הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 72, 2014-06-29 10:00

עדי קול: בוקר טוב.

עדי קול: אני מאוד שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור והיום היא מיוחדת במיוחד, כי אנחנו נפגשים בבאר יעקב.

עדי קול: אני אתן כמה דקות רקע, אנחנו נעשה סיור ונחזור לפה לדיון עצמו.

עדי קול: אני אספר, למי שלא מכיר, קצת על הוועדה לפניות הציבור.

עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה קטנה ונשכנית בכנסת.

עדי קול: יש לה את אותן זכויות של ועדות אחרות, כמו ועדת עבודה ורווחה, ועדת חוקה, היא לא ועדה מחוקקת, אבל היא יכולה לזמן, כמו שאתם רואים, לפה היא זימנה פורום מאוד מאוד מכובד של אנשים.

עדי קול: ההבדל בינה לבין ועדות אחרות, שהיא מתכנסת בעקבות פנייה של ציבור, אדם, קבוצה, קבוצת אזרחים, ארגונים והפעם אנחנו מתכנסים בעקבות ביקור שאנחנו ערכנו כאן.

עדי קול: במסגרת הוועדה אני יזמתי פרויקט שנקרא 'המשכן מגיע לכאן', פעמיים בחודש בימי חמישי אני מסתובבת ברחבי הארץ, אנחנו מקימים דוכן, גזיבו כזה, ויושבים לקבל פניות ציבור של תושבים.

עדי קול: ביום חמישי האחרון היינו בשדרות ולפני זה במגדל העמק ובדלית אל כרמל וגם ביקרנו בבאר יעקב.

עדי קול: הקמנו את הדוכן שלנו בבאר יעקב והגיעו קבוצה של תושבים כועסים, קונסטנט, אתה היית הראשון, שכעסו עליי מאוד וביקשו שאני אבוא לעשות סיור בשכונות מסוימות ולקחו אותי מהגזיבו לשכונות ועשינו סיור וראיתי שם דברים שלא ראיתי אף פעם, אני חייבת להגיד, מלולים שהוקמו באמצע השכונה, עד בריכות שהוקמו באמצע השכונה, מחסני גרוטאות, מים שמועברים ממקום למקום, חשמל חשוף.

עדי קול: באמת אחת השכונות הקשות שראיתי, וכשניסיתי להבין מול המועצה המקומית מה עושים עם זה, כל אחד גלגל את האחריות, 'זה לא אנחנו, זה תברואה', 'זה לא תברואה, זה בכלל המשרד לביטחון פנים, המקלטים סגורים'.

עדי קול: בקיצור קיבלתי תשובות סותרות מפה ומשם והחלטתי שהדרך היחידה להתמודד עם הבעיה הזאת היא פשוט לזמן את הדיון המיוחד כאן, להביא את הגורמים לפה ולראות מי אחראי לטפל בשכונה שבאמת נמצאת במצב כל כך גרוע.

עדי קול: אני חושבת שאין טוב ממראה עיניים ולכן החלטנו לבוא לכאן.

עדי קול: יש פה תושבים שהגיעו, חלקם פגשתי במפגש ההוא, אני מניחה שהם ישמחו להציג את הצד שלהם, אבל אני חושבת שלפני הכול חשוב שנתחיל ונסייר.

עדי קול: אז נעשה סיבוב.

עדי קול: אני לא כל כך מכירה את השכונה, נעשה סיור קצר ונמשיך.

עדי קול: נמצא איתי חבר הכנסת שמעון סולומון שהיה לו חשוב להגיע גם כן והוא ישמח להגיד כמה מילים.

שמעון סולומון: כן, בלי להאריך, למה אני פה.

שמעון סולומון: זו פעם ראשונה שאני מצטרף.

שמעון סולומון: אל"ף, אני מאוד מעריך את היוזמה ואת החשיבה מחוץ לקופסה של עדי, זה מעורר הרבה הערכה, כי לא היה דבר כזה, שיוצאים לשטח ומדברים ולא מזמנים ויושבים במגדל השן בירושלים.

שמעון סולומון: זו יוזמה שהיא כל כולה מחוץ לקופסה, לכן זה ראוי להערכה כשלעצמו.

שמעון סולומון: היום הגעתי לכאן מפני שכולנו מסיירים בכל מיני מקומות, בדרך כלל כל אחד לבד, היום הגעתי לכאן בגלל חברנו הטוב, באמת, אני גיליתי פה די הרבה בשכונות, יש פה משהו שמצריך חשיבה והעלאת המודעות, החשמל שדיברת עליו מקודם, זה אפילו מסוכן מאוד.

<קריאה: אתה ראית את זה.

שמעון סולומון: ראיתי במו עיניי.

שמעון סולומון: והלכלוך, בכלל פה יש דברים, הקטבים שיש פה, זה משקף כמעט את האבסורד שבאבסורד.

שמעון סולומון: אני חושב שנראה את זה גם אחרי כן.

שמעון סולומון: אני פה בגלל שאכפת לי כי גם אני רוצה באמת לפעול בעניין.

