ראש העיר: אנא בטובך, אתמוך בך בבחירות ותן לי את התקציב המתאים לחשמל, מים וניקיון בכדי שאשתי לא תצטרך לעשות ניקיון בבית-הספר שהנכדים שלי לומדים בו ובכדי שלא אצטרך לשלם חשמל ומים, דברים כה בסיסיים, כה בסיסיים.

מנחם אליעזר מוזס: השאלה מה אתם חושבים לעשות בנושא הזה.

מנחם אליעזר מוזס: בשנת הלימודים הזאת פקע החוק וחשמל, מים וניקיון – זו המערכת היחידה - ו-29% מהתלמידים, שליש, לא יקבלו חשמל, מים וניקיון למערכת שלהם.

מנחם אליעזר מוזס: זה באמת האחר במדינה.

מנחם אליעזר מוזס: זהו "האחר", במירכאות, שאמרתם שצריכים לכבד את האחר.

מנחם אליעזר מוזס: זהו האחר.

<מחמד חיאדרי: יש הרבה אחרים, לא רק אחר אחד.

מנחם אליעזר מוזס: אני מסכים, יש עוד אחרים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל האחר השני מקבל חשמל, מים וניקיון.

עמרם מצנע: חבר הכנסת מוזס, תודה.

עמרם מצנע: סיגל אבישי, בבקשה.

<סיגל אבישי: שלום לכל המכובדים.

<סיגל אבישי: אני סייעת משלבת, אני באה בתור נציגה של התארגנות הסייעות הארצית.

עמרם מצנע: את זוכרת שמחר יש לנו דיון ספציפי על זה.

עמרם מצנע: אז בבקשה לקצר.

<סיגל אבישי: אני זוכרת.

<סיגל אבישי: רק רציתי להזכיר שאנחנו קיימות, אנחנו לא רק מילה על נייר.

<סיגל אבישי: הדבר שנקרא "שילוב" הוא, בעיניי, הדבר הכי חשוב בשביל הסיסמה "האחר הוא אני" או קבלת השונה.

<סיגל אבישי: אני בעד הדבר הזה, כמובן.

<סיגל אבישי: זהו, רק רציתי להזכיר שאנחנו פה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: לא צריכה להזכיר, עשינו שלושה דיונים עד היום ומחר נעשה דיון, ויש כבר הרבה הישגים, כפי שאת יודעת.

<סיגל אבישי: עדיין אני חושבת שצריך לראות אותנו.

עמרם מצנע: ועדיין יש הרבה מה לעשות.

עמרם מצנע: אחרונת הדוברים, לפני סיכום השר והסיכום שלי, רויטל.

עמרם מצנע: בבקשה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לעובדה שאנחנו מדברים פה על ישיבה שמדברת על היערכות לקראת שנת הלימודים ויש דברים רבים שעדיין לא מוכנים לפתיחת שנת הלימודים.

<רויטל לן כהן: אין עדיין תקני כיתות מספיקים, יש עדיין ילדים שאין להם שיבוץ כי אין תקני כיתות.

<רויטל לן כהן: למשל, באזור השרון יש ילדים עם לקויות למידה שמחכים לפתיחת כיתה ז' ללקויות למידה, ואין.

<רויטל לן כהן: כמות הכיתות שקיימת התמלאה, יש עדיין ילדים שצריכים שיבוץ ואין להם כי פשוט אין תקן, ולמרות פניות חוזרות ונשנות למשרד החינוך לא ניתנו תקנים.

<רויטל לן כהן: אגב, זו היתה דוגמה, אבל גם בגני הילדים אין תקנים וגם בבתי-הספר בכל הכיתות.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לתת כדוגמה את הכיתה בכפר הוורדים, שרק בעקבות חלץ של הורים נפתחה שם כיתת תקשורת.

<רויטל לן כהן: האישור לתקציב ניתן רק ביום חמישי האחרון, רק שהוא ניתן בשעה שמנהלת אגף החינוך שם כבר נסעה לחו"ל לחופש ולכן אף ילד עדיין לא קיבל אפילו מכתב הזמנה לכיתה א', שלא לדבר על רשימת ציוד שהוא צריך לקראת כיתה א'.

<רויטל לן כהן: העברת השעות לשטח לא ירדה, לא השעות לשילוב, לא השעות לתוספת הסטטיסטית בתוך דרגת התפקוד וגם לא הקצאת השעות לסייעות בבתי-הספר לחינוך מיוחד.

<רויטל לן כהן: זאת אומרת שיש הורים, תלמידים ומוסדות חינוך שעדיין לא יודעים איך להיערך ל-1 בספטמבר.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על הסייעות, שלא יודעות מה יהיה היקף העבודה שלהן כי עוד לא ירדו שעות.

<רויטל לן כהן: יש מחסור, עדיין, בכוח אדם במקצוע הפרא-רפואי והטיפולי האחר, בפרט אם אנחנו מדברים על נושא של תמיכה בילדים בעקבות המלחמה ופוסט טראומה.

<רויטל לן כהן: אין מספיק פסיכולוגים בשירות הפסיכולוגי, אין מספיק תומכים, לא רק בחינוך המיוחד אלא גם בחינוך הרגיל, ולא דובר על זה ולא ניתנת על זה הדעת כבר שנים, למרות שהפער במספרים הולך וגדל.

שי פירון: רויטל, יש לי רק שאלה אחת.

שי פירון: אני מבין מה לא נפתר, רק תסבירי לכולם איך את יודעת שלא ניתנה הדעת.

שי פירון: חברים, תקשיבו למה אני שואל.

שי פירון: תסתכלי לי בעיניים, כאבא לילד בחינוך המיוחד, ותגידי לי איך את יודעת שלא ניתנה הדעת.

שי פירון: יכול להיות שלא ניתן פתרון - - -

<רויטל לן כהן: אני לא חושבת שאתה באופן אישי, כאבא לילד המיוחד שלך, לא חשבת על זה.

שי פירון: תעצרי שניה.

שי פירון: תסתכלי למי שמנהל את החינוך המיוחד עכשיו בעיניים, ותגידי לה: לא נתת את הדעת.

שי פירון: לא נתת פתרון - אני מקבל.

<רויטל לן כהן: אתה מקדים את המאוחר, והמחמאות שאני רוצה לתת - - -

שי פירון: לא, לא רוצה מחמאות.

<רויטל לן כהן: אענה לך.

<רויטל לן כהן: זה חלק מהתשובה, תן לי לענות אותה.

שי פירון: תסבירי לי איך את יודעת שלא נתנו את הדעת.

<רויטל לן כהן: תן לי את הגמישות הפדגוגית להשיב לשאלה שלך.

<רויטל לן כהן: אכניס לתוך האמצע את הסוף - אחד הדברים שאני מעריכה מאוד זה שני האנשים החדשים שנכנסו למערכת: מנהלת האגף לחינוך מיוחד, רחלי אברמזון, וסמנכ"ל פדגוגי אריאל לוי.

<רויטל לן כהן: זו הפעם הראשונה שאני יכולה להגיד שאנחנו מרגישים שיש לנו עם מי לדבר ושיושבים שם אנשים שלא אומרים: הכול בסדר, אלא אומרים: אנחנו רואים שיש פה בעיה ובואו נתקן.

