הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 138, 2014-07-15 09:00

אמנון כהן: בוקר טוב לכולם, אני פותח את הדיון של הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

אמנון כהן: היום 15 ביולי 2014, י"ז בתמוז תשע"ד.

אמנון כהן: היום יום י"ז בתמוז, אני אומר כמה מילים מה קרה בי"ז בתמוז, חמש פורענות אירעו ביום זה: השתברו הלוחות הראשונים שהוריד משה, התבטל קורבן התמיד בבית המקדש, הופקעה חומת העיר ירושלים, שרפו את התורה והועמד צלם בהיכל שבבית המקדש.

אמנון כהן: חורבן בית המקדש גרם לזעזוע קשה לעם ישראל.

אמנון כהן: בית המקדש היה סמל לריבונותנו על ארץ ישראל.

אמנון כהן: אנו צמים כדי לבטא את צערנו על מה שקרה בימים ההם.

אמנון כהן: מטרת הצום היא גם לימינו אנו כדי שלא נחזור על שגיאות אבותינו.

אמנון כהן: בית המקדש חרב בגלל שנאת חינם ובימים אלה עלינו להרבות באהבת חינם.

אמנון כהן: מכאן נשלח הצלחה לחיילי צבא ההגנה לישראל, שיחזרו בשלום למשפחתם, לביתם, שלא יאונה חס וחלילה דבר רע לעם ישראל.

אמנון כהן: נשלח מכאן ברכה לכל הפצועים "ה ישלח להם הקב רפואה שלמה ומהירה.

אמנון כהן: שתפילותינו תתקבלנה ברצון, אמן.

אמנון כהן: הנושא שעל סדר היום, קידום תכניות למניעת אלימות כלפי תלמידים ושל תלמידים – דוח מבקר המדינה 64ג', עמוד 807.

אמנון כהן: אני מכבד בברכה את מנכ"לית משרד החינוך הגברת מיכל כהן.

אמנון כהן: את בפעם הראשונה כאן, אנחנו מאחלים לך הצלחה בתפקידך הרם, בתפקידך החשוב בחינוך ילדי ישראל ובכלל את כלל הילדים, את דור העתיד של המדינה שלנו.

אמנון כהן: אנחנו מחזקים את ידייך, קודם כל שבכל דבר שתגיעי שתהייה לך הצלחה רבה.

אמנון כהן: היום אנחנו מתעסקים בדבר רגיש, אלימות כלפי תלמידים ושל התלמידים.

אמנון כהן: אנחנו ערים לטיפול היומיומי שלכם באלימות כלפי תלמידים ובין התלמידים ביניהם.

אמנון כהן: יש חוקים שצריך לאכוף אותם.

אמנון כהן: "חוק חינוך ממלכתי" משנת 1953 שצריך לתת חינוך וכן את "חוק זכויות התלמיד" משנת 2000.

אמנון כהן: אלו חוקים שעברו תיקוני חקיקה בדרך.

אמנון כהן: חשובה לנו מאוד הגנת הילד, על גופו, נפשו, רגשותיו ועל רכושו.

אמנון כהן: כמובן גם ללמד אותו ערכים ודרך ארץ, לכבד את הזולת, לכבד את המורה, לכבד את ההורים, לכבד את החבר – ואהבת לרעך כמוך.

אמנון כהן: כשיש ערכים מלאכתנו קלה יותר.

אמנון כהן: דוח מבקר המדינה, מציין מספר דברים שלא היו בסדר.

אמנון כהן: תפקידנו לעלות אותן, תפקידכם לתקן את הליקויים – זו מטרת הדיון.

אמנון כהן: ביקשנו שהמנכ"לית תבוא, כי ההנחיה היא של המנכ"לית.

אמנון כהן: המדיניות נקבעת על ידי השר ומי שמוציא לפועל הוא מנכ"ל המשרד, היום יש מנכ"לית בתפקיד החשוב הזה.

אמנון כהן: תפקיד המנכ"ל מוזכר בדוח ולכן ביקשנו לראות את הרצינות שבדבר.

אמנון כהן: אני בטוח שהצוותים המקצועיים התקדמו כברת דרך.

אמנון כהן: לאחר שנשמע את עיקרי ממצאי הדוח נשמע מכם דיווחים.

אמנון כהן: נשמח לשמוע שבסופו של דבר תיקנתם את הליקויים ופחות או יותר אנחנו יודעים לתת הגנה לילדנו שנמצאים במערכת.

אמנון כהן: אנחנו חיים בעולם דיגיטלי מתקדם בו הילדים נחשפים למידע דרך המכשירים הדיגיטליים.

אמנון כהן: אנחנו מוצאים שיש פגיעה בילדים עד כדי התאבדויות של ילדים כתוצאה מלחץ כזה או אחר שהוא אומנם לחץ וירטואלי שפוגע בנפש.

אמנון כהן: כלומר, בעידן של היום אנחנו צריכים להיות ערוכים לכל דבר, לבדוק את הדברים.

אמנון כהן: אלו דברים חדשים שלא היו בעבר ובוודאי יצוצו עוד דברים חדשים, אנחנו צריכים להיות ערים.

אמנון כהן: המטרה היא שנדע כשהורים שולחים את ילדיהם לבית הספר הילדים חוזרים בשלום בדיוק כמו שאנחנו דואגים בצבא שהחיילים יחזרו בשלום.

אמנון כהן: כאן כמובן יש את הפעילות שלכם, של מינהל חברה ונוער, באמצעות תכנית בית ספרית וגם תכניות שצריכות לפעול בשעות שלאחר שעות הלימוד.

אמנון כהן: את השעות בלתי פורמאליות אנחנו רוצים לתת כדי שהם לא יסתובבו ברחובות וחלילה יהיו חשופים לדברים השליליים שבחברה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לשמור עליהם גם באמצעות בפעילות, שיעורי עזר, פעילויות ספורטיביות כאלה ואחרות, לחשוף כל אחד לכישרונות שלו ולהפנות אותו לאפיקים בהתאם לכישוריו, אחד מוסיקאי, אחד צייר.

אמנון כהן: המטרה למלא את הזמן שלהם בתוכן חיובי אחרת הם ידרדרו לתכנים השליליים שהם קלים להשקעה, לא צריך להשקיע בזה.

אמנון כהן: ניתן למשרד מבקר המדינה, בבקשה ליאורה, את רוצה להתחיל?

אמנון כהן: לאחר מכן תציגו לנו בקצרה את עיקרי ממצאי הדוח, בהמשך נשמע את הגופים המבוקרים.

אמנון כהן: בבקשה.

<ליאורה שמעוני: בוקר טוב לכולם.

<ליאורה שמעוני: אלימות היא תופעה חברתית שלילית, את זה כולנו יודעים.

<ליאורה שמעוני: אלימות בכלל ואלימות של בני נוער זה בעצם ביטוי לתופעת האלימות שקיימת בחברה כולה.

<ליאורה שמעוני: לצערנו אנחנו שומעים כמעט מידי יום על תופעות אלימות.

<ליאורה שמעוני: אנחנו שומעים על אלימות גם בקרב בני נוער.

<ליאורה שמעוני: אני אוכל להזכיר שרק לפני יומיים נרצח נער, נדקר נער בן 16 בכרמיאל לאחר - - - <קריאה:> בכרמיאל זה לא היה דקירה, היה לו מום בלב.

<ליאורה שמעוני: הוא לא נדקר.

<ליאורה שמעוני: אוקיי, אבל, אנחנו רואים אלימות.

<ליאורה שמעוני: התופעות כמובן לא חסרות - - -

שמעון אוחיון: פורסם כאילו היה זה מעשה דקירה, אם התברר אחר כך שזה משהו אחר, יכול להיות שהתברר והיא לא ידעה, אבל גם אנחנו שמענו.

שמעון אוחיון: <קריאה:> לא נורא, יש גם אחרים.

<ליאורה שמעוני: לא חסרים אירועי אלימות.

<ליאורה שמעוני: אנחנו חשופים ואנחנו שומעים עליהם מידי יום.

<ליאורה שמעוני: אנחנו גם לא יכולים להתעלם מאירוע שקרה לפני זמן קצר, האירוע הנורא שבו הנער מוחמד אבו חדיד נרצח, החשד שמעורבים ברצח הזה בני נוער.

<ליאורה שמעוני: התופעה הזאת מאוששת מחקרים שנעשים ומצביעים על כך שדעות אנטי דמוקרטיות ואנטי שיווניות כלפי האחר, כלפי השונה, כלפי מישהו לא כמוני היא תופעה שרווחת.

<ליאורה שמעוני: זו תופעה שרווחת בקרב האוכלוסייה כולה ובקרב בני נוער בפרט.

<ליאורה שמעוני: ההתמודדות עם תופעת האלימות והמניעה שלה מוטלת בראש ובראשונה, אנחנו יודעים, היא מוטלת על הבית במשפחה, אצל הקרוב לילד שהם אלה שבעצם מעצבים את האישיות של הילד כבוגר אחראי ומוסרי.

<ליאורה שמעוני: אבל מלבד המשפחה, מלבד ההורים שלו אנחנו לא יכולים להתעלם מהאחריות של משרד החינוך שהוא גורם מספר אחת מבחינת מוסדות המדינה.

<ליאורה שמעוני: עליו מוטלת האחריות להקנות את הערכים וחינוך לסובלנות ומניעת אלימות.

<ליאורה שמעוני: שם מבלה הילד את מרבית שעות יומו מאז שהוא ילד רך בשנים ועד שהוא ילד בוגר.

<ליאורה שמעוני: בנוסף למשרד החינוך יש גורמים נוספים, מערכת הרווחה, הרשויות המקומיות וכמובן גורמי האכיפה האחרים שגם הם מעורבים במניעת האלימות ובטיפול בתופעות אלימות.

<ליאורה שמעוני: בדוח הזה אנחנו התמקדנו למעשה בשלושה מרכיבים.

<ליאורה שמעוני: תכף נפרט, נציג בדיוק את הממצאים שעלו בדוח.

<ליאורה שמעוני: אני רק אזכיר את הנושאים שאנחנו התמקדנו בהם.

<ליאורה שמעוני: התמקדנו בתכנית המערכתית של מערכת החינוך לטיפול במניעת האלימות, בהתמודדות במצבי סיכון ואלימות ברשת האינטרנט – זו תופעה שהיא יחסית חדשה בשנים שדורשת גם הערכות ייחודית, מקצועית בתופעות האלה.

<ליאורה שמעוני: אנחנו נחשפו וגם היושב ראש הזכיר את המקרים הקשים מאוד שהביאו לתוצאות חמורות מאוד כתוצאה מתופעות של אלימות, מתופעות של חרם ושל השמצות ודברים מהסוג הזה.

<ליאורה שמעוני: הנושא השלישי שהתמקדנו - - -

באסל גטאס: יש משהו מיוחד בזה.

באסל גטאס: באינטרנט התמריץ להיות אלים הוא יותר.

באסל גטאס: אתה לא רואה את מי שאתה משמיץ - - -

<ליאורה שמעוני: מצד אחד אתה אלים ומצד שני אתה אנונימי - - -

<מיכל כהן: בעיקר, אין שם נוכחות של מבוגרים.

<מיכל כהן: זה המוקד.

באסל גטאס: אני מכיר אותם בפועל.

באסל גטאס: כשהם מתחילים לכתוב, הם נעשים אגרסיביים יותר, הם מרשים לעצמם מה שהם לא מרשים - - -

<מיכל כהן: כשאין מישהו מאחור.

<ליאורה שמעוני: אנחנו באמת התייחסנו לנושא הזה באופן מאוד משמעותי.

<ליאורה שמעוני: פרק שלם בדוח עוסק רק בנושא הזה.

<ליאורה שמעוני: הצבענו גם על ליקויים שעלו בטיפול בתופעה הזאת.

<ליאורה שמעוני: תכף נתאר אותם.

<ליאורה שמעוני: הנושא השלישי שבו עסקנו הוא תכנית "עיר ללא אלימות" כאן שמנו דגש על שני מרכיבים.

<ליאורה שמעוני: האחד, נושא שעות הפנאי.

<ליאורה שמעוני: השני, הטיפול בהתייחסות למגזר המיעוטים.

<ליאורה שמעוני: ככל שאנחנו יכולים להגיד, הממצאים שלנו העלו שיש מגמת שיפור בשנים האחרונות.

<ליאורה שמעוני: אנחנו לא יכולים להגיד שהיא לא קיימת.

<ליאורה שמעוני: יש מגמת שיפור במרבית סוגי האלימות ובעיקר בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים.

<ליאורה שמעוני: בחטיבה העליונה שומרים פחות או יותר על אותם נתונים ועל אותו היקף של התופעה.

<ליאורה שמעוני: אבל בכמה סוגי אלימות עדיין התופעה היא מאור רווחת, היא ברמות מאוד גבוהות או ברמות שלא השתנו.

<ליאורה שמעוני: למשל, להגיע עם סכין לבית הספר, או שימוש בסמים, אלימות מילולית ואלימות חברתית.

<ליאורה שמעוני: מדובר כאן בדוח מאוד מקיף, אני אציג בפניכם את העובדים שעשו את הדוח הזה.

<ליאורה שמעוני: יושבת לצידי כרמל קרני, סגנית מנהלת האגף שעוסק בתחום החינוך.

<ליאורה שמעוני: לידה מירה אבוראס, אחמד סלימאן, עובד נוסף חזי טל עיני לא נמצא איתנו כאן, הוא גויס למילואים בצו 8.

<ליאורה שמעוני: הם העלו ממצאים קשים, באמת ממצאים קשים וחשובים.

<כרמל קרני: מנכ"לית המשרד והצוות הבכיר, שפ"י , אני מוכרח להודות לכולם גם על שיתוף הפעולה בעשיית הביקורת ובהצפת הנושא.

<כרמל קרני: בסופו של דבר, הממצאים באו לעזור לכולנו ובראש ובראשונה למשרד החינוך.

<כרמל קרני: נקודת המוצא שלנו בדוח זה היא במידה מסוימת גם עמדת הגורמים המקצועיים.

<כרמל קרני: החינוך למניעת אלימות והקידום אקלים חינוכי מיטבי, בעצם זה מילת המפתח של יצירת האווירה הנכונה בבית הספר.

<כרמל קרני: צריך לטפל במכלול החיים של התלמידים בבית הספר, בשעות הפנאי, בקהילה, באינטרנט, באותם מוקדי חיכוך שאותם מזהים כל הזמן כמחוללי אלימות.

<כרמל קרני: בדוח הזה מצאנו שהמאמץ המשמעותי של משרד החינוך למניעת אלימות היה בבית הספר עצמו.

<כרמל קרני: כאן משרד החינוך ראוי באמת למילה טובה על העשייה שלו.

<כרמל קרני: הוא בנה תכנית מערכתית, הציב את הנושא הזה כיעד מרכזי, הקצה לנושא הזה תקציבים, הקים מערך הדרכה, שיפר את אמצעי הניטור ועשה עוד שורה של פעולות כדי לפעול בצורה יותר טובה ממה שהיה בדוח משנת 2008 ו-2007.

<כרמל קרני: המשרד כמובן עדכן את חוזר המנכ"ל שלו בנושא הזה, הצביע עליהם, נתן יותר סמכויות למנהלי בתי הספר.

<כרמל קרני: אסור לשכוח שמנהלי בית הספר הם האנשים שצריכים לעשות בשטח את הפעולות גם להטבת - - -

אמנון כהן: אם כך, אני מבין שהכול בסדר.

<כרמל קרני: הוא עשה פעולות במסגרת בית הספר.

<כרמל קרני: הדוח מצא נקודות חולשה, בפעילות של המשרד בשעות הפנאי.

<כרמל קרני: אפשר להגיד שזה מחצית מהחיים של התלמיד.

<כרמל קרני: שם באמת האחריות על התלמיד היא יותר רופפת.

<כרמל קרני: כאן צריך היה להתמקד יותר ולגייס את אותם גורמים, אני מסתכלת כעת על הנציגה של חברה ונוער, אם את המרכז לשלטון מקומי וגם את "עיר ללא אלימות" ואת כל התכניות הרבות שישנן בשטח שפועלות בתחום הזה.

<כרמל קרני: צריך היה לעשות איגום משאבים כי לאורך הדרך אנחנו אומרים שנקודת המפתח, גם משרד החינוך וגם כל הוועדות אמרו, זה שיתופי פעולה קודם כל בתוך המשרד.

<כרמל קרני: הנדבך האחר, שלדעתנו הוא נדבך מאוד מרכזי, אני חושבת שהוא שייך למאבק באלימות, זה הנושא של הגזענות והיחס לאחר והיחס לקבוצות מיעוט.

<כרמל קרני: הנושא הוא על פני השטח.

<כרמל קרני: העוצמה והרמות של חוסר הסובלנות כלפי האחר, במילים עדינות, זה נושא שעל פני השטח הוא יותר מעשר שנים.

<כרמל קרני: בשנת 2000, בעקבות מהומות אוקטובר בוואדי ערה, התחילה בשפ"י עשייה רצינית בתחום הזה.

<כרמל קרני: הקימו ועדה לגישור, גיבשו תכנית, אבל כל התכניות האלה הופסקו במקום למנף את הנושא הזה ושמשרד החינוך על יחידותיו כולן ייקחו וישימו אותו די כתכנית חירום, במידה מסוימת כתפיסתי.

<כרמל קרני: אני מוכרחה להגיד שאנחנו רואים בעיקר בשבוע האחרון ביטויים מאוד קשים של חוסר סובלנות כלפי מיעוט.