<רויטל לן כהן: אני לא אומרת שאתם לא מתחילים לחשוב על הדברים, אני מדברת על זה שלאורך שנים אנחנו מתריעים על זה שחסרים אנשי פסיכולוגיה ובמשך שנים אנחנו מבקשים לקבל תשובות בתוך הוועדות, והעובדה שאנחנו לא מקבלים והעובדה שאין, בלוגיקה שלי מראה שלא נותנים על זה את הדעת.

יעקב אשר: אגב, נושא המחסור בפסיכולוגים, אם תשימו לב, זה בדרך כלל ברשויות החלשות ולא ברשויות החזקות, כי הרשויות החזקות מצליחות לממן פסיכולוגים ודווקא ברשויות החלשות לא עומדים בתחרות הזאת.

<ישראל אליסף: זה הדיפרנציאליות, על זה בדיוק מדברים.

יעקב אשר: לכן התקצוב הדיפרנציאלי, גם בדברים האלה, יפתור גם את הבעיה הזאת.

<רויטל לן כהן: נכון, כי מקומות שבהם יש, יש גם למצ'ינג.

עמרם מצנע: רויטל, משפטי סיום.

<רויטל לן כהן: כדי ללכת לקראת העניין, אקח בחזרה את האמירה – זה לא שלא ניתנה הדעת, אבל לנו בשטח יש תחושה שאין מספיק.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר גם על גודל הכיתות ממקום שלא דובר בו.

<רויטל לן כהן: בישיבה שהיתה פה על הנושא הזה ניתנה אמירה בעל-פה שכיתות קיימות לא ייפגעו.

<רויטל לן כהן: בפועל, לשטח ירדה הוראה שרק כיתות שנפתחו במקור כלא תקניות לא ייפגעו וכיתות שנפתחו כתקניות קיבלו הוראה - - -

<מיכל כהן: היינו באותו דיון ואני אמרתי.

<מיכל כהן: כשאת מצטטת תהיי אחראית לציטוט שלך.

<רויטל לן כהן: אני אחראית, אני מצטטת מהפרוטוקול.

<רויטל לן כהן: תקראי את הפרוטוקול.

<מיכל כהן: אומר לך מה הנחיתי, כי אני הנחיתי.

<מיכל כהן: את לא יודעת מה אני רוצה.

<רויטל לן כהן: נכון, אבל זאת לא היתה - - -

עמרם מצנע: רויטל.

<מיכל כהן: כיתות לא תקניות שנפתחו על-ידי הרשויות – עושים צילום מצב והן ממשיכות.

<מיכל כהן: לא דיברנו על כיתות שתוקננו על-ידי משרד החינוך.

<מיכל כהן: יתרה מזאת, כשאת מצטטת, צטטי את כל הפתרון.

<מיכל כהן: הפתרון אמר: במקום שיש כיתות תקניות שצומצמו בגלל שירדו ילדים מהכיתות, אנחנו נותנים פתרונות בשעות רוחב.

<מיכל כהן: נא לצטט בהתאם.

<רויטל לן כהן: זה לא מה שנאמר בוועדה.

עמרם מצנע: רויטל, משפט סיכום.

<רויטל לן כהן: לא, אדוני, הפריעו לי.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד את הדברים שעוד נותרו לי, והם ארבעה.

עמרם מצנע: משפט סיכום.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על הנושא של התקנות, שעדיין לא תוקננו – לא נושא ההסעות, לא נושא הנחיות לגבי התאמות; ואני מדברת על התאמות לא במבחני בגרות, אני מדברת על התאמת דרכי הוראה ולמידה, דרכי היבחנות ושיטות הוראה לילדים עם צרכים מיוחדים החל מכיתה א', וגם לנושא תקנות הנגישות הפרטניות.

<רויטל לן כהן: לגבי הנושא של שיפוצים בחופש – חבל שלא נותנים את הדעת לכך שיש כיתות חינוך מיוחד שצריכות להמשיך לעבוד בחופש, והשנה חלק מכיתות החינוך המיוחד לא יכלו להגיע ל-15 באוגוסט וההורים קיבלו הודעה שהלימודים, למרות שעל פי חוק צריכים להיות עד ה-15 באוגוסט, יסתיימו קודם, כי כשקובעים את השיפוצים לא לוקחים בחשבון שבחלק מבתי-הספר יש כיתות.

<רויטל לן כהן: למשל, בבית-ספר "יד המורה" נאלצו להפסיק את הלימודים ב-10 בחודש.

<רויטל לן כהן: בנושא פעילות אחר הצהרים שאתם רוצים לעשות, אני רק רוצה להזכיר שילדים משולבים עם צרכים מיוחדים צריכים ליווי גם בפעילויות האלה, אחרת השילוב לא יהיה אמיתי.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: שר החינוך, בבקשה.

שי פירון: אתייחס לדברים באופן כללי, עד כמה שאוכל.

שי פירון: קודם כול, השנה אנחנו מוסיפים 650 כיתות למצבת הכיתות, מעבר לשנים הקודמות, כך שהאמירה שאין שום שינוי כבר שנים רבות לא נכונה בשום צורה שהיא.

שי פירון: בשלוש השנים הקרובות תתווספנה באופן מסודר בכל שנה עוד ועוד כיתות.

שי פירון: אנחנו נוסיף השנה 650 כיתות יותר מאשר בשנים הקודמות.

שי פירון: אני מצטער על האמירות הלא מדויקות.

שי פירון: צר לי, זאת המציאות.

שי פירון: הכיתות האלה תחולקנה, כמובן, לפי האחוזים באוכלוסייה באופן כזה או אחר.

שי פירון: אני לא רוצה לפתוח את הדיון כאן, רק אומר משפט אחד כי אני מאוד אוהב שיש ויכוח אידיאולוגי, אני לא רוצה שיובילו את הוויכוח האידיאולוגי למקום לא נכון.

שי פירון: הוויכוח הוא נורא פשוט, אפרופו החינוך החרדי: אני מתחייב, ואני מוכן לעגן את זה בכל הצעה שיציעו לי, שכל מי שיהיה בחינוך הציבורי יקבל חופש פדגוגי בענייני אמונות ודעות ללא פגיעה.

שי פירון: החינוך החרדי לא אומר שבשל העובדה שהוא פועל באופן אוטונומי יש לו יום לימודים ארוך יותר מכל החברה הישראלית - - -

יעקב אשר: אני מתקצב את זה.

יעקב אשר: אתה מתקצב את זה?

יעקב אשר: אתה לא מתקצב את זה, אז תשבח שאנשים לומדים יותר.

שי פירון: נכון שהקשבתי לך?

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: בחלקים.

שי פירון: הוא לא אומר שהוא בוחר את המורים שהוא רוצה ומחליט מי יבוא ומי לא יהיה; הוא לא אומר שהוא בוחר את התוכניות באופן ספציפי.

שי פירון: יש מדינה ויש ריבון, אני מחויב לכל מי שכפוף להנחיות הריבון.

שי פירון: אין לי שום עמדה כנגד חרדים, יש לי עמדה כנגד מי שלא רוצה להיות חלק מהחינוך הציבורי.

שי פירון: הוא יכול להיות פעם חילוני ופעם דתי, פעם יהודי ופעם ערבי.

שי פירון: כל מי שלא יהיה חלק מהחינוך הציבורי יקבל פחות.

שי פירון: זאת עמדתי האידיאולוגית, אל תתבלבלו לרגע – כל מי שיהיה חלק מהחינוך הציבורי יקבל - - -

יעקב אשר: לפחות התרגלנו, אבל פחות ופחות ופחות ופחות.