<כרמל קרני: - - -

אמנון כהן: זה היה בגלל מה שקורה, לא בגלל - - -

באסל גטאס: מחקרים הוכיחו במהלך השנים, שיש עלייה - - -

אמנון כהן: איפה?

אמנון כהן: שעולה הרף בבתי ספר ערביים?

אמנון כהן: איפה אתה מתכוון?

באסל גטאס: בין הנוער היהודי שאומר שלערבים לא מגיעות זכויות.

אמנון כהן: בבתי הספר במגזרים, שם יש פעולות גזעניות?

באסל גטאס: שיבדקו את הסקרים.

אמנון כהן: צריך לבדוק בשני הצדדים, אי אפשר לבדוק בצד אחד ובצד השני אתה מצמיח דברים חדשים.

אמנון כהן: זה צריך להיות סימטרי.

באסל גטאס: נראה לי פאתי לשאול נער ערבי אם ליהודים מגיעות זכויות אזרח.

אמנון כהן: לא זכויות אזרח, עם כל הכבוד, גזענות זה לא רק זכויות אזרח.

שמעון אוחיון: כך הוא תופס את זה, למה לא?

שמעון אוחיון: אנחנו מדברים כאן - - -

אמנון כהן: משרד החינוך צריך לבדוק את זה משני הצדדים.

אמנון כהן: להשכין שלום, כמו שיש לנו בספר הספרים "ואהבת לרעך כמוך", זה לגבי כולם.

אמנון כהן: "לרעך" זה לאהוב את הזולת, לאהוב את הגר, הכול זה אותו דבר.

אמנון כהן: אנחנו צריכים להכניס אהבת חינם לכל פסיפס החברה הישראלית על כל מגזריה.

אמנון כהן: לכן להתמקד רק במקום אחד זה לא יעזור כי התופעה תהייה במקום אחר.

אמנון כהן: זה צריך להיות סימטרי, צריכה להיעשות עבודה, צריך לעשות פעילויות משותפות, לעשות קייטנות משותפות, משחקי כדורגל יחד.

אמנון כהן: שהכול יהיה ביחד כדי שירגישו שאין שוני וכולם בסדר.

אמנון כהן: כולנו בני אדם כי בצלם אלוקים ברא את האדם.

אמנון כהן: אדם הוא צלם אלוקים ולכן העבודה צריכה להיות מערכתית.

<כרמל קרני: אני אמשיך בנקודה שאדוני הציג.

<כרמל קרני: אני חושבת שמשרד החינוך, כרגע משרד החינוך שמתחיל לטפל בילד בעצם מגיל 3 והלאה, אבל צריך מעבר למה ששפ"י התחיל לגייס את כל היחידות שלו לנושא הזה - - -

אמנון כהן: זה הופסק בשנה מסוימת?

<כרמל קרני: זה הופסק.

<כרמל קרני: כאן בחינוך שלא רק בפתולוגיה, מדובר כאן בחינוך לערכים, לחינוך לדמוקרטיה, לשיח נכון, בעשייה חיובית.

<כרמל קרני: התחום המרכזי הנוסף שאנחנו התייחסנו אליו הוא התחום של התמודדות עם מצבי סיכון באינטרנט.

<כרמל קרני: האלימות הוירטואלית היא החלק הקיצוני שלו.

<כרמל קרני: כאן, כמו שגם חבר הכנסת וגם אדוני הציג, מדובר במאפיינים שמאפשרים לבני הנוער לצד הדברים החינוכיים, אין ספק, משרד החינוך תופס בראש ובראשונה את השימוש באינטרנט כשימוש חיובי ומפעיל את זה בצורה חיובית.

<כרמל קרני: אבל באינטרנט יש משהו מיוחד שנותן יותר חופש, פחות ויכוח, זמין, יש טשטוש בין הפרטי לציבורי והילד, שהוא בסך הכול בתחילת דרכו, לא תמיד בשל, נחשף כאן לתכנים ולגם ליכולות שאין לו.

<כרמל קרני: פה מצאנו שמשרד החינוך במידה מסוימת, היחידה שיותר התמקדה בנושא הזה היא היחידה של מינהל מדע וטכנולוגיה, לא מספיק ראינו שהמשרד קידם תכניות, גם תכניות יוזמות של משרדים אחרים, של ארגון האינטרנט ושל המגזר השלישי.

<כרמל קרני: גם בין היחידות בתוך המשרד עצמו לא היה מיצוי בכל מה שעשתה כל אחת וגם של שיתוף הפעולה.

<כרמל קרני: יכול להיות שמאז נעשו פעולות.

<כרמל קרני: חשוב לציין שהביקורת הייתה בתשע"ג והיא הסתיימה לפני שנה, יכול להיות מאוד שמאז, וגם ראינו שנעשו דברים, הפסידו פה, במידה מסוימת, שנים שאפשר היה לקדם את הנושא הזה יותר.

<כרמל קרני: גם בתחום האלימות הוירטואלית הצבענו על כמה דברים שאפשר לשפר.

<כרמל קרני: הנדבך השלישי, שהוא בעצם המשלים, זה "עיר ללא אלימות".

<כרמל קרני: "עיר ללא אלימות" היא תפיסה שבאה להעצים את כוח שיש בתוך הרשות המקומית, את שיש לכל אחד בכל אחד מהמשרדים.

<כרמל קרני: למשרד החינוך יש תפקיד מאוד מרכזי כי הוא אחראי על 50% מהתכנית יחד עם המטה של "עיר ללא אלימות" שנמצא במשרד לביטחון הפנים.

<כרמל קרני: משרד החינוך הוא הגורם המקצועי, הוא הגורם שנותן את התכנים, הוא הגורם המוביל.

<כרמל קרני: כאן ראינו שהיו חמש שנים שהתכנית הזאת קצת התעכבה בגלל מחלוקות.

<כרמל קרני: כשאנחנו נכנסנו לביקורת - - -

אמנון כהן: הייתה לי הזכות להעביר את החוק הזה בוועדת הפנים.

אמנון כהן: התחלנו עם 30, 34 רשויות בזמנו.

אמנון כהן: לכמה הגענו היום?

אמנון כהן: <קריאה:> היום יש 140.

אמנון כהן: בכל מקום אנחנו מניחים את היתד.

אמנון כהן: התחלנו עם 30 והנה הגענו ל-140 וזה יתפתח ל-250.

אמנון כהן: נקווה שלא נצטרך בכל עיר.

אמנון כהן: לא כל עיר צריכה "עיר ללא אלימות".

אמנון כהן: יתכן שיש ערים טובות שמתמודדות לבד ולא צריכות סיוע נוסף מהמדינה.

אמנון כהן: כמובן שאיפה שצריך.

<כרמל קרני: נקודת הפתיחה, אותה אנחנו בדקנו כאן, הייתה נקודת פתיחה שהייתה קצת קשה.

<כרמל קרני: היה ניסיון של יישור קו.

<כרמל קרני: ראינו את זה ביחידות המטה אך יחד עם זאת זה לא חלחל מספיק באותה תקופה לא לרמת המטה, לא לרמת הרשות המקומיות ולא לבתי הספר.

<כרמל קרני: עדיין לא ראינו את שיתוף הפעולה בין הגורמים של "עיר ללא אלימות", במקרה הזה, לבין מדריכי המוגנות אל מול גורמי האקלים החינוכי.

<כרמל קרני: אלו בעיות שהתחילו להציף אותן ולנתח אותן בשני המקומות, אבל עדיין לא ראינו את זה מספיק במהלך הביקורת.

<כרמל קרני: כאן ראינו שני נדבכים שבמידה מסוימת משלימים בעיות אחרות.

<כרמל קרני: האחת, הטיפול במגזר הערבי.

<כרמל קרני: במטה "עיר ללא אלימות" מיפו את הבעיות.

<כרמל קרני: בביקורת שעשינו במשטרה ראינו שדיברו על הצורך ליצור בעניין הזה מודל מתאים יותר לרשות מקומית ערבית.

<כרמל קרני: צריך להגיד שהחלק של הרשויות מקומיות ב"עיר ללא אלימות" הוא יחסית גבוה כי אלו רשויות שאין להן ושהן זקוקות לתמיכת המדינה.

<כרמל קרני: כאן לחוסר הזה יש משקל - - -

אמנון כהן: בכל דבר.

אמנון כהן: גם בתשתיות, גם ברווחה.

אמנון כהן: <קריאה:> כאן צריכה להיות התאמה מיוחדת, אלו מאפיינים אחרים.

<כרמל קרני: נדבך נוסף הוא נושא ההסעות.

<כרמל קרני: בגלל המיוחדות שיש במועצות האזוריות ובמקומות אחרים, "עיר לאל אלימות" הציפה את זה ונתנה לכך איזו דחיפה.

<כרמל קרני: גם כאן ראינו מהלך שלא הושלם.

אמנון כהן: להסיע את הילדים לאותו מרכז כביכול.

<ליאורה שמעוני: בתוך ההסעה, זו תופעה מאוד חמורה.

<כרמל קרני: בשורה התחתונה, אנחנו ראינו באמת עשייה, אבל במישור המערכתי היו כל מיני נקודות ומקומות שצריך היה לשפר אותם, בפירוש לשפר גם את שיתופי הפעולה ולחדד דברים.

<כרמל קרני: אני מוצאת לנכון להגיד שאנחנו קראנו את ההתייחסות של משרד החינוך וגם את של המשרד לביטחון הפנים.

<כרמל קרני: במשרד החינוך, שפ"י וגם מינהל המדע והטכנולוגיה, לתיקון הליקויים שהופיעו בדוח.

<כרמל קרני: ראינו יחס מאוד רציני של התחלות.

שמעון אוחיון: אבקש אחר כך, להתייחס באופן כללי.

שמעון אוחיון: לפני כן, ברצוני לשאול שאלה.

שמעון אוחיון: האם במסגרת הבדיקה שלכם, נתקלת גם באלימות כלפי מורים?

<כרמל קרני: נמצא כאן נציג של ראמ"ה (הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך) וגם נציגה של - - -

שמעון אוחיון: מדובר באופן כללי על מעשי בריונות.

אמנון כהן: לא נגעו בזה.

<ליאורה שמעוני: זה חלק מהבדיקה שנעשית בשאלון של מיצ"ב (מדדי יעילות וצמיחה בית ספרית), שם נבדק גם החלק של אלימות כלפי מורים ואלימות - - -

שמעון אוחיון: כן, אבל לעשות את ההבחנה כי ממילא יש דוחות שמתייחסים לזה.

שמעון אוחיון: היה מן הראוי גם להתייחס ולעקוב אחרי הממצאים הללו.

<מיכל כהן: אנחנו מתייחסים ונתייחס.

שמעון אוחיון: כן, אבל חשוב שמבקר המדינה שבוחן בין היתר את התגובה שלכם, את ההתייחסות שלכם.

שמעון אוחיון: אם אנחנו לא מעלים את כל סוגי האלימות - - -

<מיכל כהן: אתה מתכוון, אלימות כלפי מורים ומורים כלפי תלמידים.

שמעון אוחיון: בכלל.

שמעון אוחיון: ישנם סוגי אלימות שאינם מדווחים למפקח המחוזי.

שמעון אוחיון: למה לא לפרט?

שמעון אוחיון: אגב, אחר כך אני מוצא שראמ"ה דיבר על מעשה בריונות וכדומה.

שמעון אוחיון: זאת הבעיה, זאת הליבה כאן.

<כרמל קרני: אנחנו התייחסנו ואני חושבת שאנשי משרד החינוך יכולים לפרט באופן כללי לגבי הסוגיה.

<כרמל קרני: גם לגבי הדיווחים נתנו ביטוי לנושא הזה.

<כרמל קרני: אני חייבת להגיד שאנחנו תפסנו, אני חושבת שגם את החינוך, את העניין של יצירת האקלים.

<כרמל קרני: בדוח הזה התייחסנו פחות להיבטים של האכיפה, של הדיווח.

<כרמל קרני: זה בתוך זה פן של השלמה, אבל זה מצריך דוח בפני עצמו.

<ליאורה שמעוני: אני אדגיש את זה עוד פעם כי אולי זה לא היה ברור.

<ליאורה שמעוני: הדוח עסק יותר בחינוך למניעת אלימות ולא כיצד אתה מטפל בתופעות של אלימות.

<ליאורה שמעוני: זה דוח אחר.

<ליאורה שמעוני: הדוח הזה מתייחס לחלק הזה.

שמעון אוחיון: סליחה, אני מוכרח להיות עקבי בעניין הזה.

שמעון אוחיון: ההערה היא הערה מתודית, קודם מה זה המאבק בגזענות ואחר כך אתם מגדירים מהי גזענות.

שמעון אוחיון: גזענות היא התנהגות שמפלה בין אדם לאדם, זו אפליה - - -

באסל גטאס: זאת הטרמינולוגיה שלכם.

שמעון אוחיון: עזבו את הגזענות, עזבו את הסיפור הזה.

שמעון אוחיון: תעזבו.

שמעון אוחיון: אני עקבי בנקודה הזאת כי יש כאן פרופגנדה סמויה.

שמעון אוחיון: זה לקחת אותי לתורת הגזע, לנאצים, לאפרטהייד, לדברים האלה.

שמעון אוחיון: כתוב במפורש, כתבת שזו התנהגות המפלה בין אדם לאדם על רקע אתני, על רקע לאומי, על רקע איזה שאתה רוצה.

שמעון אוחיון: אני לכל אורך הדרך אלחם באמת בעניין הזה.

שמעון אוחיון: שימו לב, כי בסופו של דבר זה חוזר אלינו, מי שמשווה אותנו, מי שמשווה כל מעשה שלנו אל תורת הגזע של הנאצים, מה שעשו או למה שעשו, קוראים לנו מדינת אפרטהייד כי לנו יש חוקי אפרטהייד עם אותם שמונה חוקים מפורסמים?

שמעון אוחיון: אנחנו נופלים בפח, אנחנו זורמים עם זה.

אמנון כהן: הם מתכוונים כאן למשהו אחר, אתה צודק, תודה.

אמנון כהן: חשוב לנו לראות שאתם במקום אחר.

אמנון כהן: הדוח מציין, שאתם בגיבוש תכנית מערכתית שש"פי אמורה הייתה להכין.

אמנון כהן: כתוב: "אולם התכנית המערכתית התמקדה בנעשה בתחום בית הספר ולא עסקה בתחום הבלתי פורמאלי, מינהל החברה ונוער".

אמנון כהן: כלומר, צוין שבתוך בית הספר אתם די סגורים.

אמנון כהן: השאלה, מה בנוגע לשעות הבלתי פורמאלי כי במחצית מהשעות הילדים נמצאים שם.

אמנון כהן: בבקשה המנכ"לית תתחילי.

אמנון כהן: נמצאים כאן גם אנשי המקצוע שלך.

אמנון כהן: שוב, ברוכה הבאה.

אמנון כהן: את בפעם הראשונה אצלנו.

<מיכל כהן: אני מבקשת להודות שהזמנת אותי.

<מיכל כהן: אני כן מבקשת להתייחס לסקירה של כרמל כי אני חושבת שהיא מידתית, הוגנות ומתייחסת גם לנקודות החוזק וגם לנקודות החולשה.

<מיכל כהן: אני רואה בדוח הזה כדוח שמציף ליקויים לאורך השנים.

<מיכל כהן: את מה שחשוב אני בדרך כלל אומרת, זה מה עושים ולא איך מסבירים.

<מיכל כהן: באופן כללי, אני חושבת שהנושא של אלימות זו משימה לאומית.

<מיכל כהן: זה לא משהו מנותק ממה שקורה בחוץ.

<מיכל כהן: מערכת החינוך לוקחת אחריות ותמשיך לקחת אחריות מכוון שהילדים הם הדור שלנו והם דור העתיד.

<מיכל כהן: אם יש סיכוי שנשפיע עליהם זה דרך מערכת החינוך.

<מיכל כהן: יחד עם זאת, אני תמיד רוצה להדגיש, לא כי אני לא לוקחת אחריות או כי המערכת לא לוקחת אחריות, מערכת החינוך כמו תמיד היא הבבואה של החברה.

<מיכל כהן: אפשר לדבר עד מחר על "כבד את אביך ואת אימך" ולהתייחס מהם הערכים הכוללים כולל הנושא של יחס למיעוטים ויחס כלפי האחר.

<מיכל כהן: כשבחוץ מתנהל שיח שבפני עצמו הוא שיח אלים, הוא שיח מתלהם, אז קשה מאוד לבודד בין מה שקורה בתוך המערכת לבין מה שקורה מחוץ למערכת.

<מיכל כהן: כל מה שאני אומרת זה האחריות של כולנו.

<מיכל כהן: האחריות של כולנו החל מבית המחוקקים ועד אחרון הילדים.

<מיכל כהן: לתוך המציאות הזאת, שלא פעם כשהסמכות ההורית, אני אתייחס למה שאמר חבר הכנסת, כשהסמכות הורית התערערה, אז צריך לראות כיצד התופעות האלה מחלחלות לבית הספר.

<מיכל כהן: כיצד הילדים שבאים מאיזו אווירה נכנסים למוסד החינוכי ואת מה קורה בתוך המוסד החינוך ואחרי שעות הלימודים.

<מיכל כהן: התפיסה שאנחנו אחראים על שעות הלימודים, קודם כל בוודאי שאנחנו אחראים על שעות הלימודים, אבל אנחנו לא רואים את התפיסה החינוכית כמסיימת את תפקידה בתום יום הלימודים.