יעקב אשר: זה הדבר היחיד שנעשה מכל החלומות הגדולים על הלמידה המשמעותית ועל הלמידה הלא משמעותית.

שי פירון: יעקב, הקשבתי לך.

שי פירון: באמת.

יעקב אשר: כן, אתה צודק.

שי פירון: יש מושג יפה שאמרה נעמי שמר: על הדבש ועל העוקץ.

שי פירון: מי שלומד בכיתה צפופה יקבל שלושה שבועות בית-ספר של הקיץ; מי שכפוף להסכמי עבודה יקבל את בתי-הספר של הקיץ.

שי פירון: זה חלק מתפיסת עולם כוללנית.

מנחם אליעזר מוזס: אתה מאמין בנעמי שמר?

שי פירון: התפיסה שלי אומרת שמדינת ישראל היא הריבון.

שי פירון: העובדה שבמשך שנים רבות היתה פוליטיזציה של החינוך וחלק גדול מההסכמים נקבעו על-פי צרכים פוליטיים ולא על-פי הצרכים התרבותיים האיכותיים של מדינת ישראל תמה.

שי פירון: האמירה כאן היא לא אמירה פוליטית, היא דאגה לאתוס של מדינת ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: ביטול חוק נהרי זה לא פוליטי, אדוני השר?

שי פירון: לא, לא.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: תסביר לי.

מנחם אליעזר מוזס: חוק נהרי היה בגלל - - -

עמרם מצנע: וחוק נהרי הוא לא פוליטי?

עמרם מצנע: חוק נהרי הוא הפוליטיקה של העניין.

עמרם מצנע: אני מכיר את זה טוב.

מנחם אליעזר מוזס: אתה היית יוצא מהכלל וכן נתת בחיפה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל בגלל שהיו ראשי ערים שביקשו: תבוא, תיפול על הברכיים ואעזור לך, בשביל זה נהיה חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: לא היו צריכים להביא את החוק הזה.

מנחם אליעזר מוזס: החוק הזה, לא היו צריכים להביא.

עמרם מצנע: חוק נהרי הוא חוק פוליטי וביטול שלו הוא החזרת המצב לקדמותו.

יעקב אשר: בוא נחזור לחלומות הגדולים.

יעקב אשר: עזוב את החרדים, בוא נדבר על החלומות הענקיים שדיברת עליהם בהתחלה, שייקחו כמה קדנציות.

שי פירון: אני מושיט כאן בפעם המאה את ידי לחינוך החרדי ומזמין אותו להציע הצעות איך הוא הופך להיות חלק מהחינוך הציבורי ומקבל את כל המשאבים המגיעים לו.

שי פירון: מי שאומר שילד הוא ילד הוא ילד צריך לזכור את זה גם מן הצד השני - - -

יעקב אשר: גם בחינוך המיוחד.

יעקב אשר: תסביר את זה לאמא - - -

שי פירון: אמרתי: אני אחראי על כל ילדי החינוך הציבורי.

שי פירון: אני אומר עוד פעם.

שי פירון: זו הערה ראשונה.

שי פירון: לגבי החינוך הערבי – כפי אמרתי, הגשנו את תוכנית "אתגרים" במגזר הערבי שנוגעת לבינוי.

שי פירון: הסוגיה של שעות וכו' נגזרת מהתקצוב הדיפרנציאלי, שם זה יבוא לידי ביטוי מאוד חזק, כי אנחנו מתחילים לא לפי יהודים-ערבים אלא לפי אשכולות, וכיוון שמתחילים מ-1, 2 וכו', ממילא באופן אוטומטי התקצוב המשמעותי יהיה.

שי פירון: אומר מילה על התקצוב הדיפרנציאלי, אין פה סודות.

שי פירון: נציג את זה בצורה הכי שקופה והכי בהירה, אין לי בעיה, אם ייוותר זמן, שיציגו חלק מהעקרונות אחרי.

<אורה חכם: הייתי מבקשת שהוא יהיה אחד מהמעגלים - - -

עמרם מצנע: אורה, אני מבקש.

עמרם מצנע: לא ניתן לך - - -

יעקב אשר: עם לוח זמנים למעגלים.

שי פירון: כנ"ל לגבי החינוך הפורמלי, כנ"ל לגבי צמצום פערים לימודיים.

שי פירון: אומר באופן הכי ברור שאנחנו עושים צעדים רבים בסוגיה של מינוי מנהלים.

שי פירון: בחלקם מצליחים יותר, בחלקם אנחנו מצליחים פחות, אבל רק אומר שעוול של 65 שנה לא מתקנים ביום אחד.

שי פירון: אומר יותר מזה - תגידו גם לראשי הרשויות שלכם.

שי פירון: אתם חכמים עלי, נראה אתכם אומרים את זה בתוך הקהילה.

<מחמד חיאדרי: אומרי להם.

שי פירון: ונראה אתכם, שכשאנחנו פוסלים בית-ספר שלם בגלל העתקות וחוסר טוהר בחינות, אז פתאום כולכם יוצאים נגדי.

שי פירון: כלומר, אתם רוצים לדבר על טוהר בחינות, אבל כאשר אנחנו אוכפים את זה באופן משמעותי יותר אז כולם אומרים: למה אתה מעניש ענישה קולקטיבית?

שי פירון: אז בואו נעשה סדר.

שי פירון: יש לנו פה עבודה משותפת.

שי פירון: אני לא מעביר את הכדור, אני אומר שנעשה את זה יחד, גם לגבי תוכניות הלימודים.

שי פירון: אני רוצה לומר שני משפטים על השפה הערבית והעברית, כי אני מרגיש שיש כאן אמירות שלא מתכתבות עם מה שאני אומר.

שי פירון: אז קודם כול, בואו נגיד מה אמרתי.

שי פירון: לא דיברתי על חובת לימודי הערבית, דיברתי על לימודי הערבית בכיתה י'.

שי פירון: בואו נלך דבר דבר.

שי פירון: אני גם שונא שקרים - היתה חובת לימודי ערבית בכיתה י', למדו 46 בתי-ספר בכל הארץ.

שי פירון: אני לא יודע לחיות במקום שאומר: יש חובה ללמוד ערבית, ו-46 בתי-ספר בכל הארץ לומדים.

שי פירון: אני לא יודע לחיות בזה.

שי פירון: אבל אגיד לך מה אני כן יודע; אני יודע להגיד שזו לא חובה ולתת תמרוץ כלכלי לבתי-ספר שילמדו ערבית, ואת זה אף אחד לא אמר עד היום ואת זה אתם לא אומרים.

שי פירון: אני יודע לומר שאני יכול להגיד שכולם ילמדו ערבית, אבל אין מורים לכל בתי-הספר.

שי פירון: אני לא יכול לסבול את השקר המוסכם, שמערכת החינוך יודעת להגיד: כולם כולם - אבל היא לא יודעת לבצע.

יעקב אשר: - - - למה לא עושה את זה במקומות אחרים?

שי פירון: אז אני אומר שאני מאוד מעוניין שכל בית-ספר ילמד ערבית בכיתה י' יקבל תמרוץ ותגבור מעבר למה שמצבת השעות מקנה לו.

שי פירון: אבל להגיד "חובת לימודי ערבית" כשזה לא קיים, מה ההיגיון?

שי פירון: בשביל מה, למה לשחק את המשחק?

שי פירון: זה כל מה שאמרתי.

יעקב אשר: תכפה עליהם.

יעקב אשר: מה הבעיה?

עמרם מצנע: יעקב, באמת.

שי פירון: אומר עוד מילה אחת שלא הוזכרה כאן לגבי החינוך הערבי, וגם זה מסוג הדברים ששוחחנו עליהם.

שי פירון: המערכת היחידה שהוספנו בה שעות השנה היא המערכת הערבית, ושם הוספנו שעה לימודי עברית כי אנחנו משוכנעים שהשליטה בשפה העברית היא יעד אסטרטגי - -

<מחמד חיאדרי: אני מסכים.

שי פירון: אני יודע שאתה מסכים.

שי פירון: - - של בוגרי מערכת החינוך הערבית, משום שהשפה היא מפתח כלכלי משמעותי גם לעולם ההשכלה הגבוהה וגם לעולם התעסוקה.

אחמד טיבי: ברשותך.

אחמד טיבי: אנחנו, לפני שאתה שר, מגנים, תוקפים, מבקרים באופן פנימי גם את הפרוטקציות, גם את המינהל הלא תקין של השלטון המקומי, את החמולתיות.

אחמד טיבי: בנושא העתקות – גם הסיעה שלי באופן קולקטיבי הוציאה מספר הודעות; אני התראיינתי מתחת לכל עץ רענן נגד העתקות ואמרתי שזו רמאות שפוגעת בטובים.

אחמד טיבי: אבל, בהחלט, גם אסור לעשות עונשים קולקטיביים.

אחמד טיבי: צריך למצוא מתודה שתבדיל בין רמאים לטובים.

אחמד טיבי: זה הכול.

אחמד טיבי: לכן אנחנו לא חלוקים בנקודה הזאת.

שי פירון: בסדר גמור.

שי פירון: נגיש גם בזה תוכנית מאוד מאוד מדויקת בסוגיה הזאת בקרוב.

שי פירון: אומר כמה מילים על החינוך המיוחד.

שי פירון: קודם כול, הגדלתי את תקציב ההזנה בחינוך המיוחד.

שי פירון: עובדתית, צריך לומר את זה.

<רויטל לן כהן: דרמטי.

שי פירון: באופן דרמטי.

שי פירון: אפשר להגיד כן או לא, אבל עובדתית.

שי פירון: העברנו מתקציבי משרד החינוך, מה שלא היה בעבר, 30 מיליון שקל להרחבת דורנר.

שי פירון: פשוט היה יישום, ראיתם את המספרים, הוא הוכפל בכמה וכמה מספרים.

שי פירון: יש קבוצות לא מעטות שהארכתי בהן את יום הלימודים, גם את זה אני רוצה לציין.

שי פירון: אפרופו הדיבור על החופש ועל השאלה מה קורה, אולי, בבית-ספר כזה או אחר, לא הוזכר כאן שבלי למצמץ פשוט הארכתי את שנת הלימודים בחינוך המיוחד בכל היישובים בדרום בעוד שבוע, מתוך הבנה שכשיש דבר כזה הדברים האלה צריכים להיעשות.

שי פירון: הוספנו סייעות.

<רויטל לן כהן: מדברים על היערכות.

שי פירון: אמרתי רק מה נעשה במערכת החינוך המיוחד בשנה הקודמת בכספים של המשרד.

שי פירון: פשוט כיוון שאמרנו שמציינים מה, אפרופו לא ניתנת חשיבה, רק רציתי לציין על מה ניתנה חשיבה.

שי פירון: נעשתה עבודה בסוגיית סייעות.

שי פירון: סוגיית הסייעות, דרך אגב, כנראה צריכה הרבה הרבה השקעה לפתרון באופן עמוק.

שי פירון: אני אומר את זה כמי שאין לו עדיין סייעת ל-1 בספטמבר.

שי פירון: גם אני מתמודד עם זה כל שנה, אני מכיר את זה.

<רויטל לן כהן: כל שנה אני אומר שאשתך תפנה אלינו, יש לנו מאגר.

שי פירון: זה לא ייפתר ביום אחד, אבל אנחנו עובדים על זה.

שי פירון: לגבי החינוך בגני הילדים – קודם כל, אומר את מה שאמר יושב-ראש הוועדה: אין תחום שהוקצו לו משאבים בשנים האחרונות כמו גילאי 3–4.

שי פירון: אין.

שי פירון: ואת יודעת מה, לא בטוח שאם היינו עושים עכשיו דיון בסדרי העדיפויות היינו מקבלים את אותה החלטה עוד פעם.

שי פירון: בתוך כל הדברים שנשמעו כאן בחדר – גודל כיתות ועניינים אחרים – לא בטוח.

שי פירון: צריך לזכור שהיתה סיטואציה חברתית בקיץ מסוים - - -

יעקב אשר: זה טרכטנברג.

<עינב גוטרמן: החוק משנת 84.

שי פירון: אני רק אמרתי.

יעקב אשר: רק בקטע הפיזי.

<מיכל כהן: לא רק בקטע הפיזי משקיעים.

שי פירון: אנחנו משלימים כרגע את השלב האחרון של גילאי 3–4.

שי פירון: נכון, אין מספיק בנות שירות לאומי.

שי פירון: לא כי לא רצינו, כי לא התגייסו, אנחנו ממשיכים לגייס.

שי פירון: אבל צריך שכשבא משרד ואומר ששם כ-20 מיליון שקלים כדי להגדיל - - -

<קריאה: - - -

שי פירון: - - - אז הכפלנו את מספר הבנות – מאפס ל-700.

שי פירון: הקצינו כ-3.5 מיליון שקלים לבית-ספר להורים לילדי הגנים, ועוד שורה ארוכה של דברים.

עמרם מצנע: ברשותך.

עמרם מצנע: אפשר כל דבר להעלות בצורה הכי צבעונית והכי דמגוגית שאפשר.

עמרם מצנע: חינוך חינם מגיל 3 קיים בפריפריה כבר הרבה שנים.

עמרם מצנע: מעולם לא עלתה התביעה שבגן ילדים מגיל 3 צריך עוד סייעת.

עמרם מצנע: אז בואו, קצת פרופורציות.

עמרם מצנע: אני חושב שזה חשוב, נכון להתמודד עם זה ונכון לתת לזה תשובה, אבל רבותי, בואו קצת נוריד את הצבע, את המתח ואת והדמגוגיה, כמו שעושים בהרבה מאוד דברים כדי לנסות לשכנע.

<קריאה: זה לא עושה את זה בסדר.

שי פירון: בסוגיה של תשלומי הורים אני רוצה לומר שלושה דברים.

שי פירון: קודם כול, נכנסתי לסוגיה שרבים לא רצו להיכנס אליה, והיא יצירת סדר בתשלומי הורים.

שי פירון: זה עדיין לא המצב הסופי, אבל יצירת סדר בתשלומים.

שי פירון: אמה מה, כמו שאומרים במקומותינו, המילה "הורים" היא קצת בעייתית, כי יש כאלה שיצירת סדר בתשלומי הורים זה לאפשר להם לגבות יותר, זו יצירת סדר אצלם, ואחר כך נצקצק כולנו בלשוננו על שוויון הזדמנויות, שוויון בחינוך וצמצום פערים; ויש כאלה שמבחינתם יצירת סדר זה יצירת מבנה אחיד.

שי פירון: אז אנחנו מנסים להלך בין הטיפות.