<מיכל כהן: אנחנו רואים את התפיסה החינוכית שאומרת 'חינוך הוא חינוך לאורך שעות היום'.

<מיכל כהן: לא הכול זה המורים, אבל מערכת החינוך היא מערכת שלוקחת בחשבון גם את השותפים השונים של החינוך: את תנועת הנוער, את המתנס"ים, את הקהילה, את הרשות, את המשטרה, את כל מי שנמצא בתוך הקהילה ושיש לו נגיעה לילדים ונוער.

<מיכל כהן: הפעילות היא פעילות, ראו את הפעילות האחרונה שאנחנו עושים, פעילות הקיץ, לכאורה לא היינו חייבים.

<מיכל כהן: לכאורה זה לא תפקידם של המורים.

<מיכל כהן: יצאנו בתהליך רחב היקף שקראנו לו "מחנכים מסביב לשעון" תהליך שאומר 'יש לנו אחריות כוללת על שעות היום והלילה, לנו ולשותפים שלנו'.

<מיכל כהן: אני חושבת שרק בדרך הזאת.

<מיכל כהן: בהתאם למדינות של המשרד, של השר כפי שהוא הנחה, אנחנו נוכל.

<מיכל כהן: כפי שאת אמרת, אם לא יהיה איגום של משאבים, כוחות ויוזמות אז כל אחד יעסוק בתחומו והמכלול ימשיך להיות בעייתי.

אמנון כהן: אז מי מרכז את המכלול?

<מיכל כהן: אנחנו לגמרי מתייחסים לזה שאנחנו מרכזים את המכלול.

<מיכל כהן: אני חושבת שצריך להסתכל על הדוח משנת 2007, זו בעצם ההתמודדות האישית שלי, אבל זו ההתמודדות כשאני מעדיפה להתייחס אליה כשיש ביקורת ולא חוסכים מאיתנו ביקורת וזה בסדר.

<מיכל כהן: אני מסתכלת מה אנחנו עושים איתה ולא מה היה בעבר.

<מיכל כהן: דוח 2007 העלה לא מעט ליקויים ובלא מעט בעניין חוסרים בהנחיות, בתכניות ובהתייחסויות.

<מיכל כהן: צריך לראות בפרספקטיבה משנת 2007 ועד היום מה עשה המשרד גם לפנינו וגם אחרינו.

<מיכל כהן: לראות שזה לא יורד מסדר היום הציבורי שלנו.

<מיכל כהן: גם בתכניות האסטרטגיות ב-2009, ב-2011 ועכשיו בתכנית האסטרטגית הנושא של קידום אקלים, אנחנו אוהבים לדבר על תופעות מהיבט החיובי, על אקלים בטוח, אקלים מיטבי לרבות המאבק בנושא האלימות.

<מיכל כהן: אני משתדלת לא לומר 'מאבק באלימות', אנחנו משתדלים לומר התמודדות וצמצום היקף התופעה.

<קריאה: איך אתם מודדים?

<מיכל כהן: יש לנו פריסה.

<מיכל כהן: משנת 2007 ועד היום, אנחנו פועלים בהיקפים רבים.

<מיכל כהן: צריך לומר, שהארתם לא מעט נקודות ועל בסיס הנקודות שהארתם גם פעלנו.

<מיכל כהן: כמו שאמרתי, שמנו את זה גם בתכניות האסטרטגיות.

<מיכל כהן: אתם יודעים, מערכת שיודעת להגדיר מהי המשימה, מהו היעד, מקצה משאבים, מקצה הדרכה, מקצה תכניות – זה קורה.

<מיכל כהן: זה סיפור שאנחנו לא מכירים גם בהיבט הערכי וגם בהיבט של האלימות.

<מיכל כהן: עשינו תהליך ממוקד בנושא אלימות, אבל רחב יותר בנושא אקלים.

<מיכל כהן: פרסמנו חוזרי מנכ"ל, הוראות והנחיות.

<מיכל כהן: אנחנו עושים מיצ"ב אקלים בכל המערכת, מה שלא היה בשנים קודמות.

<מיכל כהן: אנחנו רואים התערבות מודרכת במערכת.

<מיכל כהן: יש לנו בתי ספר שהם בתי ספר במיקוד.

<מיכל כהן: בכלל השיטה שלנו לבדוק איפה זה לא פועל למרות כל מה שאנחנו מנחים מורים ומדריכים, איפה יש קושי עדיין.

<מיכל כהן: את אותם בתי ספר אנחנו מסמנים אותם כבתי הספר כבתי ספר במיקוד ושם עושים הדרכה יותר ממוקדת, התערבות יותר פנימה.

<מיכל כהן: נכנסו מגני הילדים עד כיתה י"ב.

<מיכל כהן: אנחנו עושים סקר של ניטור אלימות כול שנתיים.

<מיכל כהן: צריך לראות מגמות.

<מיכל כהן: קטונתי מלומר "אין אלימות", הרי יש, אנחנו יודעים.

<מיכל כהן: אבל, צריך לראות מהי המגמה לאורך השנים.

<מיכל כהן: עוד משהו, תמיד אני אומרת שלא חכמה לעשות פיקים של התערבות כדי להראות שיש איזה שיפור, צריך לראות שהשיפור הוא לאורך זמן, שהוא שיפור מתמיד.

<מיכל כהן: הרי אנחנו מתעסקים במערכת שהיא מערכת מהגדולות במדינה עם היקף אדיר של: ילדים, הורים, מורים וצריך לראות שהמערכת שומרת על סטנדרט ביצוע וההתייחסות בנושא של צמצום אלימות היא לאורך שנים.

<מיכל כהן: אם נסתכל על הסקרים של הארגון הבינלאומי לבריאות ואם נסתכל על נתוני המיצ"ב ואם נסתכל על ניטור האלימות ואם נסתכל אפילו על דוחות המשטרה, אנחנו רואים צמצום עקבי בכל התופעות.

<מיכל כהן: נכון, בעל יסודי בחלק מהמקומות יש מה שנקרא 'שמירה על יציבות', אבל אם נסתכל על כל המכלול, המערכת התקדמה.

<מיכל כהן: לפחות מהשנים שאני הייתי מנהלת היא תקדמה באופן דרמטי בצמצום התופעה.

<מיכל כהן: יתרה מזאת, נכון שיש מדי יום, מדי שבוע, אירוע אלימות שהשיא שלו בעיניי היה הסיפור של הילד משועפאט.

<מיכל כהן: כשקורה אירוע כזה שהיה חריג בכל היבט צריך גם את לראות ואסור לשכוח כאן גם את ההיבטים הפוליטיים ומה קדם לזה ואת כל הדברים האחרים.

<מיכל כהן: כל אירוע כזה יוצר איזו דריכות של כל המערכת, דריכות של כל החברה.

<מיכל כהן: צריך לראות שגם אירועים אחרים של דקירת ילדים במועדוני נוער הן תופעות שהן תופעות חריגות.

<מיכל כהן: כפי שאת אמרת הן לא מאפיינות סכינאות בבית הספר.

<מיכל כהן: בכלל לתופעה של סכינים בבית הספר כדאי שנתייחס אליה בזהירות כי ברוך ה' זו עדיין לא תופעה במדינת ישראל.

<מיכל כהן: יש לנו הרבה בעיות אחרות, יש לנו גם ילדים שמציקים וגם ילדים שמתעללים, יש לנו.

<מיכל כהן: לא צריך להשית על המערכת כי זה כמעט ולא קורה בה.

שמעון אוחיון: כמה זה?

שמעון אוחיון: 6% של אלימות פיסית, זה בדוח המבקר, התופעה משמעותית.

שמעון אוחיון: באחוזים זה נשמע מעט אבל מבחינה - - -

<מיכל כהן: כל אחוז וכל ילד - - -

שמעון אוחיון: אם זה 6% מכלל המערכת - - -

<מיכל כהן: כן אדוני, אבל כל אחוז וכל ילד זה 100% עבור עולמו.

<מיכל כהן: בכל זאת, מערכת שיש בה למעלה מ-2 מיליון תלמידים ומערכת שלאורך שנים היו לה אחוזים הרבה יותר גבוהים, אז צריך להסתכל על זה.

<מיכל כהן: אתה יודע, הייתי שמחה לומר 100% אין לנו אלימות, אבל כנראה זה המצב האוטופי וכנראה כשיהיו במדינת בישראל 0 אחוז אלימות, גם במערכת החינוך יהיו 0 אחוז אלימות.

<מיכל כהן: עד אז, כל מה שאני מנסה לומר זה איך אנחנו משפרים ומצמצמים - - -

אמנון כהן: זה מתחיל מחינוך.

אמנון כהן: אנחנו נתחיל קודם למעלה, קודם נשפר את מערכת החינוך, אצלך בבית, אצלך בגן הילדים, אז אנחנו נצמיח דור חדש שלא יהיה אלים.

<מיכל כהן: לגמרי.

<מיכל כהן: תמיד אני אומרת, כאן אנחנו לוקחים אחריות ואני לא מסירה את האחריות.

אמנון כהן: אז אולי חברי הכנסת שיבחרו לא יהיו אלימים.

<מיכל כהן: יכול להיות, זה הביצה והתרנגולת.

<מיכל כהן: יש אחריות כוללת גם להורים, גם למורים, גם למערכת וגם לחברה.

<מיכל כהן: אני כן רוצה לדבר על מה אנחנו עושים עכשיו.

<מיכל כהן: בהמשך הצוות המקצועי יתייחס לכל ההיבטים כי התייחסתם כאן לא מעט לתכנית ב', תכנית ב', תכנית ב'.

<מיכל כהן: מאז שנכנס השר החדש, אני הייתי לאורך השנים במערכת, אני לא חדשה במערכת, מבחינתי אני אומרת שזה טיפול מערכתי לאורך שנים.

<מיכל כהן: גם השר הקודם וגם השר הזה, כל אחד מהם פעל ואף אחד מהם לא יכול לומר "אלימות זה לא בצד שלי'" להפך, שמים את זה בתכנית אסטרטגית, משקיעים בזה הרבה מאוד משאבים כי כולנו מבינים שלפני מדברים על הישגים, מדברים על ערכים מדברים על אקלים שמייצר איזו מוגנות לילדים.

<מיכל כהן: בלי זה אי אפשר לא ללמוד ולא להשיג.

<מיכל כהן: ולכן, משרד החינוך מוביל עכשיו תכנית כוללת שמדברת בדיוק מהתפיסה שאומרת אין חינוך של בוקר וחינוך של ערב.

<מיכל כהן: יש כאן רצף חינוכי, כמו שאמרתי, מחנכים סביב לשעון.

<מיכל כהן: את צודקת שלאורך שנים, גם בתוך המשרד שלנו וגם בין המשרדים בממשלה, זה דיון אחר כיצד כדאי לה לממשלה לעבוד ברמה של איגום משאבים וברמה של איגום תכניות ושלא כל משרד יוביל את שלו ולא יתחברו.

<מיכל כהן: אבל גם בתוך המשרד לאורך שנים היה חסר החיבור בין שפ"י היה חיבור אבל חלש, לבין מינהל חברה ונוער, למינהל מדע וטכנולוגיה ולעוד גורמים אחרים.

<מיכל כהן: אני חושבת שהיום עובדים, לא רק שלא מקבלים מגורם אחד, בוודאי לא אני ולא השר מקבלים מסמך שהוא של יחידה אחת, אנחנו בונים צוותי עבודה שהם צוותי עבודה משולבים.

<מיכל כהן: מה זה אומר?

<מיכל כהן: זה אומר שמינהל חברה ונוער, שפ"י, מינהל מדע וטכנולוגיה שותפים בתכנית שנקראת 'התפתחות אישית ומעורבות חברתית'.

<מיכל כהן: זאת התכנית הכוללת – לא רוצה לראות יותר שפ"י לבד, מינהל חברה ונוער לבד, מדע וטכנולוגיה לבד.

<מיכל כהן: יש פה אחריות כוללת.

<מיכל כהן: מכוון שאנחנו מבינים שאם נעשה מוגנות בבוקר ונתייחס למוגנות אחר הצהריים הדברים נכנסים לבית הספר אם רוצים או לא רוצים.

<מיכל כהן: אם הם יוצאים משער בית הספר ויש אלימות בהסעות, אז אנחנו יודעים שזה חוזר לבית הספר וזה לא נגמר מחוץ לכיתה ולכן בניינו תכנית משותפת.

<מיכל כהן: יצאנו עם תכנית 'התפתחות אישית ומעורבות חברתית'.

<מיכל כהן: זו תכנית כוללת למערכת החינוך שמדברת גם על הרצף מה עושים מבוקר עד ערב וגם על הרצף הגילאי.

<מיכל כהן: כלומר, זה לא רק לאורך היום אלא גם לאורך השדרה של הגיל.

<מיכל כהן: אנחנו בכלל מדברים על תכניות מערכתיות, על הנחיות, על נהלים.

<מיכל כהן: יש תכניות שהן תכניות מדף ואנחנו מאוד מאמינים באוטונומיה הבית ספרית.

<מיכל כהן: זאת אומרת, אני כמנהלת בית ספר לצורך העניין יודעת לקלוט את הכלים, את הנהלים, את ההתוויות החדשות, אבל בסוף האחריות מתחילה ונגמרת במנהל בית הספר.

<מיכל כהן: אסור לנו לשכוח את זה.

<מיכל כהן: תפקידנו כמטה ומחוז הוא להעצים את צוותי החינוך, לתת להם כלים, לתת הנחיות, לתת להם מדיניות ולתת את היכולת להניע תהליכים.

<מיכל כהן: במקום שקשה להם אנחנו צריכים להתערב כפי שאמרתי.

<מיכל כהן: במקום הזה אני רוצה לומר שגם כשאנחנו מוציאים את חוזר מהמנכ"ל החדש שלקח בחשבון כל מיני הערות שלכם.

<מיכל כהן: למשל, הערה שאמרה 'ועדה מלווה כזאת או אחרת', ההנחיה שלי למערכת, בבית הספר צריכה להיות וועדת היגוי אחת.

<מיכל כהן: בדיוק כמו שאני אומרת שלא שפ"י לבד, מינהל חברה ונוער לבד, מדע וטכנולוגיה לבד, צריכה להיות ועדה אחת שמתכללת את העשייה כי בסופו של יום בית הספר הוא אחד, זה אורגן, זה ילד אחד ולא משנה מי אחראי במשרד על איזו תכנית.

<מיכל כהן: בסוף אנחנו צריכים לדאוג למכלול, אני קוראת לזה, 'המוצר החינוכי'.

<מיכל כהן: דיברו כאן על גזענות.

<מיכל כהן: כן גזענות, כן אפליה לא אפליה, אנחנו לא יכולים לברוח מהמקום של היחס לאחר, שמאוד מטריד אותנו.

<מיכל כהן: יחס לאחר, בכל פעם מישהו אחר הוא האחר.

<מיכל כהן: פעם זה יהודי וערבי ופעם זה חילוני ודתי ופעם בעל צרכים מיוחדים וללא צרכים מיוחדים.

<מיכל כהן: זאת אומרת, התופעה שחברה צריכה להתמודד עם המקום שפעם אחת אני שווה ופעם אחת אני דומה, פעם אחת אני שונה, זה לא מהפה לחוץ.

<מיכל כהן: יש לנו קושי בדבר הזה.

<מיכל כהן: זו חברה שלא מעט יודעת להגן על זכויות, אבל כשמישהו נוגע בזכויות או מדבר ברמה של תופעה כזאת או אחרת, כולם קמים עליו.

<מיכל כהן: יש לנו קושי בלנהל שיח שהוא שיח מכבד.

<מיכל כהן: לכן אנחנו יצאנו עם הנושא המערכתי שנקרא 'אחר הוא אני'.

שמעון אוחיון: זה חמור מאוד.

שמעון אוחיון: אני הבנתי את ההתייחסות של היחס לאחר - - -

<מיכל כהן: היחס לאחר מטריד אותנו.

שמעון אוחיון: האחר הוא אני?

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: האחר הוא אני זה אומר שכל אחד מתחבר למקום שלו - - -

שמעון אוחיון: ואיפה האני?

<מיכל כהן: אני אסביר למה הכוונה.

<מיכל כהן: אפשר לצקצק, אבל אני רוצה להסביר מה המטרה של המערכת.

<מיכל כהן: המטרה של המערכת, אחת, לא לומר 'יש לנו נושא שנתי'.

<מיכל כהן: זה מאוד פופולארי.

<מיכל כהן: בשנים האחרונות זה היה לכבד והזכות לכבוד, עושים V, גומרים שנה ועוברים לנושא שונות.

<מיכל כהן: בואו, הרי בסוף חינוך לערכים זה לא לעשות V עוד שנה ועוד שנה.

<מיכל כהן: לכן לקחנו נושא שהוא נושא מערכתי שלא משתנה.

<מיכל כהן: נושא שמכיל בעצם כמעט את כל הערכים, אם תרצו או לא תרצו, ערכים שמדברים על המקום שלי כבעל זהות שיכולה להיות שונה מהאחר ועדיין מכבדת את המקום שלי ואת המקום של האחר.

<מיכל כהן: לכן אני אומרים 'פעם אני דומה ופעם אני שונה, אבל תמיד אני שווה'.

<מיכל כהן: זאת לא סיסמה.

<מיכל כהן: אני באמת פחות אוהבת את הסיסמאות, אני יותר אוהבת את הרעיונות ומה עושה המערכת בעניין הזה.