שי פירון: קודם כול, אנחנו עושים משהו שלא עשו.

<זאב גולדבלט: אבל זה קצת דמגוגי, כי אנחנו בעד לבטל את כל תשלומי ההורים לחלוטין.

שי פירון: אני רק רוצה להעיר שביטול תשלומי ההורים תעורר בצורה חריפה יותר את השאלה של בתי-ספר ייחודיים, חברים.

<זאב גולדבלט: נכון.

שי פירון: יפה.

שי פירון: אז, כפי שאמרתי, תסתדרו ביניכם אחר כך.

<זאב גולדבלט: תסתדרו אתם בכנסת.

<זאב גולדבלט: כולנו אזרחים.

שי פירון: יצרנו פרישה.

שי פירון: מצד אחד, לא באנו באופן כוחני, אבל מצד שני כן אמרנו שאנחנו רוצים להסדיר את הדבר ולהיכנס אליו.

שי פירון: דרך אגב, גם סוגיית גודל הכיתות, אני רוצה להזכיר, נוצרה כתוצאה משיח של שוויון.

שי פירון: אני לא חושב שצריך לדבר על גודל הכיתות, מסיבה נורא פשוטה – כאן, בוועדה, התחייבתי שעד דצמבר 2014 אגיש תוכנית לאומית לנושא הקטנת יחס מורה-תלמיד.

שי פירון: הוועדה הזאת תחל את פעולתה כבר השבוע, יושבים בה נציגים של ארגונים וקבוצות רבות.

שי פירון: יש פה מורים, הורים, אקדמיה, אוצר ושלטון מקומי.

שי פירון: יש פה מכתב, שחתומים עליו גם מר ביבס, גם מר ריפמן, גם מר פישר וגם אני, שמסכם את המתווה של איך אנחנו רוצים לעבור את שנת המעבר – אני מדגיש את המילים "שנת מעבר".

שי פירון: כל מי שמבין עניין יודע שלדרוש מעכשיו לעכשיו זה לא רציני, משלוש סיבות.

שי פירון: פעם ראשונה, בגלל שאנחנו צריכים להתאים את שאלת גודל הכיתה לא למספרים שאמרו בשנות ה-80 אלא אנחנו צריכים להתאים אותם לרפורמה פדגוגית, וזה צריך להתכתב אחד עם השני.

שי פירון: פעם שניה – אוקיי, נקטין את הכיתות, איזה מורים יבואו בדיוק?

שי פירון: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלה מה כוח האדם העומד לרשותנו.

שי פירון: ופעם שלישית, אנחנו צריכים לשאול את השאלה: האם אנחנו רוצים לקחת את רוב משאבי החינוך – אפרופו גני הילדים 3–4 - בשנים הקרובות ולהשקיע אותם בבינוי?

שי פירון: אלה הן שאלות עמוקות, לא מקבלים את התשובה עכשיו.

שי פירון: לא אמרתי שאתן את התשובה בעוד 20 שנה.

שי פירון: אמרתי – ועכשיו אני מסתכל לכולם בעיניים – שעד היום כל מה שאמרתי שאציג, אוהב או לא אוהב, עמדתי בו.

שי פירון: אפשר לא לאהוב.

שי פירון: אמרתי: עד דצמבר 2014 אציג תוכנית לאומית ליחס מורה-תלמיד במדינת ישראל, על כל מערכת החינוך.

<עינב גוטרמן: כולל הגנים?

שי פירון: אמרתי על כל מערכת החינוך.

שי פירון: יש לי שפה נורא בהירה.

שי פירון: זהו תהליך שצריך לבנות אותו.

שי פירון: כולם יודעים שהוא לא ייפתר ביום.

שי פירון: יחד עם זאת, מנכ"לית המשרד נתנה הנחיות מאוד מהודקות על שלבי הביניים, איך לפתור באופן מקומי, ככל שניתן, תוך הקפדה על שוויון, תוך הקפדה על החוק, תוך הקפדה על כל מיני דברים.

שי פירון: לעשות כל מה שניתן לגבי הפתרון.

שי פירון: צר לי שבסוגיית התקצוב הדיפרנציאלי אנחנו מסונכרנים עם השלטון המקומי, עם ראשי הערים עד הסוף – אני אומר את זה בציניות, כמובן.

שי פירון: אין דבר אחד – יושב פה רן ארז, הוא יגיד את זה; היה כאן קודם מר סאמט, ישבה כאן מיכל מנקס מהשלטון המקומי – הכול נעשה בקואליציות מדויקות.

שי פירון: אפשר להפריח כל מה שרוצים, אבל הכול מהודק.

שי פירון: גם התקצוב הדיפרנציאלי מסוכם עם השלטון המקומי עד הפיפס.

שי פירון: אין דבר אחד שאנחנו עושים שלא מתוך תפיסה של קואליציה ושיח.

יעקב אשר: אז תעדכנו אותנו.

שי פירון: נביא את זה.

שי פירון: עשינו תוכנית לגזענות.

שי פירון: יש ועדה, ועדת מתוקי, שעסקה בנושא של השיח בתוך בתי-הספר.

שי פירון: הדוח הזה יתפרסם ממש בימים הקרובים.

שי פירון: הוא עוסק בחופש הביטוי בתוך מערכת החינוך, ההכרחיות של חופש הביטוי, גבולות השיח וכו'.

שי פירון: הדוח הזה יתפרסם בימים הקרובים.

שי פירון: אומר משפט אחד לסיום ובזה אסיים, אני חושב שהתייחסתי לרוב הדברים.

שי פירון: תראו חברים, יותר ממה שעשינו לא עשינו, אבל זה לא בגלל שלא רצינו או לא נתנו את דעתנו, בגלל שכמות הדברים הניצבת על שולחננו היא ענקית.

שי פירון: החלטנו להתמקד ברפורמה פדגוגית, בחיזוק המורים וההוראה בישראל וביצירת מתווה חדש.

שי פירון: אני רוצה להגיד משהו אחרון בסוגיה הזאת.

שי פירון: אני לא מכיר – ואם רן ארז חושב אחרת, שיאמר – שרן ארז ואני נאבקנו על משהו.

שי פירון: אני מכיר פופוליסטים שמנסים לעשות שנאבקנו על משהו.

שי פירון: אני לא מכיר.

שי פירון: אני גם לא מכיר, דרך אגב, שאני חושב לפגוע במקצועות הרוח.

שי פירון: אני רוצה לשאול שאלה את כל מי ששכל בקודקודו: האם השיטה שבה יש בחינות בגרות בהיסטוריה, ספרות ותנ"ך גרמה לפיצוץ הפקולטות למדעי הרוח בישראל?

שי פירון: האם השיטה שבה יש בחינות בגרות בהיסטוריה, תנ"ך וספרות גרמה לעודף ענק של לומדי מדעי הרוח אצלנו?

שי פירון: מי שרוצה להפריח סיסמאות ולא לעמוד מול המציאות ולשאול את עצמו: אז למה יש פער כזה?

שי פירון: למה זה לא נותן את האפקט?

שי פירון: למה ילד גומר את מערכת החינוך הישראלית ולא מרגיש חיבור לספרות?

שי פירון: למה לא מרגיש חיבור לתנ"ך?

שי פירון: מה זה, נולדנו אתמול?

שי פירון: עד עכשיו היה מצוין, היה מעולה, הכול היה מפוצץ, ילדים יצאו נרקומנים של תנ"ך, ידעו הכול עד הסוף ורק בשנה האחרונה יש להם בעיה של זהות?

שי פירון: עד לפני שנה לכולם היתה זהות עמוקה, הם היו לאומיים, הם ידעו את כל ערכיה של מדינת ישראל, הם שלטו בכל פרקי התנ"ך לעומק ולרוחב כי היתה בגרות, ופתאום, בשנה אחת – פק, התפוצץ הכול.

שי פירון: מי שרוצה לרמות את החברה הישראלית - -

יעקב אשר: מה המסקנה מזה?

שי פירון: - - ומפחד משינויים ומפחד מהתאמת מערכת החינוך הישראלית, קודם כול לצרכיה שלה, ולמה שקורה בעולם כולו לא יראה ברכה.

שי פירון: יחד עם זאת, אני מסכים שיש שיח בינינו ואנחנו מבינים שדברים צריכים להיות בהדרגתיות, אנחנו מבינים שצריך ללכת יחד, אנחנו מבינים שצריך הסכמה.

שי פירון: אני לא מכיר מאבקים ביני לבין רן ארז.

שי פירון: אני מכיר הליכה ביחד, אני מכיר הסכמות, אני מכיר שיחות, אני מכיר עשרות פגישות בכל שעות היממה בכל מקום בארץ שבו צריך, ואני חושב שצריך לפרגן על זה.

שי פירון: צר לי שאני לא משתמש בשפה כוחנית, צר לי שאני לא מחפש את הצהוב.

שי פירון: אנחנו נעשה ביחד רפורמה חינוכית מקיפה.

שי פירון: אסיים במשפט אחרון.

שי פירון: אני מרגיש שיותר ממה שאמרתי לא אמרתי, ואני מתייחס לזה בשני מובנים.

שי פירון: אחד, בדברים שלא הספקנו.

שי פירון: השני – אני לא יודע לשווק את זה, אני מתנצל – קשה לי להגיד: הוספנו עוד מאה תקנים של פסיכולוגים.

שי פירון: קשה לי, אבל עובדתית הוספנו מאה תקנים של פסיכולוגים.

שי פירון: אגיד יותר מזה, יש סיכום ביני לבין שר הרווחה על תגבור משמעותי של כל הסוגיות של עובדים סוציאליים לבתי-ספר בדרום.

שי פירון: סיכום מלפני שבוע, אז יכול להיות שרויטל עוד לא יודעת מזה.

<רויטל לן כהן: השאלה היא האם התקנים מולאו, כי חלק מהבעיה הוא שאנשים לא מוכנים לעבוד בתקציבים של התקנים האלה, ויש רשויות שלא יכולות לעשות מצ'ינג לתקנים האלה.

שי פירון: לא אומר עוד פעם את הדברים הללו, הדברים הם פשוטים.

שי פירון: אמרתי: נוספו מאה תקנים של פסיכולוגים, נשבץ אותם ככל שניתן; נשים עובדים סוציאליים בבתי-הספר; נעשה תוכניות ארוכות ולא ניתן לאף אחד לרפות את ידינו.

שי פירון: אומר רק דבר אחד אחרון, ובזה אסיים.

שי פירון: אני חושב שאחד הדברים המשמעותיים ביותר שאנחנו צריכים לעשות זה להשלים את יישומה של הרפורמה, את הנעתה, בזמן הקרוב.

שי פירון: כמו בתי-הספר של הקיץ, ברגע שזה יתחיל אז כולנו נבין שאנחנו בתוך זה, וברגע שנהיה בתוך זה כל הקהילה מתייחסת אחרת.

שי פירון: נעגן את התפיסה החינוכית שלנו בחוק מועצה לאומית לחינוך.

שי פירון: אני חושב שצריך להפריד, ככל שניתן, בין תפיסת החינוך המהותית לבין ההשפעות הפוליטיות ולהבטיח שהרפורמות תהיינה ארוכות טווח ולא משתנות בין קדנציה לקדנציה.

שי פירון: אני יודע שכל קודמיי כשרי חינוך התנגדו לדבר הזה, כי זה לכאורה פוגע באוטונומיה של שר החינוך.

שי פירון: אני גאה בכך שתהיה בישראל מועצה לאומית לחינוך.

שי פירון: אנחנו מקווים להקדיש לזה זמן במושב החורף ולהוליך את המהלך הזה כי אני חושב שחשוב לייצר רציפות.

שי פירון: זה ישים את אנשי המקצוע במשרד החינוך במקום של תחושה של ודאות, זה ייתן למנהלים תחושה שיש אורך רוח והדברים לא משתנים מיום ליום, ואני מחויב לדבר הזה.

שי פירון: אני רוצה להזכיר שבסוף הייתי מנהל, זה המקום שלי, ואני מסתכל על הדברים מהמקום של מורה, מהמקום של תלמיד, מהמקום של מנהל בית-ספר, ולכן כדוגמה, מועצה לאומית לחינוך, כמשהו שמעגן את הדברים שהצוות המקצועי עושה זה דבר חשוב.

שי פירון: אסיים במילים הבאות: אני רוצה להגיד קודם כול תודה עצומה לכל המורים בישראל ולאחל להם שנת לימודים פוריה.

שי פירון: אני חושב שבמדינת ישראל יש מורים יוצאי דופן, אני חושב שבמדינת ישראל יש אנשים מגויסים למקצוע ההוראה.

שי פירון: אני קורא לצעירים במדינת ישראל, שמתלבטים עכשיו בבחירת עתידם, להצטרף למעגל המורים כי אין מקצוע נאצל מזה ואין מקום שבו אפשר להשפיע על עיצוב הדורות הבאים כמו הכיתה, כמו החינוך, בין אם זה המערכת הפורמלית ובין אם זה מערכות אחרות.

שי פירון: אני קורא לכל מי שנמצא עכשיו בשלבי ההתלבטות לעשות הכול כדי להצטרף למערכת – מורים, מורים, מורים.

שי פירון: אני רוצה להודות מאוד למנהלים בישראל, שחלקם הגדול לא יצאו לחופשה כמו אחרים והקדישו את כל ימי הקיץ להכין את בתי-הספר שלהם באופן מיטבי ובאופן משמעותי.

שי פירון: אני רוצה להודות באופן מאוד מאוד עמוק לכל השותפים של המערכת: ארגונים, כמו ארגון המורים, הסתדרות המורים, השלטון המקומי, איגוד מנהלי מחלקות חינוך, ארגוני ההורים.

שי פירון: כל המקומות שאתם אנחנו עובדים, לכולם אנחנו להודות, כי אנחנו רואים הרבה הארת פנים והרבה מאוד שיחות עומק והרבה הרבה שיתוף פעולה.

שי פירון: זה לא ברור מאליו.

שי פירון: אני מאוד מאוד רוצה להודות על השפה ועל השיח.

שי פירון: אני חושב שקורים פה דברים מאוד יפים בהקשבה ההדדית, ואני רוצה להודות להם.

שי פירון: אני מבקש לברך בברכה מאוד מאוד מיוחדת את ההורים במדינת ישראל.

שי פירון: קודם כול, אני חושב שאתם שולחים את הילדים שלכם למערכת שכל הזמן רוצה להשתפר.

שי פירון: אני חושב שאנחנו נמצאים במקום שבו אנחנו לא רואים בהורים איום אלא משאב; אנחנו נמצאים במקום שבו אנחנו רואים בהורים שותפים אמיתיים לדרך.