<מיכל כהן: המערכת לקחה את זה כנושא רב שנתי ומנחה את כל הצוותים כולל פעולות יישומיות להגביר את תקנת המפגשים בין אוכלוסיות, לטפח תכניות בית ספריות שהן תכניות שמתייחסות לסוגיה של האחר הוא אני.

<מיכל כהן: אם תרצו, אתמול הייתי באחד מבתי הספר של הקיץ וראיתי איך הילדים, איך המורים, כן יש חשיבות שהמשרד מנחה שזה נושא שאנחנו רוצים לראות אותו בפועל קורה.

<מיכל כהן: לא מספיק להזמין ילד עם צרכים מיוחדים למפגש חד-פעמי ולהגיד עשיתי 'האחר הוא אני'.

<מיכל כהן: אנחנו רוצים לראות את ההתייחסות לאורך השנה כשאנחנו גם יודעים לכבד דעה של מישהו אחר, מגזר אחר ואנחנו לא מתלהמים לא ברשת ולא במקום אחר גם כשאנחנו כועסים על תופעה כזאת או אחרת.

<מיכל כהן: לכן הנושא 'האחר הוא אני' הוא הנושא החינוכי המערכתי שמתייחס גם לאפליה, גם לגזענות וגם למקום שלי כבעל זהות ולזכותי, אבל גם לחובה שלי להתייחס לאחרים.

<מיכל כהן: אני מאמינה שבתהליך כזה כשאנחנו מנסים לחבר את משרד הרווחה, את המשרדים האחרים לאותו נושא, אני מאמינה שככל שהמשרדים האחרים, ככל שנהפוך את זה כנושא של החברה אנחנו נצליח לתקן.

<מיכל כהן: אני כבר רואה שותפויות.

<מיכל כהן: אני אתן כעת לצוות להתייחס לפעולות אחת לאחת.

שמעון אוחיון: אני מבקש להתייחס לדברים שעלו בביקורת, אחר כך שהצוות יתייחס.

שמעון אוחיון: בכל זאת בעניין הזה יש לי הרבה מה לומר על הסיסמה הזאת שלדעתי היא גם, אני לא רוצה לומר חלילה נבובה, מסוכנת 'האחר הוא אני'.

שמעון אוחיון: אני מאוד מאוד מוטרד שאם אין אני אז האחר נכנס בואקום, הוא ממלא את מקומי.

שמעון אוחיון: אם אנחנו לא נטפח את הזהות שלנו של מי אנחנו ובין היתר בתוך הזהות שלנו זה היחס לאחר.

שמעון אוחיון: אבל אתם הולכים לבטל את האני ולהכניס את האחר במקומי.

שמעון אוחיון: זה בהקשר הזה - - -

<מיכל כהן: אני לא יודעת מאיפה אדוני - - -

שמעון אוחיון: אני שומע, אני ער לדברים הללו.

<מיכל כהן: דיברתי על זהות.

שמעון אוחיון: אני רואה את הדברים הללו, כי אני שותף בסדנאות לאנשים שנפגשים ומבטלים את עצמם בפני האחר.

שמעון אוחיון: נכון, אני צריך לטפח את היחס לאחר, זה חלק מהזהות שלי, של בניית האישיות שלי, אבל אתם הולכים בקטע הזה של הסיסמאות מהעולם במציאות שלנו לצערי, אבל זה ויכוח בין אנשי החינוך בנקודה הזאת.

שמעון אוחיון: אמרתי את מה שאמרתי.

שמעון אוחיון: אני מוטרד מהעניין של האלימות, אני גם לא מסתיר שאני מוטרד מאלימות כלפי מורים.

שמעון אוחיון: אני מאמין, שמי שמחזיק את כל מערכת החינוך הם המורים ובוודאי צריך להשקיע בהם.

שמעון אוחיון: כשאני מסתכל, אחרי הכול אלו מנהלי בתי הספר.

שמעון אוחיון: נקבעה תוכנית וכשאני קורא בדוח ששליש מהמנהלים לא כינסו את צוות האקלים או 20% מבתי הספר לא בנו תכנית התערבות או שמנהלי מחוזות שהם בעלי ההשפעה בעניין הזה לא עמדו בראש הוועדות במקום ואחר כך הם גם אינם מדווחים.

שמעון אוחיון: , אני לא יודע למה אין חובת דיווח על מעשי בריונות, גם זה לא ברור לי.

שמעון אוחיון: מדוע אין חובת דיווח על מעשי בריונות, לאן זה הולך?

שמעון אוחיון: זה מוחבא מתחת לשולחן?

אמנון כהן: יש כאן דיווח לוועדות.

שמעון אוחיון: בקטע הזה אני אומר נקבעה תכנית, יש תכנית הדרכה, רק 82% מבתי הספר, ב- 24% מאותם בתי ספר שעברו את התהליך ההדרכה אחרי הכול לא מוקם צוות אקלים.

שמעון אוחיון: גם נקבעה תכנית, גם יש תכנית הדרכה ועדיין ב- 24% אין – אלו ממצאים של המבקר.

שמעון אוחיון: אני מוטרד גם ממה שראמ"ה אומר, נכון, יש שינויים אבל עדיין סוגי האלימות ושיעורי האלימות במקרים הללו נשארו גבוהים וזה אומר דרשני גם למערכת החינוך.

שמעון אוחיון: אני חושב שבקטע הזה צריך באמת לשלב גם את המנהל, גם את המפקח המחוזי כדי שתהייה כאן סמכות.

שמעון אוחיון: אנחנו צריכים להוות דוגמה.

שמעון אוחיון: המערכת, אני שואל איפה השר בקטע הזה.

שמעון אוחיון: נקבעה תכניות ומדוע מנהלי בתי הספר באותם אחוזים גבוהים אינם מיישמים ולא מקיימים את צוות האקלים שאמור לטפל בבעיית האלימות.

באסל גטאס: מתוצאות הדוח באופן כללי ומבלי לנוגע בפרטים, למרות שאני אגע בכמה ממצאים.

באסל גטאס: גברתי המנכ"לית, הרושם הכללי שלי הוא שהמשרד לא לוקח את המשימה הזאת גם מבחינת הסדר גודל וגם מבחינת הקצאת המשאבים.

באסל גטאס: למשל לסעיף ההדרכה שנחשב לגורם המרכזי בתכנית, הוקצו 10 מיליון שקל בשנה למערכת חינוך עם מיליוני תלמידים ועם מאות בתי ספר.

באסל גטאס: לא נראה לי שזאת תכנית שבאמת מוטמעת כרצון המשרד והשר כמדיניות להשיג בה הישגים.

באסל גטאס: אנחנו יודעים, גם המבקר אומר וגם את אמרת, שבית הספר הוא הכלי המרכזי לחינוך לערכים ולבלימת האלימות בקרב בני נוער.

באסל גטאס: אם זה המצב כשכולם משוכנעים שזו המציאות אז הפער בין המשאבים לבין כמות האנרגיה ומיקום העניין בסדר העדיפויות שלכם, יש כאן פער גדול.

באסל גטאס: זה באופן כללי.

באסל גטאס: לדעתי אם רוצים להפוך את זה לתכנית לאומית אסטרטגית עם יעדים מדידים לאורך ארבע-חמש השנים הבאות, לדוגמה, מה שנעשה עם הוועדה, שהוחלט עליה כבר בשנת 2001-2002 והייתה אמורה לפעול, בוטלה לפני חמש שנים והיא לא קיימת.

באסל גטאס: לפני כחמש שנים, היא הפסיקה לפעול ללא הנמקה - - - <קריאה:> לא.

באסל גטאס: זה גישור - - -

באסל גטאס: אבל שירי באה במקומה.

באסל גטאס: זה לא ביקורת אישית כלפייך או כלפי השר הנוכחי, זה משהו שמראה עד כמה הדבר הזה באמת תופס מקום גבוה.

באסל גטאס: כל סקרי העמדות לאורך הזמן, אני לא מדבר על מספר מקרי האלימות שנמדדו ודווחו וכדומה, אלא על פי סקר עמדות בקרב בני נוער ישראלים, תכנס לגוגל ותמצא עשרות מקרים, מראים תמיד שבעשר השנים האחרונות יש נטייה להתגברות עמדות ודעות אנטי דמוקרטיות.

באסל גטאס: זה באופן כללי וכולם מכירים וכולם מסכימים.

באסל גטאס: אני לא יודע אם התכנית שמה לעצמה דגש שחינוך לאזרחות ולדמוקרטיה, בפרט מה שנעשה עם המורה לאזרחות שקצת התבטא, הבנתי שבסופו של דבר הוא גורש - - -

אמנון כהן: הוא לא גורש מהארץ.

באסל גטאס: תשמעי, לפעמים נדרש טיפול שורש, את לא יכולה לחנך לקבל את האחר מצד אחד ולצייר את האחר בכול הספרות ובכל ספרי הלימוד הבית ספריים עם סטריאוטיפים מסוימים.

באסל גטאס: את בטח ערה למה שאני מדבר, למשל איך הערבי נראה, מרועה הצאן ועד הגנב.

באסל גטאס: זה בעיקר בספרות הילדים.

אמנון כהן: למה?

אמנון כהן: הרי הם עובדים במשרד מבקר המדינה, במשרד הכלכלה, הם נמצאים.

אמנון כהן: למה אתה אומר - - -

באסל גטאס: זו עדיין הדמות שמופיעה בספרות וגם בספרי הלימוד וגם בספרות הכללית.

באסל גטאס: אני מביא - - -

שמעון אוחיון: יש לי עצה בשבילך, בטל את הקונפליקט, קבל את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ולא יהיה לך לא סטריאוטיפים ולא דעות קדומות וגם כאזרח לא מעשי אפליה, קבל את קיומינו פה.

באסל גטאס: מתעלמים מהאחר.

באסל גטאס: את הערבים, לא היינו פה - - -

שמעון אוחיון: חלילה, לא אמרתי את זה.

באסל גטאס: ההתאמה צריכה להיות גם לקבל, מה שנקרא people to people במושגים העולמיים של איך ליצור קשרים, זה מאוד חשוב כאן.

באסל גטאס: אני חושב שיש יהודים לא ראו ערבי בחיים שלהם או שלא באו במגע איתו.

באסל גטאס: אני חושב שבמקרים שבתי ספר ביקרו האחד את השני, יש לדוגמאות - - -

אמנון כהן: יש כאלה יהודים שלא ראו חרדי בחיים שלהם.

שמעון אוחיון: 70% גם לא רוצים לראות חרדי.

שמעון אוחיון: אפרופו, 70% הם 'האחר הוא אני' או אני הוא אחר.

באסל גטאס: הריאקציה של איך רואים את הדמות של הערבי בספרי הלימוד.

באסל גטאס: אי אפשר אחר כך לטפל בדימוי של האחר כשנוטעים בילדים שהערבי הוא האויב או הגונב.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: השלטון המקומי מיכל, חשוב לי לדעת על שיתוף הפעולה בין השלטון המקומי לבין אגפי החינוך לבין "עיר ללא אלימות" ובכלל המערכת הזאת איך היא עובדת.

<מיכל מנקס: לכן היה חשוב לי לדבר.

<מיכל מנקס: תודה אדוני היושב ראש.

<מיכל מנקס: בראש ובראשונה אני לומר שאני מכירה גם את הדוח וגם את הנושא ובטח ובטח את פעולות משרד החינוך.

<מיכל מנקס: אני מדברת ספציפית על חוזר מנכ"ל שיצא ממנכ"לית משרד החינוך בשנת 2009.

<מיכל מנקס: קודם כל אני מבקשת לברך עליו כי לראשונה הוא היה מהיר וברור וגמיש.

<מיכל מנקס: עם זאת הוא נתן חופש בתוך גבולות למנהלי בתי הספר.

<מיכל מנקס: אני גם רוצה לומר שהדוח הזה מרגיע אותי מאוד משני היבטים.

<מיכל מנקס: האחד, משום שהכשלים, אם ניתן לומר או לקרוא להם כך, הם ברי תיקון.

<מיכל מנקס: בסופו של יום בגדול, הם מדברים על תיאום בין אם בתוך יחידות המשרד או בין משרדי ממשלה וכדומה.

<מיכל מנקס: בוודאי ובוודאי כשמדובר על שיתופי פעולה ועל תפיסת הרצף החינוכי שהוא אותו הרצף שדיברה עליו מנכ"לית המשרד שהוא מדיניות משרד החינוך.

<מיכל מנקס: אני רק יכולה לברך עליו, שכן הרשות המקומית היא המרחב.

<מיכל מנקס: במרחב ההתרחשות ברשות המקומית יש את הילדים, את בני הנוער, מבוגרים, קהילה.

<מיכל מנקס: כמו בכל קהילה גם במוסדות החינוך ישנם תהליכים כאלה ואחרים.

<מיכל מנקס: אני מבקשת לומר כאן משהו כשאני יודעת שאני לא אחדש, אגב הערה לכך שלא כל עיר צריכה למשל את תכנית "עיר ללא אלימות".

<מיכל מנקס: אני כן רוצה לומר, כמו שאין מוסד חינוכי שאין בו אלימות, כך גם אין עיר שאין בה אלימות.

<מיכל מנקס: כדי שנוכל לטפל בבעיה, אני מדברת בלשון רבים, משום שאני רואה אחריות של כל המבוגרים המשמעותיים האחראים על חינוכו של תלמיד – פה כולנו לוקחים אחריות מאוד גדולה, לצערי לא תמיד עם סמכויות – אבל בוודאי ובוודאי כשמדובר על רצף של מחנכים אם בביתו של התלמיד, אם בבית ספרו שהוא ביתו השני ואם בתנועות הנוער או חוגים בקהילה, בקונסרבטוריונים או בכל צוות אחר, ברור וחשוב שתהייה שפה מילולית אחת.

<מיכל מנקס: שפה שתעביר את אותם תכנים, את אותם מסרים, את אותן תכניות, תדבר על אותם דברים.

<מיכל מנקס: אני חושבת שצריך להתמקד כי אנחנו מאוד טובים במקרים חריגים ובמצבי חירום במדינה בכלל.

<מיכל מנקס: בבתי הספר, אנחנו יודעים מה לעשות, אני רוצה למפות בסופו של יום את הפעולות.

<מיכל מנקס: למערכת החינוך יש תפקיד עיקרי אם לא היחיד במניעה במהלכי החינוך, במניעת האלימות.

<מיכל מנקס: יחד עם זאת אנחנו לא יכולים לדלג על יתר יחידות הרשות המקומית שאמונות על האכיפה, על ההתרעה ועל הענישה, הם כולם גרים בתחומי הרשות המקומית.

<מיכל מנקס: בכדי שנצלח ובכדי שלא תהייה אלימות משום סוג, לא ברשת, לא פיסית ולא נפשית וכדומה, אנחנו חייבים לדבר על חלופות וזו שפת החינוך.

<מיכל מנקס: אנחנו יודעים להגיד מה לא, אנחנו חייבים להגיד מה כן ומה במקום.

<מיכל מנקס: מה כן קורה כן בין כותלי בית הספר וקורה תחום הרשות המקומית.

<מיכל מנקס: לכן אני קודם כל רוצה לומר שתפיסת העולם שלי, אני מאמינה שהיא של רוב היושבים כאן, אומרת שהחברה בריאה ורוב החברה בריאה.

<מיכל מנקס: התופעות שאנחנו רואים גם אם הן מתחילות בגיל שלוש, חמש ושבע ולא חשוב ממה הן קורות, התופעות הללו חייבות להיעצר ויש לטפל בהן בראיה הוליסטית של כל הגופים.

<מיכל מנקס: שיתופי הפעולה בין השלטון המקומי לבין משרד החינוך הדוקים.

אמנון כהן: איך את רואה את שיתופי הפעולה הללו?

<מיכל מנקס: הם הדוקים יותר מתמיד בעת הזאת.

<מיכל מנקס: אני רוצה לברך עליהם.

<מיכל מנקס: אני סמוכה ובטוחה שבתוך יחידות המשרד, אני מכירה את מדיניות המשרד ואת העומדים בראשו ואת הרצון שלהם לראות את התכלול הזה.

<מיכל מנקס: - - -

אמנון כהן: מיכל, אני לא מצליח להבין.

אמנון כהן: אנחנו פה מנסים ללמוד נושא, לראות אם יש כשלים בחיבורים.

אמנון כהן: הכול יפה והכול בסדר.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת אם יש כשלים בחיבור בין "עיר ללא אלימות", משטרת ישראל, השלטון המקומי, החברה למתנ"סים, אגפי החינוך כאלה ואחרים, אגפי הרווחה- זה מה שחשוב לי.

אמנון כהן: אם אני אוציא כרגע מכתב ליושב ראש השלטון המקומי שאומר 'נא להדק את הקשרים בין הגופים', אבל אם את אומרת שהכול "דבש וחלב" והכול בסדר, אז בסדר.

אמנון כהן: לא הבנתי.

<מיכל מנקס: יש לי בעיה, כי הבת שלי אלרגית לדבש ואני לחלב.

<מיכל מנקס: בכל מקרה, אני מבקשת לומר, שיתופי הפעולה טובים מתמיד.

<מיכל מנקס: אנחנו מוצאים אוזן קשבת במיוחד במשרד החינוך, כך גם במשרד הרווחה.

<מיכל מנקס: אגב, אני שותפה לשולחן עגול של חינוך, רווחה שיצרו שני המשרדים ואנחנו עוסקים בפילוח וניתוח של דברים.