שי פירון: אנחנו לא מחליפים את ההורים ואנחנו גם לא שליחים שלהם, אלא יחד אנחנו מייצרים חבילה הוליסטית של 24/7 שתכליתה בסופו של דבר לייצר ילדים שמחויבים יותר לזהותם, למורשתם, למידות מתוקנות ולכישורים מקסימליים שיובילו אותם להצלחה מיטבית בחיים.

שי פירון: אני רוצה לפנות מכאן לתלמידי ישראל לקראת פתיחת שנת הלימודים.

שי פירון: קודם כול, אני רוצה לאחל לכם בהצלחה.

שי פירון: אני חושב שיש פה ילדים מדהימים, ילדים יוצאי דופן ברמות שאין ילדים כאלה בעולם.

שי פירון: מי שהסתובב במהלך החודש האחרון ברחבי מדינת ישראל וראה מה נערים ונערות במדינת ישראל עמסו על כתפיהם – קל מאוד להשחיר אתכם, ילדים יקרים, קל מאוד לראות את השוליים, ואסור להתעלם מהם, אבל קל מאוד להשחיר את הילדים במדינת ישראל ולהגיד שהם לא והם לא והם לא.

שי פירון: אני רוצה לומר שבשבועות האחרונים קראנו כתבות רבות על גילויי גבורה ומחויבות של מפקדים צעירים וחיילים.

שי פירון: הם בוגרי מערכת החינוך.

שי פירון: זה לא חוכמה לדבר על הילדים רק כאשר רואים מקרה של אלימות.

שי פירון: אותה מערכת חינוך, שלפעמים שוגה ויוצאים מתוכה ילדים שנוקטים באלימות, היא אותה מערכת החינוך שממנה יצאו עשרות אלפי חיילים ועשרות אלפי צעירים שמסרו את נפשם עכשיו על רווחתם ושלומם של אזרחי מדינת ישראל.

שי פירון: ולכן אני אומר לילדים ולנערים בישראל: אתם מעולים שבמעולים, אני מאמין בכם, אנחנו מאמינים בכם וזאת הסיבה שאנחנו מרווחים את המערכת כל כך.

שי פירון: אנחנו רוצים שתדברו יותר, שתאמרו יותר, שתשתתפו יותר, שתהיו יותר, כי אתם הטובים שבטובים.

שי פירון: אין נוער בעולם כמו הנוער במדינת ישראל.

שי פירון: אני רוצה לאחל לתלמידים, לילדים, לילדי הגנים – לכולם – בישראל שנת לימודים פורייה ולהבטיח לכם שגם אם אנחנו לא עושים את זה הכי טוב, אנחנו מתאמצים יום ולילה כדי שתהיה לכם המערכת הטובה ביותר שיכולה להיות.

שי פירון: ולסיום אומר, כנראה שנשארה עוד הרבה עבודה, אבל הדבר המרכזי שאני מבקש להביא לשיח זה אמון.

שי פירון: כשיש שיח של אמון, אז גם אם לא מספיקים חלק מהדברים מקשיבים, רושמים, מתעדפים.

שי פירון: לא הכול אפשר לעשות בשנה אחת.

שי פירון: יש דברים שיש עליהם ויכוחים אידיאולוגיים, גם בהם, דרך אגב, אני חושב שיגיד גם מי מתקיף אותי כאן בוועדה בשאלות אידיאולוגיות, כשאנחנו מדברים בארבע עיניים וצריכים למצוא פתרונות מדורגים, בסופו של דבר אני עומד מול המראה ומול אבי שבשמיים ומרגיש מאוד מאוד בסדר ביכולת להקשיב ולמצוא איזונים בין אידיאולוגיה ותפיסות עולם לבין צריכים.

שי פירון: אבל בסוף נקודת המוצא היא שאנחנו מבינים שמדינת ישראל צריכה להיות חברת מופת; אנחנו מבינים שהעתיד של ישראל נמצא בחינוך; אנחנו מבינים שצריך לעשות הרבה כדי שהחינוך בישראל יהיה טוב יותר – זה ייקח הרבה מאוד זמן.

שי פירון: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות לשר החינוך, למנכ"לית וכמובן, לאנשי משרד החינוך, ש - - -

שי פירון: בתוך התודות, כיוון שהשארתי את זה תמיד לסוף, אז התודה הגדולה ביותר היא לעובדי משרד החינוך ולאנשי המחוזות והמטה, לכל עובדי הפיקוח שעושים עבודת קודש.

שי פירון: אבל אני אומר באופן אמיתי ולא בתפארת המליצה - משרד החינוך עבר בשנה האחרונה רפורמות רחבות מאוד בזכות המנכ"לית שלו ובזכות העובדה שיש מי שמוביל את המערכת הזאת בצורה מאוד מיטבית, מאוד מושכלת, מאוד מקצועית ומאוד ישרה.

שי פירון: אני חושב ששיתוף הפעולה בין אנשי המטה והמחוזות לבין המנכ"לית וביני הוא הסוד שמסתתר מאחורי הדברים.

שי פירון: יש פה הרבה אנשים שאני רואה, שבאמת לא ראו כמעט בית בחודש האחרון.

שי פירון: לא אמרנו מה עשינו בזמן המלחמה, אבל הסתובבנו כל היום – כל היום – בכל רחבי הארץ, ואני רוצה להודות להם.

שי פירון: תודה מיוחדת, מעבר למה שהם עושים כל השנה.

שי פירון: לפעמים אנחנו חוטאים באמירות שלנו על עובדי המגזר הציבורי.

שי פירון: יש פה אנשים שהם לא פחות מקדושים, לא פחות, שבשכר של מערכת חינוך ציבורית או מדיניות ציבורית ובמבנה העבודה ובתנאי השירות, עושים יום ולילה כדי שלילדים של כל מי שיושב כאן יהיה טוב.

שי פירון: הם לא פחות מקדושים, לא פחות.

שי פירון: זאת ההזדמנות האמיתית קודם כול לומר לכל עובדי משרד החינוך לכל רובדיהם, לכל גווניהם, תודה עמוקה, ומעל כולם - למנכ"לית.

יעקב אשר: על זה אין ויכוח.

<זאב גולדבלט: אנחנו בפירוש מצטרפים לתודות.

<רויטל לן כהן: אפילו אני.

עמרם מצנע: אני רוצה, קודם כול, להצטרף לכל התודות ולומר שהחלק המלא של הכוס החינוכית הוא הרבה יותר גדול מחצי.

עמרם מצנע: מטבע הדברים שבדיונים שאנחנו עורכים כאן בוועדה, ובטח בדיון כזה, משרד החינוך מציג את ההישגים, את העשייה, את העמידה בהתחייבויות, ונציגי הגופים השונים ונציגי הציבור מציגים את מה שעדיין לא נעשה.

עמרם מצנע: זה טבע הדברים, אבל אני מקווה שכל אחד גם יודע בסוף לשמור על פרופורציות.

עמרם מצנע: כמי שמלווה את משרד החינוך במתכונת החדשה שלו בשנה וחצי, קרוב לשנתיים, האחרונות אני יכול לומר שאפשר להתווכח, ויש לי הערות בעי"ן ובאל"ף לא מעט פעמים, אבל אי אפשר שלא להודות שיש נכונות להקשיב, יש נכונות לבחון דברים, יש נכונות לשנות סדרי עדיפויות במקומות שבהם צריך לעשות את זה, ויש דרך, יש יעדים, יש הגדרת מטרות, יש אסטרטגיה, יש אידיאולוגיה.