<מיכל מנקס: אני כן רוצה לבקש ולכן אני אומרת, אין לי ספק שנעבוד ושיהיו לנו עוד צוותי עבודה - - -

אמנון כהן: איך את רואה את החיבור בין המגזר הערבי - - -

<מיכל מנקס: דקה.

<מיכל מנקס: אני ביקרתי בהרבה רשויות במגזר הערבי - - -

אמנון כהן: מיכל, אני רוצה שתגידי איפה יש קשיים.

אמנון כהן: אני מבקש לדעת אם יש.

<מיכל מנקס: אני לא אמרתי שהכול טוב.

<מיכל מנקס: אין מצב שהכול טוב - - -

אמנון כהן: אז תגידי איפה יש קשיים.

אמנון כהן: אני וועדת ביקורת.

אמנון כהן: אנחנו מתייחסים לביקורת, איפה אנחנו צריכים להירתם ולעזור לגופים לעבוד.

אמנון כהן: מה שטוב, לכי לוועדת החינוך, שם רק טוב.

<מיכל מנקס: אני הולכת לשם.

<מיכל מנקס: דקה.

<מיכל מנקס: אני מבקשת רק לומר בקשה נוספת.

<מיכל מנקס: אני נמצאת גם במגזר הערבי בהרבה מאוד רשויות - - -

אמנון כהן: אז איפה הבעיות שם?

אמנון כהן: אם יש בעיות.

<מיכל מנקס: אני אסביר.

<מיכל מנקס: אני לא יכולה לדבר בשם עיר מסוימת, אבל אני כן אמקד את הבעיה.

<מיכל מנקס: אחת הרשויות שהיא באשכול סוציו-אקונומי 1, כולנו מבינים מה המשמעות, אמר העומד בראשה, 'יש לי המון תכניות, המון תקציבים, אין תכנית אחת בארץ שאין אצלי.

<מיכל מנקס: אני צריך איש מקצוע שיעשה לי את התכלול'.

<מיכל מנקס: הרי על זה אנחנו מדברים ואין לי ספק שעל זה נשקוד.

<מיכל מנקס: נשקוד הכוונה לא רק משרד החינוך אלא הרשות המקומית וצוות שיעבוד ונעשה תכלול.

<מיכל מנקס: אני כן רוצה לבקש ולומר, תמשיכו את המלאכה.

<מיכל מנקס: "עיר ללא אלימות" או התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון לא מצויה בכל הרשויות והיא נדרשת ולו בשביל התכלול.

אמנון כהן: תכף נראה איך היא עובדת, אולי צריך לסגור אותה בכלל.

אמנון כהן: תכף נראה.

אמנון כהן: אלו כספי מדינה ונראה אם היא קולעת בכלל למטרה.

אמנון כהן: הקמנו אותה לפני כמה שנים והרחבנו.

אמנון כהן: צריך ללמוד, אולי נטיל את הכול על משרד החינוך שיטפל, הם החינוך.

<מיכל מנקס: כל דבר אפשר לתקן.

<מיכל מנקס: אגב, המשרד לוקח על עצמו המון אחריות.

<מיכל מנקס: אני מקווה שיינתנו לו סמכויות.

<מיכל מנקס: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: המנכ"לית, יש כאן חוזר מנכ"ל, מי ידבר על כישורי חיים?

אמנון כהן: מה איתו בסוף?

אמנון כהן: אמרו שזה פרויקט הלב.

<חנה שדמי: אנחנו ניתן כמה התייחסויות.

<חנה שדמי: התייחסות אחת לכל ההערות סביב הנושא של התכנית כולל התייחסות על רצף הגיל ועל מגזרים שונים.

<חנה שדמי: עינב לוק תכף תפרט את זה.

<חנה שדמי: אנחנו נתייחס לביקורת סביב הנושא הלא פורמאלי וגילת דנה תפרט את כל מה שעושים היום סביב הנושא של מעורבות חברתית וכל החלק הלא פורמאלי.

אמנון כהן: מה שמך?

<חנה שדמי: חנה שדמי, מנהלת שפ"י.

אמנון כהן: חנה, חשוב לי לדעת אם תיקנתם.

אמנון כהן: אם תיקנתם - - -

<חנה שדמי: אנחנו מתייחסים לתיקונים לאור מה שציינת בחלק השלישי שעוסק באלימות וירטואלית.

<חנה שדמי: אני אבקש לומר הערה כללית לפני שאפרט מה אנחנו עושים.

<חנה שדמי: סביבה וירטואלית היא משהו שרמת השליטה בו היא לא היררכית, תפיסת העולם האינטרנטית היא לא היררכית.

<חנה שדמי: יחד עם התפיסה של משרד החינוך שאומרת 'אנחנו לוקחים תפיסה של כל 24 שעות כחלק מהאחריות החינוכית' צריך להבין שרמת השליטה כשהיא לא היררכית היא בעייתית.

<חנה שדמי: המוקד הוא איך אתה יוצר ילד שיכול לבחור בחיים בריאים, איזה סוג של כלי שיחה אתה נותן לו כדי שהוא יוכל בעולם הכול כך מורכב הזה יהיו לו כישורי שיחה בתוך העולם הזה .

<חנה שדמי: זאת התכנית שאבקש שגם עינב וגם רוני יתייחסו.

<חנה שדמי: אני חושבת שמבט אחד כדאי להסתכל על הנתונים ולדייק אותם דרך רמא"ה.

<חנה שדמי: אני אבקש להתייחס למשהו על קשר ועל הגישור ולהגיד לאן זה הולך בתהליך.

<חנה שדמי: בבקשה עינב.

<מיכל כהן: עינב, תתחילו לתת את התשובות.

אמנון כהן: תשובות לגבי אלימות, כלומר כמה מדווח מנהל בית הספר וכשהוא מדווח איך הסטטיסטיקה נבנית.

אמנון כהן: אם בית הספר רוצה לשמור על תדמית בית ספר כבית ספר שאין בו אלימות.

אמנון כהן: אם יש אלימות הוא מעדיף להשתיק אותה או באמצעות סולחה בין הילדים והעיקר לא לדווח.

אמנון כהן: כשאין יראה ואין מורה התופעה מתגברת.

אמנון כהן: אם מדווחים וכשמתחיל תהליך אז אחרת.

אמנון כהן: איך הפיקוח מתבצע?

<עינב לוק: אני אנסה להתייחס, לא לכל סעיף וסעיף, אנסה להתייחס לעיקרי הביקורת.

אמנון כהן: אם תדלגי על סעיף, אני אדאג להחזיר אותך אליו.

<עינב לוק: אני אחזור לכל סעיף אם צריך, אנסה להתייחס לעיקרי הדברים.

<עינב לוק: התכנית המערכתית שהתפתחה ובאמת הורחבה בשנת 2009 להרבה מאוד בתי ספר וגני ילדים, כל זמן עוברת שינויים והתאמות בהתאם לצרכים ולמאפיינים של השטח.

<עינב לוק: היום יותר ויותר אנחנו מבינים שאין מבנה אחיד של התכנית לכל בתי הספר, אלא כל בית ספר צריך לייצר לעצמו את התכנית שמתאימה לו על פי עקרונות שאנחנו מנחים.

<עינב לוק: לצורך כך, אנחנו מוציאים עכשיו חוזר מנכ"ל מעודכן.

<עינב לוק: העדכון הוא עדכון עוד יותר ממה שאתם ראיתם.

<עינב לוק: כשאתם עשיתם את הביקורת היו לנו הרבה דברים שהיו בפיתוח בקנה והם אמורים לצאת בתחילת השנה הבאה.

<עינב לוק: העדכון של התכנית מתייחס גם בפרק א' של חוזר מנכ"ל על כך שאנחנו מעדכנים את התכנית בהיבטים שונים וגם לגבי ההתמודדות עם אלימות.

<עינב לוק: לגבי הרשת אני אגיד שיש פרק חדש בחוזר מנכ"ל המועדכן שיצא רק על בריונות ברשת.

<עינב לוק: בדיוק למי צריך לדווח, איך צריך לדווח, מה - - -

אמנון כהן: הכול יהיה כתוב שם, אבל מי יפקח שהוא יעשה את זה?

<עינב לוק: קודם כל חוזר מנכ"ל מחייב את כל בתי הספר לעבוד, ועובדים, לפי ההנחיות.

<עינב לוק: אם נתייחס לשאלון האינטרנטי שהעברנו בשנה שעברה למנהלים שבו נשאל המנהל האם הוא עובד על פי חוזר מנכ"ל והאם הוא מנחה אותם וכיצד הוא מסייע להם – 98% מבתי הספר דיווחו שהם עובדים על פי חוזר מנכ"ל.

<עינב לוק: אנחנו מקבלים כל הזמן עובדים מבתי הספר ויש הנחיות והקפדה של מנהלי המחוזות על עבודה על פי חוזרי מנכ"ל.

<עינב לוק: עשינו פרק נפרד לרשת כי אנחנו יודעים שזה נושא שבאמת תפס שינוי וצריך לתת לו הנחיות ספציפיות וייחודיות.

<עינב לוק: נגיד עוד מילה על הרשת, פרסמנו תכנית חדשה שנקראת 'פיתוח אחריות אישית וחברתית והתמודדות עם בריונות כולל בריונות ברשת' – עכשיו היא מופצת בתכנית קישורי חיים בכל בתי הספר.

<עינב לוק: היא מוטעמת בכל בתי הספר ויש בה התייחסות נפרדת לנושא הרשת.

<עינב לוק: אולי על הרשת ימשיך רוני ויפרט.

<עינב לוק: זה פרק נפרד.

אמנון כהן: בצוות האקלים המיטבי, מי טיפל?

<עינב לוק: אנחנו.

אמנון כהן: הדוח אומר "בבדיקה עלה כי כרבע מהמנהלים בשעת הלימודים בשנת 2011-2012, וכשליש מהמנהלים בשנת 2012-2013 לא כינסו את צוות "האקלים"- הבנת?

אמנון כהן: כרבע בשנת 2011 וכשליש בשנת הלימודים 2012-2013, בשתי שנות לימוד לא כינסו שליש ורבע.

באסל גטאס: סליחה, מאיפה באה המילה "אקלים"?

<עינב לוק: "אקלים" זה מושג מקצועי.

באסל גטאס: בעברית, אני רגיש מאוד לשפה.

באסל גטאס: אני לא חושב - - -

<עינב לוק: זה מונח אקדמי, הוא קיים בספרות המקצועית.

באסל גטאס: אתם יכולים לבוא עם מילה יותר יפה- - -

אמנון כהן: בטח גדעון סער המציא את המושג.

<עינב לוק: אקלים בית ספרי זה מונח מקצועי, אקדמי.

<עינב לוק: חשוב לנו להגיד, שכל התכנית שלנו מלווה על ידי - - -

באסל גטאס: אני חושב שצריך לחפש משהו יותר אותנטי.

מיקי רוזנטל: למה לא אווירה?

אמנון כהן: בואו נתעסק בעיקר.

<עינב לוק: התכנית שלנו מלווה על ידי שני פרופסורים הכי מומחים בארץ ובעולם, פרופסור בנבנישתי ופרופסור ארנסטו מארה"ב.

<עינב לוק: אנחנו מבססים את התכנית שלנו, על ידע אקדמי מצטבר ומחקרים שנעשו בארץ ובעולם ואנחנו מעדכנים אותה מדי שנה.

<עינב לוק: זה מושג תיאורטי מחקרי שמופיע בכל העולם, כשהמשמעות שלו היא באמת אווירה, הרגשות בתוך בית הספר, היחסים הבינאישיים בתוך בית הספר, תחושת המוגנות של התלמידים.

<עינב לוק: באמת זה מושג מאוד רחב, שמכיל בתוכו הרבה מאוד מרכיבים.

<עינב לוק: להגיד מילה אחרת שלא מכילה את כל המרכיבים, זה לא לדייק מבחינה מקצועית.

שמעון אוחיון: אחרי כל ההשקעה הזאת, אתה מתפלא שרק שליש מהמנהלים מגייסים - - -

<עינב לוק: לגבי צוות האקלים, אני יכולה להגיד שלאורך שנים אנחנו מנסים להטמיע תכניות בבתי הספר.

<עינב לוק: בשנים האחרונות אוכל להגיד בוודאות, מכוון שזה הפך להיות יעד המשרד, מי שהוביל את זה אלו מפקחי המחוזות.

<עינב לוק: הועברו על זה למנהלים, שאלונים אינטרנטיים כמנגנוני בקרה, של הערכה.

<עינב לוק: היכולת שלנו להגיד באילו בתי ספר זה פועל עד רמת דיוק, באילו בתי ספר זה לא פועל, אני חושבת שזה מסר מאוד משמעותי.

<עינב לוק: צריך לראות לא רק כמה לא קיימו אלא מה קרה לאורך השנים.

<עינב לוק: אני אוכל לומר שלאורך השנים - - -

מיקי רוזנטל: אבל, תלוי איזה שיעור, כלומר איזה אחוז - - -

אמנון כהן: שליש.

מיקי רוזנטל: אם זה שליש או 20%, יש כאן כשל.

<מיכל כהן: צריך לראות, אם במקום שזה 15% שלא קיימו וועדה, האם ה- 15% הם אותם מקומות שיש בעיות אקלימיות.

<מיכל כהן: יש הרבה ועדות, וועדה זה לא שם כולל לטיפול.

<מיכל כהן: אם אני, כמנהלת בית הספר, החלטתי שאני מטפלת באקלים לא בצורה של וועדה אלא ברמה של צוות בין מקצועי שעושה כך אור אחרת, אז מה זה אומר, שזה לא? הרי בסוף זה מבחן התוצאה.

מיקי רוזנטל: האם בקטע הזה, זו החלטה מושכלת או סתם - - -

<מיכל כהן: אנחנו יודעים, מיד יתייחסו לכך.

<מיכל כהן: אתם התייחסתם למנגנון הוועדה.

שמעון אוחיון: צריכה להיות הנחיה, שזאת תכנית כללית ושהיא מערכתית.

שמעון אוחיון: אני לא חושב, שצריך להגיד למנהל בית הספר "אתה תעשה מה שאתה רוצה".

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: ראשית אני לא אומרת "אתה תעשה מה שאתה רוצה", אבל אמרתי בהתחלה שהמדיניות שלנו היא, שאנו מנגישים כלים ושיטות למנהל בית הספר, הוא יכול גם לבחור מה לעשות.

<מיכל כהן: אנחנו מפקחים עליו ואנחנו מודדים - - -

אמנון כהן: אז תקראי לזה משהו אחר.

אמנון כהן: המנכ"לית, סליחה, בסוף אנחנו צריכים להיות במצב שלא תהייה אנדרלמוסיה, שלא כל אחד יחליט מה שהוא רוצה.

אמנון כהן: גם משרד המבקר, מה שהוא בדק זה על פי תכניות שאתם קובעים.

אמנון כהן: אתם קבעתם שתהייה תכנית א', ב' ו-ג', עם אמות מידה כאלה וכאלה והם נכנסים ובודקים.

אמנון כהן: אם סברתם שיש שיטות חינוכיות אחרות, שאתם מפקחים עליהן, אז להגיד, "אפשר שלב א', אפשר גם ב' והעיקר שזה יהיה" - - -

<מיכל כהן: זה התיקון של החוזר.

מיקי רוזנטל: איך המבקר לא כלל אותו בדוח שלו?

<מיכל כהן: הנה, תשמע את תיקון הליקויים, עכשיו זה חדש.

אמנון כהן: עינב, תעני לי, כתוב פה "...

אמנון כהן: רק כמחצית מנהלים בשנים הללו גיבשו תקנון לבית הספר בשיתוף ההורים כנדרש בחוזר...".

<עינב לוק: זה לא נכון.

<עינב לוק: "...

<עינב לוק: כמחצית מנהלים גיבשו..." - - -

אמנון כהן: רק מחצית?

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: הכוונה היא בשיתוף ההורים - - -

אמנון כהן: "...

אמנון כהן: בשיתוף ההורים, כנדרש בחוזר...".

<עינב לוק: 98% גיבשו תקנון, אני אתייחס לכך.

<מיכל כהן: תתייחסי לנתונים, גם לנושא של הוועדה - - -

אמנון כהן: אני רק מקריא ממה שכתב המבקר, אני לא ממציא אפילו מילה אחת.

שמעון אוחיון: זה אומר שהאקלים הבית ספרי כולל גם את ההורים.

<עינב לוק: בוודאי, בתפיסה בוודאי.

אמנון כהן: המשפט ממשיך, "...

אמנון כהן: רק מחצית הביאו אותו לאישור המפקח המחוזי.

אמנון כהן: ..".

אמנון כהן: זאת אומרת שמחצית אפילו לא יודעים, זה לא הגיע למחוז.

<עינב לוק: אני רוצה להתייחס קודם כל לתיקון הליקוי, איך אנחנו רואים את זה.

<עינב לוק: בעקבות השאלון הזה, מפקחי בתי הספר מגיעים לבתי הספר עם הנתונים ומקיימים שיח עם המנהלים, איך הם עושים את זה אחרת.

<עינב לוק: כך שיש לנו מעקב ובקרה, כי מעבר לזה שהוא הערכה, הוא כלי לדיאלוג עם בית הספר.

<עינב לוק: מפקח בית הספר מגיע לכל בית ספר ובית ספר עם הנתונים, מקיים שיחה עם המנהל ובודק איתו האם יש לו חלופות אחרות.

<עינב לוק: אחרי שאספנו את כל האינפורמציה מבתי הספר, מהמדריכים, מהחלופות, ראינו שיש בתי ספר שלא מקיימים את זה בהכרח, בצוות מוביל מיוחד שהוקם לצורך העניין הזה, אלא מובילים את זה בפורום אחר.

<עינב לוק: לכן בתיקון שיהיה בחוזר מנכ"ל שיתפרסם בספטמבר, יהיה כתוב שהצוות הכולל המוביל של בית הספר, יתייחס וייקח על עצמו את נושא האקלים.

<עינב לוק: בית הספר לא מחוייב בהכרח להקים צוות נפרד, אבל הוא חייב בצוות המוביל של בית ספר, לקחת בחשבון את ההיבטים - - -

אמנון כהן: זה מה שדיברנו, היגוי - - -

<מיכל כהן: הוא גם צריך להגיש את זה בתכנית האסטרטגית, הוא צריך - - -

אמנון כהן: עם ההורים או בלי ההורים?

<עינב לוק: זה תיקון אחד.

<מיכל כהן: הרי כל בית ספר מגיש תכנית בעקבות התכנית האסטרטגית.

<מיכל כהן: מטרה מספר שתיים, היא המטרה של שיפור האקלים וצמצום האלימות.

<מיכל כהן: כל בית ספר במדינת ישראל, מגיש תכנית עבודה לשיפור וצמצום הנושא של האלימות.

<מיכל כהן: זאת אומרת, אין לנו מנגנון אחד שאומר "אתם מחויבים", יש כמה אפשרויות ולכן יש לנו שליטה מלאה.

<מיכל כהן: אתם צודקים, לא בכל נושא אבל בנושא הזה, יש שליטה מלאה ומידע מדויק לגבי כל המנגנונים וכל התכניות הבית ספריות עם ליווי לאורך הדרך.

<מיכל כהן: לכן, אנחנו יודעים להגיד ככה או אחרת - - -

שמעון אוחיון: ומה עם בתי ספר שלא הגישו תכניות?

<מיכל כהן: אין דבר כזה.

<מיכל כהן: לכל מפקח יש 20 עד 25 בתי ספר - - -

שמעון אוחיון: הוא בונה תכנית אלטרנטיבית לאותה תכנית הערכות שנקבעה?

<עינב לוק: יעד 5, הוא נושא העוסק באקלים והוא חייב להתייחס בתכנית - - -

אמנון כהן: אם הוא לא עשה הוא לא מקבל כסף?

<מיכל כהן: אין מצב כזה.

<מיכל כהן: אין בית ספר במדינת ישראל, אני אומרת לך באחריות מלאה ואפשר לבדוק אותי, אין בית ספר שלא מגיש תכנית עבודה על שלוש המטרות ושלושה עשר יעדים רלוונטיים לנושא הבית ספרי, לרבות עניין האקלים והאלימות.

אמנון כהן: עינב, "...

אמנון כהן: כמחצית המנהלים בשנת הלימודים שתע"ב-תשע"ג, לא קיימו סדנאות להעצמת הצוות החינוכי בנושא צמצום האלימות וקידום האקלים בבית הספר...".

<עינב לוק: אוקיי, אני אתייחס לאזורים ששאלתם אותי ואני אתייחס לנושא סדנאות לקידום אקלים.

<עינב לוק: קודם כל לגבי הורים, השותפות עם הורים זה אחד מהיעדים החשובים, זה נושא קריטי ומשמעותי בתפיסת העולם החינוכי.

<עינב לוק: גם לנושא הזה נעשו פיתוחים שונים לאור העובדה, הנתונים שאנחנו רואים בשאלונים הם גם כלי בשבילנו להגיד גם במה להשקיע ומה צריך לפתח.

<עינב לוק: אנחנו באמת מזהים שהנושא של שותפות הורים הוא נושא שיש צורך להשקעה רבה בו.

<עינב לוק: לכן, גם בנושא של חוזר מנכ"ל יהיה פרק חדש ונפרד בנושא של שותפות הורים.

<עינב לוק: יצאה ערכה חדשה שנקראת "נפגשים" שאומרת שלבית הספר יש חובה ליזום שותפות עם ההורים ולשתף אותם בתהליכים חינוכיים.

<עינב לוק: הנושא "לכתוב את התקנון עם ההורים", נשאר בעינו בחוזר מנכ"ל, כי אנחנו חושבים שזה חשוב.

<עינב לוק: אנחנו נעשה את זה, לא רק מתוך זה שזה כתוב בחוזר.

<עינב לוק: חוברת "נפגשים" אומרת, בואו נעבוד על התהליך הזה ואיזה ערך ומשמעות יש לשותפות עם ההורים.

<עינב לוק: זו מוטיבציה פנימית, שבתי הספר יבינו שהם יכולים להרוויח מתוך השותפות הזאת.

<עינב לוק: הרי את חלק מהדברים אוכפים באמצעות חוזר, אבל לא הכול זה חוזר.

<עינב לוק: זאת אומרת שצריך לעבוד על תהליכים של שותפות, של מוטיבציה לעבודה משותפת, של קשר.

<עינב לוק: אני חושבת שבתי ספר - - -

<מיכל כהן: לפעמים יש קושי, צריך להגיד את זה.

<עינב לוק: בתי ספר שהצליחו לייצר את השותפות, עשו דבר משמעותי.

<עינב לוק: תראו את השאלונים שאנחנו מעבירים, אנחנו מזהים שהם עובדים על זה, על זה ועל זה ועדיין יש שם קשיים כאלה ואחרים.

<עינב לוק: כשאנחנו מזהים שאם על זה ועל זה הם לא עבדו, אז כאן המקום להתערבות.

<עינב לוק: צריך להבין שהשאלונים האלה, גם השאלונים האינטרנטיים וגם השאלונים למדריכים, הם לא רק שאלונים להערכה ובקרה, הם שאלונים באמצע תהליך שהוא לשלוש שנים, תהליך ההכשרה, ההדרכה והשאלונים האלה הם תוך כדי על מנת להחליט על מה לעבוד.

<עינב לוק: הזיהוי של הקושי, הוא הזיהוי על מה לעבוד ועל מה להשקיע בתהליכים בתוך בית הספר.

<עינב לוק: אותו הדבר גם לגבי בתי ספר שלא קיימו סדנאות בנושא של אקלים בתוך חדרי המורים, אלו בתי ספר שאנחנו מזהים ושמים שם את הדגש לשנה הבאה.

<עינב לוק: כלומר, זה כלי לעבודה, גם אי אפשר לעשות הכול באותה שנה.

<עינב לוק: לכן התכנית ארוכת טווח, אפילו לא שלוש שנים שזה לווי הדרכה, אבל התכנית שלנו היא ארוכת טווח, שאומרת זה אורח חיים.

<עינב לוק: אם לא עשית את זה השנה, בשנה הבאה אתה תבדוק מהם הקשיים ותשקיע בזה את האנרגיה.

<עינב לוק: שוב, אנחנו עושים שאלונים - - -

אמנון כהן: בינתיים הילדים עברו לכיוון אחר, הם לא קיבלו את מה שצריך.

<עינב לוק: אני חושבת, שבכל פעם חשוב לשים את הדגש על ההיבטים החשובים, או שנמצאו בתוך בית הספר, זה הדבר שנקרא תהליכי הערכה ומדידה.

<עינב לוק: גם מטרת שאלוני המיצ"ב, היא לא רק להעריך את המצב, אלא להגיד כל פעם על מה צריך לעבוד.

<עינב לוק: כלומר כשאנחנו מצליחים לשפר משהו, זה הזמן להקדיש לנושא אחר.

<עינב לוק: זו המשימה, זו לא תכנית אלא אורח חיים ובית הספר צריך לעבוד על התכנית לאורך שנים.

שמעון אוחיון: זה קצת קשה לקבל את ה- "אני צריכה לזהות ואני צריכה לזהות"'.

שמעון אוחיון: מה, את צריכה מז"פ בשביל זה?.

שמעון אוחיון: אלו דברים קיימים, המנוהלים בבתי ספר.

שמעון אוחיון: את יכולה לבחון כיצד הם פועלים, אבל לזהות אני יודע כי אם יש הנחיה כללית, אז כל בתי הספר אמורים להצטרף לתכנית.

שמעון אוחיון: אם יש תכנית התערבות, אז עכשיו אני הולך לזהות.

שמעון אוחיון: שאני אקים יחידת מז"פ, כדי לבדוק איזה בית ספר נכנס או לא נכנס לסיפור הזה?

שמעון אוחיון: אני מדבר על תכנית התנהלות כללית, הנחיה כללית, האם כולם שם?

שמעון אוחיון: לגבי התכנים המדידה והערכה של תכנית ההתערבות ומה נעשה, אני מבין שזה לוקח זמן.

שמעון אוחיון: אבל בשביל להשתלב ולוודא שכולם משתלבים על פי הנהלים, אני לא צריך יחידת מז"פ כדי לזהות איזה בית ספר השתלב או לא השתלב.

<עינב לוק: האמת שזו ממש לא המטרה.

<עינב לוק: המטרה היא הכלי הזה, הכלי העיקרי גם של מיצ"ב, גם השאלון הוא כלי עבור מנהל בית הספר, הוא המטרה לזיהוי הבעיות.

<עינב לוק: הכלי הזה בעיקר מיועד למנהל בית הספר, כדי שיוכל לבנות תכנית התערבות מבוססת נתונים.

<עינב לוק: לדעתי, זה השינוי המרכזי שקרה במערכת החינוך מאז הכניסה של המיצ"ב וכניסת התכנית המערכתית.

<עינב לוק: מנהלי בתי הספר למדו לעבוד מביסוס נתונים, לבחון את הדברים, לבדוק לפני ואחרי האם חל שינוי.

<עינב לוק: אנחנו לא עובדים רק לפי הנחיות אלא אנחנו בודקים את עצמנו על סמך נתונים, בודקים תכנית התערבות, שוב בודקים את עצמנו ומעבירים את התכנית שוב.

אמנון כהן: אני רוצה להתמקד בנושא האלימות באינטרנט.

אמנון כהן: אילו כלים יש לנו להתמודד, האם יש לכם כלים?

אמנון כהן: בזמנו חשבתי שכדי לשמור על הילדים אולי כשבתי ספר יכניסו תכנים אתם תפקחו עליהם.

אמנון כהן: הילד חשוף, הוא מאוד סקרן וכל דבר יכול לקפוץ לו מול העיניים.

אמנון כהן: אנחנו יודעים שיש אלימות קשה מאוד באינטרנט.

אמנון כהן: מצד אחד הוא כלי אדיר למידע ולדברים.

אמנון כהן: מצד שני הוא כלי משיחת לנפשו של הילד.

אמנון כהן: ההורים כמובן מחויבים לשמור על הילדים.

אמנון כהן: מצד השני בכותלי בית הספר נפשו של הילד חשובה לנו כי אם נפגע בה יהיה מאוד קשה לתקן, לפעמים זה נזק לכל החיים.

אמנון כהן: מי מטפל לנו בנושא נפש הילד באינטרנט?

<רוני דיין: אני מאגף טכנולוגיות מידע במשרד.

<רוני דיין: בנושא הזה, אנחנו למעשה מטפלים בשני ערוצים.

<רוני דיין: האחד, הוא ערוץ מניעה בו אנחנו מלמדים וחושפים בפני הילדים וכמובן את אנשי החינוך במערכת לאמצעים השונים שעומדים ויכולים להגן על הילד בפני הגעה לאתרים כאלה ואחרים, אתרים שיכולים להיות פוגעניים.

<רוני דיין: זה ערוץ המניעה.

<רוני דיין: בערוץ ההדרכה, ההסברה והפדגוגי, אנחנו מפעילים תכניות רחבות היקף, כמובן בתיאום עם שפ"י והיחידות האחרות של המשרד.

<רוני דיין: תכניות בהן אנחנו חושפים את הילדים, קודם כל לצדדים החיוביים שקיימים ברשת ובדברים שיכולים לסייע להם להקטין את התופעות שהוזכרו כאן.

<רוני דיין: לדוגמה, יש ילדים שאנחנו קוראים להם צופים מהצד, כלומר, תלמידים שלמעשה רואים איזה אירוע ולא מגיבים.

<רוני דיין: תכניות הפיתוח המקצועי שלנו שאנחנו מקיימים ביחד עם שפ"י הן איך לאתר את הילדים האלה, לעבוד איתם כדי להפוך אותם מצופים מהצד לפעילים חיוביים בתוך המערכת, לכוון את הצעדים והפעולות מול החברים שעשו פעולה כזאת או אחרת שהיא לא הכי חיובית, איך לתקן אותה.

<רוני דיין: בנושא הזה הקמנו אתר מאוד מפורט עם תכנים רבי עוצמה במגוון רמות וכיוונים.

<רוני דיין: אנחנו עושים מאמצים אדירים לתרגם את כל החומר גם למגזר הערבי.

<רוני דיין: אנחנו בקשר עם המגזר החרדי ששם יש צורך בהתאמות מיוחדות שצריך לעשות.

<רוני דיין: מיום ליום אנחנו הולכים ומתפתחים את שני הכיוונים האלה גם לתת את המענים לאותן אוכלוסיות שלא בדיוק יכולנו לתת להן בשנים עברו והיום זה כן ניתן.

<רוני דיין: אני חושב שהפעולה החליטו עליה, הזכירה אותה המנכ"לית, שהכול מרוכז בשפ"י זו פעולה מאוד חשובה.

<רוני דיין: פעולה שבאמת ריכזה ונתנה לנו את היכולת להעצים את הכול ולהביא בצורה הכי נכונה את המידע לכל המגזרים.

<רוני דיין: היום אנחנו פונים גם לאוכלוסייה של ההורים מצד אחד, לאוכלוסיית המורים מצד שני וכמובן לתלמידים כמובן מהצד השלישי.

אמנון כהן: אתה לא זקוק לסיוע בחקיקה לנושא הסדרת כל תחום האינטרנט?

אמנון כהן: כלומר, אתה אומר "בכלים שעומדים לרשותי, יש לי את האפשרות לתת את ההגנה המרבית שלא תפגע נפשו של הילד".

<רוני דיין: יש דברים מסוימים, שדיברנו עליהם גם בוועדת המדע של הכנסת - - -

אמנון כהן: גם מהפן של ההורים, לא כל ההורים מודעים, לפעמים יש הורים מהשכבות החלשות - - -

<רוני דיין: אנחנו מודעים וזה גם נאמר בוועדות האחרות שהיינו איתם בכנסת בנושא של הטכנולוגיות, איך אנחנו בעצם מעצימים את הכלים האלה שעומדים לרשות ההורים.

<רוני דיין: היום בידי ההורים יש כלים מספיק חזקים לבצע חסימות והגנות כבר במחשב האישי של הילד.

<רוני דיין: יש דברים שהם עדיין פתוחים והם קצת בעייתיים כמו וואטסאפ וכדומה, אבל הטכנולוגיה עדיין לא נתנה לנו את הפתרון.

<רוני דיין: יש קבוצות די שלמות של אנשי מקצוע שמנסים למצוא פתרונות גם לכלים האלה שעדיין לא ניתן די לשלוט בהם ולטפל בהם.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אנחנו נעבור לדבר על האלימות.

אמנון כהן: קודם חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

שמעון אוחיון: סליחה מיקי, אומר רק דבר אחד.

שמעון אוחיון: מאוד מפריע לי כאן בהתייחסות וגם בגלל שאני יושב מול צוותים, אני גם חבר וועדת החינוך, אנחנו יושבים היום בוועדה לביקורת המדינה והמבקר העלה ממצאים.

שמעון אוחיון: אני חושב שההתייחסות צריכה להיות קצת יותר אחראית גם מבחינתנו וגם מבחינת

שמעון אוחיון: כם גם כדי לתקן את מה שצריך.

שמעון אוחיון: אני רואה את תפקידי כאן קצת שונה מאותה התדיינות בוועדת החינוך.

שמעון אוחיון: מוטלת עלינו אחריות ולכן אנחנו מבקשים מכם שכן תתייחסו אל דוח המבקר.

שמעון אוחיון: תתנו מענה ראוי ותשכנעו אותנו שהעניין הזה מטופל.

מיקי רוזנטל: אני מבקש לעלות כמה דברים.

מיקי רוזנטל: תראו, תהליכים חינוכיים הם תהליכים ארוכים ולא תמיד ניתן למדוד אותם, להבין ולהצביע עליהם.

מיקי רוזנטל: במקרה הזה זה לא העניין.

מיקי רוזנטל: זה גם מדיד, אתם מודדים.

מיקי רוזנטל: מבחני מיצ"ב מודדים.

מיקי רוזנטל: העלייה המדאיגה באלימות היא בעיה לאומית מחד.

מיקי רוזנטל: שתיים, זה נבדק גם במדידות של תלמידים בסקרים שנעשו.

מיקי רוזנטל: אני אצטט רק אחד או שניים.

מיקי רוזנטל: "...

מיקי רוזנטל: בקרב תלמידים מגנים גזענות מקוממת..." - - -

אמנון כהן: איזו גזענות, על מה שהוא מדבר?

מיקי רוזנטל: תלמידים מהמגזר היהודי, מחציתם למשל אמרו - - -

אמנון כהן: דיברנו על זה.

מיקי רוזנטל: במגזר הערבי נעשה סקר והעמדות היו דומות, הן איומות ונוראיות.

מיקי רוזנטל: כל מה שאמרתם כאן, אני מצטער שלא השתתפתי בכל הדיון, זה לא מספיק כי זו בעיה לאומית שבוערת והאמצעים דלים מדי.