עמרם מצנע: אפשר להתווכח עליה, וזה לגיטימי, אבל אי אפשר לחשוב שניתן בהבל פה ובזבנג וגמרנו להתמודד עם שורה כל כך גדולה של נושאים ובעיות, שברובם גם דורשים תקציבי עתק.

עמרם מצנע: לכן אני חושב שאנחנו נמצאים בדרך נכונה.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם שבמקום שבו אני יושב וממרום שנות ניסיוני בתחומי החינוך, הניהול, המנהיגות, הערכים, הציונות ועוד כל מה שאתם רוצים, אני נותן גיבוי מלא למשרד החינוך ולעשייה שלו.

עמרם מצנע: תפקידנו כאן הוא לא ליצור אופוזיציה אלא ליצור יכולת של שיתוף פעולה ועבודה משותפת ביחד, וכאשר עושים את זה יש גם הישגים.

עמרם מצנע: כל אחד ואחד יכול לבחון, גם בתחום האחריות הספציפי שלו, ולראות שבכל תחום שנוגעים בו אפשר להגיע להבנות ולעשייה.

עמרם מצנע: עדיין הדרך ארוכה.

עמרם מצנע: דרך אגב, הדרך תהיה תמיד ארוכה.

עמרם מצנע: זה כמו טיפוס הרים – כבשת פסגה, ומיד אתה מגלה את הפסגה הבאה, וכמובן תמיד צריך לחזור אחורה כדי לייצב את הפסגות שבהן כבר היית.

עמרם מצנע: הוועדה תמשיך במעקב וקידום של נושאים.

עמרם מצנע: הנושאים המרכזיים שנעסוק בהם הם המאבק בגזענות, באלימות ובהקצנה בתוך החברה הישראלית.

עמרם מצנע: אני גם מציע לא להעיר תמיד לאחרים, אלא אם כל אחד ואחד מאתנו יבחן כיצד הוא מתייחס לדברים, כיצד הוא מתבטא, באיזה מילים הוא משתמש ואילו סיסמאות הוא מרשה לעצמו להטיח, אני חושב שכולנו נהיה יותר טובים.

עמרם מצנע: נושא התקצוב השונה, מה שנקרא "דיפרנציאלי", הוא נושא שמלווה אותנו מההתחלה.

עמרם מצנע: יש התקדמות, עדיין המשרד צריך להציג בפנינו את התוכנית, שעדיין לא הוצגה.

עמרם מצנע: אבל אין ספק, זו חובתה של המדינה ואחריותה לדאוג לכך שתהיה הזדמנות שווה לכל ילד וילדה במדינת ישראל, בין אם הוא גדל בכרמל או בין אם הוא גדל בירוחם, בין אם הוא גדל בעוספייה או גדל בטירה או בטייבה או בכל מקום אחר.

מנחם אליעזר מוזס: שכחת את בני ברק.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם, ואני אומר את זה לא פעם ראשונה, למדתי שהעניין של הזדמנות שווה לכל ילד וילדה הוא ממש בנפשנו.

עמרם מצנע: זה עניין חברתי, זה עניין כלכלי אם אתם רוצים, וזה עניין ערכי.

עמרם מצנע: הסוד הכי גודל, שבאמצעות תקצוב דיפרנציאלי אפשר לסגור פערים בתוך החברה הישראלית.

עמרם מצנע: זה אני למדתי.

עמרם מצנע: זו לא גזירה משמיים.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר עוד דבר, שברשויות המקומיות, כשאתה בודק כל ראש רשות ורשות, הם עושים את זה הלכה למעשה בתוך הרשות שלהם, אבל כשבאה המדינה ועושה את זה יש, כמובן, מיד התקוממות וניסיון של כל אחד לשמור על חלקת אלוהים הקטנה שלו.

עמרם מצנע: זה התקצוב הדיפרנציאלי.

עמרם מצנע: נושא תשלומי הורים בממד הרחב והכולל שלהם - אנחנו עובדים עכשיו יחד עם משרד החינוך ועם משרד האוצר.

עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שאפשר יהיה להשיג כבר בכינוס הקרוב פריצת דרך בכך שתשלומי הורים יבוצעו באמצעות הביטוח הלאומי ולא על-ידי הרשויות המקומיות.

עמרם מצנע: יש בזה יתרון גדול מאוד, שמאפשר בסופו של דבר הרחבה מאוד גדולה של כל מערך ההתייחסות לתקציב שלו.

עמרם מצנע: אחריות המדינה לחינוך – אני מקווה שיחד עם שר החינוך נוכל לקדם את החוק שיזמת והכנת, שנותן בסיס חוקי ארוך טווח, כפי שגם אתה אמרת, שלא משתנה כאשר שרים מתחלפים, בנושא אחריות המדינה לחינוך.

עמרם מצנע: חוק החינוך המיוחד המשלב - שגם כן אני מקווה שבכינוס הבא של הכנסת נוכל להתקדם אתו.

עמרם מצנע: אנחנו עובדים אתו, יש התקדמות, היא עדיין איטית מדי, אבל אפשר לעשות בו הרבה מאוד.

עמרם מצנע: העסקה של כל כוחות העזר בחינוך – אני חושב גם מורי העל-יסודי וגם מורי היסודי, באמצעות הרפורמות "עוז לתמורה" ו"אופק חדש", קיבלו מעמד שונה וקפיצת דרך.

עמרם מצנע: נשארו מאחור כל כוחות העזר: הפסיכולוגים, הסייעות בתחומים השונים ועוד.

עמרם מצנע: בזה אנחנו צריכים לטפל.

עמרם מצנע: אושרו התקנות של התאמת מערך הבחינות בחינוך העל-על-יסודי, כלומר האוניברסיטאי.

עמרם מצנע: אנחנו שמים לעצמנו כיעד לטפל בזה, גם בחינוך התיכוני בשנה הקרובה.

עמרם מצנע: ובסוף, אני מבקש ממך, שר החינוך, תגבירו את הפיקוח ואת הבקרה כלפי מטה שכן, כפי שאתה עצמך אמרת, יש עדיין הרבה מאוד אמירות, נהלים, חוקים וקביעות מלמעלה שלא מיושמות הלכה למעשה בשטח באחרון מוסדות החינוך.

עמרם מצנע: ואני יודע ש"אכיפה" היא מילה שכולם מוכנים להשתמש בה, עד שהיא מגיעה לחצר הבית שלהם.

עמרם מצנע: אבל אכיפה, בקרה, פיקוח זה חלק מהעניין, ומחויב גם ככל שנותנים יותר עצמאות למנהלי המוסדות.

עמרם מצנע: וכמובן, לשפר את מערכת פניות הציבור.

עמרם מצנע: דיברתי על זה אתך, דיברתי עם מיכל, אני חושב שמערכת התגובה לפניות הציבור לא מספיק מתאימה לשנים האלה ולא לפתיחות שלכם, כפי שאתם מגלים אותה בהזדמנויות השונות.

עמרם מצנע: נמשיך להיפגש על הנושאים היום-יומיים ולכן גם חשבתי שלא נכון בפגישה הזו לעסוק בריטואל שיורדים לפרטי פרטים מה מתכננים לעשות בשנה הקרובה, שכן הנושאים עצמם מונחים על שולחננו יום-יום, שעה-שעה.

עמרם מצנע: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.