מיקי רוזנטל: קולו של משרד החינוך לא מספיק נשמע בעניין הזה וגם העשייה לא.

מיקי רוזנטל: הערה שנייה, שבה נגע ידידי ולכן לא ארחיב.

מיקי רוזנטל: הוועדה הזאת לא נועדה אלא לתקן דברים.

מיקי רוזנטל: נתגלו ליקויים מסוימים ובמקום שאתם תעברו ממצב אפולוגטי "זה לא אנחנו, אנחנו בסדר, אנחנו...".

מיקי רוזנטל: בואו נתקן, כי לא מחפשים פה ראש של אף אדם, בוועדה הזאת מבקשים לשנות לטובה דברים.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאתם צריכים לפעול.

מיקי רוזנטל: אגב, מטריד אותי גם הניסיון של שר החינוך להבטיח עכשיו את תוצאות מבחני המיצ"ב.

מיקי רוזנטל: מבחני המיצ"ב, הם אחד האינדיקטורים המשמעותיים ביותר לדעת על האלימות.

מיקי רוזנטל: נשאלים שם התלמידים, באופן מפורט, על כמה אירועים.

מיקי רוזנטל: הניסיון עכשיו להחביא את הדבר הזה, הוא חמור מאוד.

מיקי רוזנטל: זה צריך להיות ציבורי, המידע צריך להיות ציבורי וזה צריך להיות בדיון ציבורי.

מיקי רוזנטל: אסור חלילה שהדבר הזה יעלם, כי בזכות כל מיני טענות אחרות שאני מכיר, אבל לא זה, זה דבר שלישי.

מיקי רוזנטל: הדבר הכי מדאיג, נכון שיש תופעות חדשות, הרשת מביאה אותנו לדברים שלא ידענו אותם ושלא נאלצנו להתמודד איתם בעבר ואנחנו לא יודעים להתמודד איתם מספיק.

מיקי רוזנטל: אבל, הנתונים מראים גילוי אלימות מדאיגים מאוד, הרבה יותר ממה שאתם משדרים פה.

מיקי רוזנטל: אפשר להתווכח אם זה בסדר שבוועדה ישב מנהל המחוז במקום המפקח, כמו שמדווח בדוח.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא, שמרוב עצים לא רואים את היער.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא איומה, האלימות בבתי הספר היא בלתי נסבלת.

מיקי רוזנטל: הגזענות במדינת ישראל, אם אנחנו רוצים לתקן את הדבר האיום הזה, זה על ראשכם ועל אחריותכם.

מיקי רוזנטל: התשובות שאתם נותנים - - -

<מיכל כהן: הוא לא היה כאן בהתחלה ולכן - - -

מיקי רוזנטל: מצטער, אמרתי שאני מצטער.

<מיכל כהן: התייחסנו גם לנתונים וגם לזה.

מיקי רוזנטל: אני יודע שיש ירידה בנתונים - - -

אמנון כהן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, מתחילת הדיון אנחנו יושבים כאן, הצגנו את הדוח ושמענו סקירה רחבה ביותר על ידי המנכ"לית שהתבטאה גם בהפגנת ידע וגם הפגנת יכולות ובאמת הפגנת אכפתיות.

אמנון כהן: דוח קודם משנת 2007 גם הוא נגע בדברים האלה, היום אנחנו באמת במקום אחר לגמרי.

אמנון כהן: אבל העולם שלנו מתקדם, יש לנו את כל הכלים הטכנולוגיים, הוירטואליים שפוגעים בנפש הילד ובהם יש אלימות שהיא לפעמים לא פחות וגם הורגת.

אמנון כהן: אנחנו רואים כאן מצב של שינוי חיובי של המגמה.

אמנון כהן: שמענו כאן, המנכ"לית אמרה את הדברים כשאתה לא היית כאן, יש סוף כל סוף גוף אחד מתכלל, רגולטור אחד, שמפעיל את כל המערכת בתוך בית הספר ומחוצה לו.

אמנון כהן: זה לא היה בעבר.

אמנון כהן: גם הביקורת כאן שוכנעה שיש מגמה אחרת היום, אבל הבעיה קיימת במיוחד בשעות הבלתי פורמאליות או בחיבור עם חברה ונוער, עם המתנ"סים, "עיר ללא אלימות" וכל הגופים הנוספים.

אמנון כהן: כאן התרשמתי שיש עבודת מטה בנושא, יחד עם זאת לא שמעתי על החיבור עם "עיר ללא אלימות".

מיקי רוזנטל: אמרת דברים חשובים.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לומר לך, שצריך לבחון את הדברים במבחן התוצאה.

מיקי רוזנטל: אם אחד מכל ארבעה תלמידים סובל מאלימות, אז לא משנה מה אומרים כאן, התוצאה לא טובה.

מיקי רוזנטל: יש שינוי במגמה וצריך לברך עליה, אבל זה לא מספיק.

<מיכל כהן: אמרת מאוד יפה, שבסוף אנחנו חיים בתוך חברה ואם בתוך חברה יש גילוי גזענות ואלימות כנראה מערכת לוקחת אחריות, אבל היא לא יכולה.

<מיכל כהן: ראשית, שווה שנראה את הנתונים כי כל הזמן מדברים על נתונים וצריך לבחון במבחן התוצאה, צריך לראות את מבחן התוצאה ואת הנתונים כי הם שונים ממה שאתה אומר.

<מיכל כהן: קטונו לומר שאין בעיה של אלימות במערכת החינוך או במדינת ישראל, אבל צריך לראות שמשנת 2007, מדוח מבקר המדינה הראשון, עד 2014 מה קרה בתוך המערכת, מה קרה מחוץ למערכת ומה היא עושה.

<מיכל כהן: אני לא יודעת להסביר כל דבר בראי הנתון הבודד, אני רוצה להראות מערכת שמתמודדת.

<מיכל כהן: לומר, הלוואי והיינו מגיעים ל-100% - ל- 0% אלימות, אבל זו לא התמונה הכללית.

<מיכל כהן: התמונה הכללית היא, שיפור דרמטי בכל ההיבטים של האלימות בתוך מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: הבעיה הייתה מה קורה אחרי שעות בית הספר ואיך מערכת החינוך לוקחת אחריות גם אחרי שעות בית הספר.

<מיכל כהן: זה בעצם מה שאנחנו באים לתקן.

<מיכל כהן: פתחתי ואמרתי, שהדוח הזה הוא דוח שהאיר לנו נקודות חולשה ושאנחנו הולכים לתקן.

<מיכל כהן: אנחנו נסביר מה אנחנו מתקנים.

<מיכל כהן: אנחנו לא מתייחסים כאילו הכול בסדר, להפך.

<מיכל כהן: אני מתייחסת לכל מה שכתוב שם ברצינות רבה.

<מיכל כהן: לכן כל נקודה, זה דוח של 50 וכמה עמודים, כל נקודה טופלה ויש כאן התייחסות ספציפית לכל נקודה.

<מיכל כהן: אני רק לא בטוחה שאת הכול ניתן לכסות, אבל צריך לראות את תיקון הליקויים, את המסמך.

אמנון כהן: אנחנו לא חוזרים על אותם דברים.

אמנון כהן: לגבי "עיר ללא אלימות", המנכ"לית, כאן את מוזכרת: "...

אמנון כהן: שיתוף הפעולה בתחום החינוך הבלתי פורמאלי והסדרתו.

אמנון כהן: .." את דיברת על זה, אבל אני רוצה להיות ממוקד.

אמנון כהן: "...

אמנון כהן: במאי 2013 במהלך הביקורת הגיש המשרד ומטה "עיר ללא אלימות" למנכ"לית משרד החינוך טיוטה מתוקנת למתווה.

אמנון כהן: ..".

אמנון כהן: מה קרה למתווה הזה?

<עינב לוק: לגבי התהליך עם "עיר ללא אלימות", כמו שאת הצגת - - -

אמנון כהן: הסתיים התהליך?

אמנון כהן: הטיוטה הזאת, זה הסתיים?

<עינב לוק: אנחנו נמצאים בשלבים, עם "עיר ללא אלימות".

<עינב לוק: אנחנו הגשנו בשנת 2012 את הטיוטה.

<עינב לוק: כעת אנחנו עוסקים בדיוק הטיוטה בשיתוף פעולה עם "עיר ללא אלימות", מדע וטכנולוגיה, מינהל חברה ונוער ושפ"י כדי לייצר טיוטה מגובשת ומפורטת לכל הגורמים המשותפים.

<עינב לוק: עד ספטמבר הטיוטה הזאת תוגש למנכ"לית המשרד ותונגש לשטח, למפקחים ולמנהלי המחוזות.

<עינב לוק: זה לגבי עדכון המדינות - - -

אמנון כהן: היא מגדירה עכשיו תכניות ליבה לתחום החינוך הבלתי פורמאלי "היא אינה כוללת מאגרי תכניות לתחום זה.

אמנון כהן: היא אינה קובעת את חלוקת העבודה בין 'עיר ללא אלימות' לבין משרד החינוך" כלומר היו בורות שם, היו הרבה דיבורים.

אמנון כהן: מתי זה יצא סופית?

אמנון כהן: עד ספטמבר זה יפורסם?

<עינב לוק: עד ספטמבר זה יפורסם, יוגש למנכ"לית ויפורסם לכל הגורמים.

אמנון כהן: יוגש?

<עינב לוק: יוגש ויפורסם לכל המחוזות.

אמנון כהן: סליחה, עד ה-1 בספטמבר זה יצא כבר לפועל?

<עינב לוק: כן.

<עינב לוק: אנחנו נעביר את זה למנכ"לית וזה יפורסם בשטח.

אמנון כהן: בבקשה, "עיר ללא אלימות".

<עינב לוק: אם רק יורשה לי, אוסיף עוד משפט.

<עינב לוק: מעבר לתיקון מסמך ההסכמות בין "עיר ללא אלימות", אנחנו מקיימים במהלך כל השנה הזאת ואנחנו ממשיכים לקיים, אנחנו עוברים בכל מחוז ומחוז.

<עינב לוק: דוקטור ימית אלפסי מטעם "עיר ללא אלימות" ואני, עוברות בכל מחוז ומחוז ומקיימות שיח בין גורמי "עיר ללא אלימות" במחוז לבין המחוז עצמו, כדי לייצר את הדיבור הישיר בין המחוזות לבין נציגי "עיר ללא אלימות".

<עינב לוק: המטרה לקבוע, מעבר למסמך ההסכמות שהוא ארצי, שיתופי פעולה מקומיים בתוך המחוז ודרכי תקשורת כי זה שונה ממחוז למחוז.

<עינב לוק: זה שונה בין מגזר ערבי למגזר אחר, יש צרכים שונים.

<עינב לוק: לכן מעבר למסמך ההסכמות הכולל אנחנו מיצרים שיחות ומפגשים בכול אחד מהמחוזות בנוכחות של שתינו כדי להעביר מסרים משותפים ואחידים לתוך המחוז.

<עינב לוק: את זה היה לי חשוב להגיד.

אמנון כהן: מיה מ- "עיר ללא אלימות", איך אתם מתחברים פה?

אמנון כהן: מה אתם צריכים לעשות בתכנית "עיר ללא אלימות" שבשיתוף?

אמנון כהן: למשל, נערים שצריכים לקבל סיוע אם חס וחלילה נשרו או משהו כזה.

<מיה שריג: "עיר ללא אלימות" עובדת בחמישה תחומים, כשאחד התחומים העיקריים הוא תחום החינוך.

<מיה שריג: בתחום הזה, כמו שעינב הציגה עכשיו, יש לנו שיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך.

<מיה שריג: בשנתיים האחרונות יצא מתווה משותף - - -

אמנון כהן: סליחה, אני רוצה להבין.

אמנון כהן: "עיר ללא אלימות" הבנתי שזה שיטור קהילתי, שבו מסתובבים ביחד עם המשטרה.

אמנון כהן: מהו הפן החינוכי שנכנס לכאן?

<מיה שריג: יש ארבעה תחומים: חינוך, רווחה, בלתי פורמאלי ואכיפה, כאשר בכל אחד מהתחומים האלה יש תכניות ליבה.

<מיה שריג: תכניות הליבה, הן אלה שפועלות בשטח - - -

אמנון כהן: באילו שכבות גיל אתם מטפלים?

<מיה שריג: אני מגדירה את אוכלוסיית היעד שלנו מגיל 0 עד גיל 99.

אמנון כהן: זה הכול חינוך?

<מיה שריג: לא.

<מיה שריג: לכל האנשים - - -

אמנון כהן: מה אתם עושים שהם לא עושים?

אמנון כהן: מה אתם עושים שחברה ונוער לא עושים?

<מיה שריג: אנחנו עושים פעולות משלימות, אנחנו עושים פעולות בשיתוף פעולה.

<מיה שריג: מבחינת מה שאנחנו עושים בבתי הספר - - -

אמנון כהן: אילו סוגי פעולות?

<מיה שריג: אני אומרת, מדריכי מוגנות - אני קוראת לזה סוג של "אחראי משמעת פלוס" בבית הספר.

<מיה שריג: הם בעצם מהווים אוזן קשבת, מטפלים בילדים שמשוטטים במסדרונות במהלך היום.

<מיה שריג: מבחינת רצף טיפולי, כמו שמנכ"לית המשרד ציינה קודם, אנחנו גם משתדלים שאחר הצהריים שיהיה איזשהו רצף של מדריכי מוגנות שפועלים בשעות הבוקר בבתי הספר הם אלה פועלים בשעות אחר הצהריים או בערבים במגרשים או ערים.

<מיה שריג: מגרשים או ערים אלו פעילויות, בדרך פעילויות ספורט שיש אחר הצהריים - - -

אמנון כהן: המדריכים שלכם נכנסים לשעות הפורמאליות של בית הספר?

<מיה שריג: לא פורמאליות.

<מיה שריג: הם נמצאים בבתי הספר אבל לא נכנסים לתוך הכיתות.

אמנון כהן: בשביל מה להיכנס?

<מיה שריג: מה שאמרתי קודם, הם מהווים סוג של אוזן קשבת המטפלים בחרמות שיש - - -

אמנון כהן: יש לנו צוות מעולה, יש מחנכת, יש פסיכולוגית - - -

<מיה שריג: המחנך נמצא בזמן השיעור בכיתה, מדריך המוגנות נמצא בחוץ - - -

<מיכל כהן: במסדרון.

אמנון כהן: אתם מייצרים להם אנשים, כדי שיצאו מהכיתות ושיהיה להם - - -

<מיה שריג: מערכת החינוך מייצרת תלמידים שיצאו ואנחנו מטפלים בהם.

אמנון כהן: באמת צריכים את זה?

אמנון כהן: אני לא יודע, כי בסך הכול זה כספי ציבור.

אמנון כהן: אני אומר שאם בחינוך יש את משרד החינוך שהוא אמון על החינוך בכותלי בית הספר ומחוצה לו.

אמנון כהן: החברה למתנ"סים גם היא שייכת לחינוך ויש כאן תמונה משלימה, אז מי שזקוק לטיפול ברווחה אנחנו יודעים איך לכוון אותו.

אמנון כהן: אני כחבר כנסת חושב שכספי ציבור הולכים גם לפה וגם לפה.

אמנון כהן: יש גוף מתכלל ואם הוא צריך עוד מדריך, שייקחו מדריך מהתקציב שלכם.

אמנון כהן: כך אני חושב.

אמנון כהן: לא הבנתי מאיפה זה בא כי בחוק שאני העברתי כל הפן החינוכי הזה לא היה שם.

<מיכל כהן: אני אגיד מה היה הרעיון.

אמנון כהן: זה לא היה חינוכי?

<מיה שריג: תמיד, תמיד - - -

<מיכל כהן: נכון, זה נקרא אז "שמרים" ועכשיו מדריכים, אני אסביר מהי הגדרת התפקיד.

<מיכל כהן: בעצם, החליפו את השם למדריכי מוגנות.

<מיכל כהן: הם כמו מדריכי נוער, המלווים את הילדים ברציפות כל היום.

<מיכל כהן: הם נמצאים גם בבית הספר ומסייעים שם בתהליכים לא פורמאליים, הם גם שותפים לתהליכים - - -

אמנון כהן: לכל התלמידים או לתלמידים הזקוקים?

<מיכל כהן: רק ילדים בסיכון.

<מיכל כהן: הם נמצאים בעיקר במסדרונות בית הספר, בהפסקות, במקום שצריך תגבור.

<מיכל כהן: הם מזהים את הילדים, עוזרים להם להתחבר לתהליכים שקורים אחרי הצהריים - - -

אמנון כהן: מהו התקציב הארצי שלכם?

<מיה שריג: הארצי, אם איני טועה, זה 80 מיליון.

<מיה שריג: להזכירכם, אנחנו ב- 140 רשויות.

אמנון כהן: 80 מיליון.

אמנון כהן: כמה בני נוער מטופלים?

<מיה שריג: אני לא יודעת להגיד את הנתון.

<מיה שריג: אני אוכל לברר.

אמנון כהן: המשרד לביטחון פנים, יש לכם מידע?

אמנון כהן: משטרת ישראל, איך למשל אתם מחוברים?

אמנון כהן: הנוער שאתם לא רוצים לפתוח לו תיק, כשחלילה עשה מעשה קונדס, כשאתם לא רוצים להשחיר לו את העתיד.

אמנון כהן: אתם מחברים אותו כאן לאיזו קבוצה?

אמנון כהן: הרי יש לכם פעילויות כאלה.

<עינת גיל צוברי: המשטרה בדרך כלל אוכפת חוק, אבל בכל מה שקשור לבני נוער אנחנו עוסקים גם בהרבה מאוד מניעה.

<עינת גיל צוברי: אנחנו עושים את זה בכמה מישורים.

<עינת גיל צוברי: ראשית, בכל משרדי הנוער, במשרדי החקירות יש גם אנשי מניעה שנכנסים לבתי הספר במהלך שעות הלימודים - - -

אמנון כהן: אנשי המניעה, זה מהם?

<עינת גיל צוברי: לא.

<עינת גיל צוברי: אלו שוטרים שלנו, שנכנסים לבתי הספר בתיאום עם משרד החינוך ומעבירים שם תכנים שקשורים למשטרה.

<עינת גיל צוברי: זו אחת הפעילויות.

<עינת גיל צוברי: כמובן שכל קטין שמגיע למשרדי נוער, אנחנו מטפלים בו בשיתוף עם הרווחה בעיר.

<עינת גיל צוברי: אלה דברים שקיימים כבר הרבה מאוד שנים.

<עינת גיל צוברי: יש לנו תכנית שהיא חדשה יחסית, הקיימת במשטרה כשנתיים וחצי וקוראים לה "מיל"ה" (מובילים יחד למען הנוער).

<עינת גיל צוברי: התכנית הזאת - - -

אמנון כהן: נחשפתי אליה בשבוע שעבר, היא לא קשורה לפרויקט של "עיר ללא אלימות"?

<עינת גיל צוברי: היא לא קשורה ל"עיר ללא אלימות".

<עינת גיל צוברי: "עיר ללא אלימות" זה משהו שאנחנו עושים בנפרד במסגרת המשרד לביטחון פנים.

<עינת גיל צוברי: כמו שציינו כאן קודם, "עיר ללא אלימות" פועלת בכמה מישורים, אחד מהם הוא המישור האכיפה.

<עינת גיל צוברי: ראש הרשות ומפקד התחנה קובעים ביחד את היעדים לטיפול.

<עינת גיל צוברי: זה במישור האכיפה.

<עינת גיל צוברי: פרויקט מיל"ה שאנחנו עושים, הוא במסגרת השיטור מבוסס קהילה שהמפכ"ל הכניס.

<עינת גיל צוברי: אלו באמת תכניות שאנחנו מובילים יחד עם הרשות המקומית.

אמנון כהן: מיקי, תכנית ועוד תכנית והאלימות גוברת.

אמנון כהן: אני לא יודע מה יהיה בסוף.

<עינב לוק: אני אוכל לומר שבנוגע למיל"ה, בשנתיים האחרונות - -

אמנון כהן: 2,000 בני נוער בתוך - - -

<עינב לוק: 5,000 בני נוער בכל רחבי הארץ, בני נוער זה הדבר הנוסף, לא היינו מגיעים אליהם אחרת.

<עינב לוק: אלו בני נוער שאנחנו נותנים להם יעד.

<עינב לוק: אלו ילדים ששינו את דרכם, חלקם - - -

אמנון כהן: למה אתם לא משתפים פעולה עם "עיר ללא אלימות"?

<עינב לוק: אנחנו בשיתוף פעולה.

אמנון כהן: זה פרויקט אחר שלהם.

<עינב לוק: "מיל"ה זה משהו שהמשטרה מובילה.

<מיה שריג: בחלק מהרשויות של "עיר ללא אלימות", פועלת תכנית מיל"ה בשיתוף פעולה יחד איתנו.

<עינב לוק: זו תכנית שהמשטרה מובילה עם הרבה - - -

אמנון כהן: מי מתקצב, המשטרה או אתם?

<מיה שריג: גם וגם.

<עינב לוק: מתקציבים: המשטרה, רשות הנגב והגליל העבירה כספים, "עיר ללא אלימות מסייעת בתחנות מסוימות.

<עינב לוק: בסופו של דבר, מה שיפה בתכנית הזאת שהיא כמעט ללא תקציבים.

<עינב לוק: כלומר, נטו נתינה לנוער עם כמעט ללא תקציבים.

אמנון כהן: הבנתי, עכשיו אני יותר מודאג.

<עינב לוק: אתה לא צריך להיות מודאג, להפך באפיק הזה.

אמנון כהן: עדיין יותר מודאג.

אמנון כהן: אתם קשורים גם לנגב והגליל, יש לנו עוד שחקן.

<מיכל כהן: אמרתי, שעבודת ממשלה מאוגמת זה כבר - - -

אמנון כהן: מאוגמת?

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: אמרתי שבקושי אני מצליחה לעשות במשרד שלי.

<מיכל כהן: קטונתי מלקחת אחריות על כך שכולם יעשו, אבל זה פרק נפרד ששווה לדבר עליו איך הממשלה מצליחה.

אמנון כהן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אתה מקבל תשובות.

אמנון כהן: תנו תשובות למה שהוא ביקש למרות שלחלקן אני עניתי.

אמנון כהן: תתייחסו למיצ"ב.

מיקי רוזנטל: המיצ"ב והנתונים, האם תעלימו מהציבור הישראלי - - -

<מיכל כהן: אדוני, לא הבנתי את - - -

מיקי רוזנטל: שקיפות, זה חלק - - -

<מיכל כהן: פרסמנו אותם.

<מיכל כהן: פרסמנו איך יראה המיצ"ב בשנים הבאות.

<מיכל כהן: כל עוד יש החלטה של בית המשפט שאנחנו צריכים לפרסם נתונים, אנחנו מפרסמים.

<מיכל כהן: זה לא אומר שכאנשי חינוך עכשיו, אני לא מדברת אחרת, כאנשי חינוך במהות שלנו אנחנו מתנגדים לטבלאות הליגה שעשו על בתי הספר כולל אתר מדלן וכן הלאה וכן הלאה.

<מיכל כהן: זה יוצר בתי ספר שעושים השטחה של הלמידה ושל האקלים.

<מיכל כהן: אני רק אומרת - - -

אמנון כהן: הוא שואל האם מפרסמים.

<מיכל כהן: אנחנו מפרסמים, אנחנו פועלים על פי החוק, אין לנו זכות לנהוג אחרת.

מיקי רוזנטל: כן, אבל הם יכולים לקבוע שהם עושים פחות מבחני מיצ"ב.

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: את מבחני המיצ"ב אנחנו פרסמנו.

<מיכל כהן: מבחני המיצ"ב מהשנה הבאה חוזרים להיות מבחני מיצ"ב אחת לשלוש שנים.

<מיכל כהן: , סקרי אקלים וכל מה שהיה היו מפורסמים כמו שאר הדברים.

<מיכל כהן: מה שקבעו לנו זה מה שאנחנו עושים.

<מיכל כהן: במקביל מול משרד המשפטים אנחנו מנסים לשנות את רוע הגזרה.

אמנון כהן: אני מבקש לשאול את מיה, לגבי התאמת תכנית לחברה הערבית.

<מיה שריג: אנחנו בעצם, בנינו מודל עבודה במגזר הלא יהודי.

<מיה שריג: היה פיילוט למודל הזה בעיר טמרה.

<מיה שריג: אחת הבעיות שיש לנו ביישום של המודל, היא ענייו התקציבים כי צריך תקציב עבור זה מעבר לתקציב הרגיל - - -

אמנון כהן: העלתם את זה למָטֶה?

אמנון כהן: כלומר, יש כאן Matching שאי אפשר לשלם אותו?

<מיה שריג: כן.

<מיה שריג: הרשויות אצלנו משלמות Matching .

<מיה שריג: הרבה מהרשויות במגזר הערבי - - -

אמנון כהן: זה ידוע, אבל העלאתם את האפשרות שהם ישלמו פחות Matching ?

<מיה שריג: זה הועלה ברמה המשרדית שלנו.

<מיה שריג: אנחנו מנסים לעשות ככל יכולתנו עם מיעוט המשאבים הקיים.

אמנון כהן: ילד הוא ילד והוא צריך לקבל את הטיפול, לכן Matching לא Matching צריך כאן לפתור.

אמנון כהן: אני יודע שמשרד התחבורה כשהוא דורש לעשות כיכר בעיר מסוימת אז זה לא ה- Matching של 25% 75%, במגזר הערבי משלמים 10% כי לא ישאירו מקום ללא כיכר.

אמנון כהן: גם כאן השתתפות תהייה נמוכה ביותר כי המטרה שהילד יקבל את הטיפול.

אמנון כהן: איפה זה עומד?

<מיה שריג: כרגע מוקדי ההתערבות שלנו בעיקר סביב דברים שאינם מצריכים משאבים נוספים.

<מיה שריג: כן נבנה מודל התערבות במגזר הלא יהודי.

אמנון כהן: מה אם יש אלימות בהסעות?

אמנון כהן: איפה זה עומד?

<מיה שריג: גם לזה יש מודל שכבר מיושם בחלק מהרשויות.

אמנון כהן: הוא כבר מיושם?

<מיה שריג: אני לא ממש בקיאה בפרטים של המודל.

אמנון כהן: את צריכה להגיע לכאן בקיאה, יש כאן דוח - - -

מיקי רוזנטל: זה פיילוט?

<מיה שריג: יש מועצות אזוריות, שפיתחו מודל עבודה בהסעות יחד עם דוקטור ימית אלפסי, אותה ציינה עינב קודם.

<מיה שריג: סרטים שמקרינים בהסעות וכל מיני דברים - - -

אמנון כהן: אבל כאן כתוב "מאוגוסט 2013 לא הגדיר משרד החינוך" כבוד המנכ"לית "דרכים להתמודדות עם אירועי אלימות בהסעות ולשמירה על התנהגות ראויה של התלמידים", כן "לא קבע נהלים לעניין זה" נהלים קבעתם?

<עינב לוק: כמו שציינתי, יוצאים שני מסמכים שבאחד מהם יש פרק נפרד לנושא ההסעות בחוזר המנכ"ל שהתפרסם בתחילת השנה.

<עינב לוק: בשיתוף "עיר ללא אלימות", נוציא מסמך משותף לרשויות המקומיות איך אפשר להגביר את המוגנות בהסעות.

אמנון כהן: "...

אמנון כהן: על שפ"י הוטל לקבוע כללי התנהגות בהסעות.

אמנון כהן: ..".

<עינב לוק: זה מה שיהיה בחוזר מנכ"ל.

<עינב לוק: יהיה פרק שלם בחוזר המנכ"ל, פרק שלם בנושא הסעות.

מיקי רוזנטל: בנוגע למשאבים, קשה להבין.

מיקי רוזנטל: יש חוזר מנכ"ל חשוב מאוד, אבל, אם אין משאבים להטמיע את זה?

אמנון כהן: מי אמר שאין?

אמנון כהן: לא אמרו שאין.

מיקי רוזנטל: האם יש הבנה איך מטמיעים את זה והאם יש משאבים לעשות את זה?

<מיכל כהן: ברור שיש משאבים.

מיקי רוזנטל: אוקיי, הכול בסדר.

<מיכל כהן: לא הכול בסדר, חותרים שהרוב יהיה בסדר.

<ליאורה שמעוני: למשל, בהסעה אין אף מבוגר שמלווה את ההסעה.

אמנון כהן: צריך?

<ליאורה שמעוני: זה שמקרינים סרט, זה מה שימנע אלימות בהסעה?

<מיכל כהן: לא, אבל יש הנחיות.

<מיכל כהן: אם צריך להיות מלווה, איך תהייה ההתנהגות, כיצד מטפלים בה.

<מיכל כהן: תראו, אנחנו לא מכניסים עוד מבוגר לשם, אנחנו לא יכולים, זה לא משהו שאנחנו יכולים.

<מיכל כהן: יש כאן נהלים איך צריך לטפל בהסעות ומיהו האחראי לעניין הזה.

<מיכל כהן: לזה נדרשנו.

<מיכל כהן: מעבר לזה לחשוב שאנחנו יכולים - - -

אמנון כהן: מעבר לזה, אבקש שכל חוזרי המנכ"ל המעודכנים והחדשים וכן הנהלים החדשים לגבי כל מה שציין דוח המבקר, נא להעביר למשרד המבקר כדי שיבחנו את הדברים האלה.

אמנון כהן: כמובן אם החלטתם משהו שמבחינה מקצועית הוא חשוב, כמו שציינו שחייב להיות מלווה בגיל מסוים לאזורים מסוימים ששם יש ממש את תופעת האלימות בהסעות, צריך לעלות את זה לגופים הרלוונטיים, לשר החינוך או לשר הפנים, לשלטון המקומי, הרשות מקומית ב- Matching , לעלות גם את הקשיים.

אמנון כהן: אתם אנשי המקצוע, בוודאי אתם החלטתם שעל פי הנהלים חייב להיות בוגר מלווה בהסעות מסוימות.

אמנון כהן: כמובן שעד שנטפל בחינוך לא נצטרך את הליווי.

אמנון כהן: בינתיים כל זמן שצריך צריך לעלות את הנושא התקציבי כי מדובר באזורים מסוימים שהם בטח אזורים מוחלשים, גם כך הם לא יוכלו לעמוד ביעדים האלה.

אמנון כהן: בסוף נראה שעשינו נהלים, עשינו הכול אבל זה לא עובד כי אין תקציב.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים להגיע לזה כי אלו דברים שבנפשנו.

אמנון כהן: אני מבקש לסכם את הדיון החשוב הזה.

אמנון כהן: אני מודה למשרד מבקר המדינה שהציף דברים חשובים ביותר.

אמנון כהן: אני מבין שזה דוח על דוח שהיה קודם.

אמנון כהן: המנכ"לית מציינת שאנחנו באמת נמצאים במקום אחר, אבל אנחנו בעולם דיגיטלי, עולם הולך ומתקדם והנוער והילדים הם דור העתיד.

אמנון כהן: אם לא נשמור עליהם הם תמיד יהיו בחזית של כל הדברים השליליים.

אמנון כהן: אנחנו כמערכת והורים צריכים לשמור כולנו ביד אחת.

אמנון כהן: באמת להשלים אחד את השני ולתת מידע להורים, גם אתם שיש לכם טכנולוגיות חדשות תביאו לידיעת ההורים איך להגן על הילדים.

אמנון כהן: כל הנושא של שיעורי וחוגי ההעשרה, כמה שיותר לרתום את הילד שיהיה בתוך מסגרת, בתוך מערכות שלנו וכמה שפחות יסתובב באזורים השליליים.

אמנון כהן: בפריפריה בעיקר הם נחשפים להרבה מאוד דברים שליליים.

אמנון כהן: אנחנו כמובן כמערכת צריכים לשמור עליהם.

אמנון כהן: לפעמים כל ההשקעה שעשינו בתוך המערכת לעומת השעה שהוא היה בחוץ לבד עם חבר'ה שליליים, כל ההשקעה החיובית נהרסת.

אמנון כהן: אנחנו צריכים למלא את השעות בתוכן, לגרות אותו בכל מיני פרויקטים כמו ספורט, מוסיקה ולכל אחד את מה שהוא אוהב.

אמנון כהן: הכול כדי למנוע.

אמנון כהן: בעניין הגזענות, ההכרה וכיבוד האחר, לעשות פעילויות משותפות כמו ספורט, ציור, קייטנות.

אמנון כהן: למצוא פעילויות כדי שיכירו האחד את השני.

אמנון כהן: לפתח משחקי חברה עם תחבולות של עבודה משותפת.

אמנון כהן: אולי פעילויות תחרותיות עם פרס כדי שיכירו האחד את השני.

אמנון כהן: אני מבקש לברך את מנכ"לית משרד החינוך.

אמנון כהן: באמת התרשמנו שאת מובילה את המשרד ביד רמה.

אמנון כהן: ראינו את הקמת הצוות בתוך המשרד, את הראיה המערכתית והכוללת.

אמנון כהן: אני מקווה שזה יזלוג לפרויקטים אחרים שאתם עושים בשיתופי פעולה כמו "עיר ללא אלימות", השלטון המקומי, החברה למתנ"סים וכדומה.

אמנון כהן: באמת צריכים לראות את התמונה הכוללת כי אין כאן גוף מתכלל.

אמנון כהן: קשה לנו להטיל עליכם את כל משרדי הממשלה, אבל לפחות בתוך שיהיה במערכת שלכם למען הילדים.

אמנון כהן: אני מאוד סומך עליכם שתעשו את זה כי אם אתם לא תעשו אף אחד לא יעשה, זה נופל בין הכיסאות.

אמנון כהן: הדברים האלה מאוד חשובים.

אמנון כהן: כמו שאנחנו אומרים, הילדים הם דור העתיד של מדינה, של עם.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לשמור עליהם.

אמנון כהן: אתם מתעסקים בקודש, כאן אנחנו מתעסקים בשטויות, אבל אתם מתעסקים בקודש.

אמנון כהן: אתם צריכים לשמור עליהם.

אמנון כהן: שליחות אמיתית לתת להם את החינוך, להעניק לכם ערכים.

אמנון כהן: זה המקום שבו משקעים למען העתיד של הילד כדי שמחר כבוגר ישפיע איך תראה החברה שלנו.

אמנון כהן: זה מגיל הרך ועד לסיום התיכון, או עד שהוא מתגייס לצבא או בכל דרך אחרת שהוא בוחר.

אמנון כהן: אני מאוד מודה לכם.

אמנון כהן: תמשיכו בשליחותכם, הצלחתכם זו הצלחת המדינה שלנו.

אמנון כהן: תודה רבה.