שמעון סולומון: תודה.

עדי קול: אז אנחנו נעשה סיור קצר, נחזור לכאן.

עדי קול: אנחנו מתנצלים על החום, זה לא באחריותנו.

עדי קול: (סיור בבאר יעקב)

<חיים סקה: באר יעקב נוסדה ב-1907.

<חיים סקה: בשנות ה-50 הייתה פה מעברה גדולה מאוד שנקראה מעברת חוטר.

<חיים סקה: הציונים הכלליים בזמנו שלטו בבאר יעקב והמטרה שלהם הייתה להעביר את כל המעברה הזו למקומות אחרים.

<חיים סקה: אז היום אתה מבקר ברמת יוסף בחולון, יוצאי חלצי באר יעקב, ברמת עמידר יוצאי חלצי באר יעקב.

<חיים סקה: אבל היה גם כוח פוליטי כאן והם דרשו להתחיל לבנות, אז התחילו לבנות את שיכון אג"ש פה וב-68' הייתה לנו עלייה מהודו והיא האיצה את הבנייה של שכונת רמב"ן והכניסו לפה גם זוגות צעירים.

<חיים סקה: העלייה של בני ישראל בזמנו.

<חיים סקה: עדיין בית הכנסת שלהם כאן, קהילה די גדולה.

<מוטי פרנקו: עדי, זה מלפני חודשיים שלושה, היה פה גן נטוש ברמות של סכנה.

<חיים סקה: יש פה גם בעיה, יש פה את הרכישות של הדיור.

<חיים סקה: יש גם את עמידר.

<חיים סקה: לצערי בשנתיים האחרונות אין עם מי לדבר בעמידר.

<חיים סקה: אם אני מדבר עם מנהל עמידר, אני מתחנן לפניו, 'תן לי את הטלפון שלך, מפנים לי פה בן אדם', ראית שמפנים אותו, הוא אומר לי 'אני אצור איתך קשר'.

<מוטי פרנקו: אתה מדבר על הדירה שנשרפה שם?

<חיים סקה: גם על הדירה שנשרפה.

<חיים סקה: אני אומר לך, אני מכיר ימים יפים בעמידר, אני עובד במחלקת הרווחה כבר מ-75', בשנים האחרונות אין עם מי לדבר.

<חיים סקה: פעם היו מנהלנים שהיו באים אליי ללשכה, אין דבר כזה.

<חיים סקה: אתה מבין?

<חיים סקה: נאלצתי לפנות, ביקשתי מחבר מועצה לפנות למר אוריאל, לשר הבינוי, בקשר לדיירי עמידר ביישובנו.

<חיים סקה: אני לא יודע, בגלל השינוי שעובר עכשיו במשרד השיכון עם עמידר, אנשים קיבלו פינויים, אתה רוצה לעזור להם, יש לי אפשרות לעזור.

<חיים סקה: אני אומר לו, 'תשמע, אני הולך לתת לבן אדם 3,000 שקל עכשיו מקופת ידידות, תעצור את הפינוי', הוא אומר לי 'המשאית בדרך'.

<קריאה: זה מישהו קבוע שאתה מדבר איתו?

<מוטי פרנקו: חיים, תראה להם דירת עמידר.

<מוטי פרנקו: דירה ראשונה שיראו זו דירת עמידר.

עדי קול: לא, גם תסתכלו על הזבל, על הלכלוך פה מסביב ומיד בריכה.

<מוטי פרנקו: זו דירת עמידר.

עדי קול: מישהו הקים בריכה כאן, על דעת עצמו.

<מוטי פרנקו: כן, זו המציאות.

<מוטי פרנקו: בואו.

עדי קול: אני כבר ביקרתי כאן.

<מוטי פרנקו: גרים בשכונה הזו מאות משפחות ושלושת פחי הצפרדע למאות משפחות.

<מוטי פרנקו: אתם צריכים להבין שהיום בצהריים האשפה תגלוש.

<מוטי פרנקו: היא תגלוש, כי זה לא יכול להכיל את כמות האשפה שאדם - - -

<קריאה: כמה בימים בשבוע יש פינוי אשפה?

<מוטי פרנקו: שאלה מצוינת.

<מוטי פרנקו: בדרך כלל אמור להיות שלוש פעמים, אבל פה גם שלוש פעמים זה לא מספיק, כי יש רק שלושה פחים.

<מוטי פרנקו: היה דיבור על הטמנה ואז לא עושים כלום בגלל שאומרים, לא רק התקציב, זה עתידית פינוי-בינוי, אז למה לעשות עכשיו.

<מוטי פרנקו: תסתכל, בבקשה.

<קריאה: איפה נציג עמידר?

עדי קול: אני לא יודעת איפה נציגי עמידר, אבל באיזה מקום אפשר לבנות בריכה עצמאית, חיים?

עדי קול: באיזה מקום מותר לבנות בריכה?

עדי קול: זה חוקי?

<יגאל קופל: ודאי שלא חוקי.

עדי קול: למה זה פה?

<יגאל קופל: למה זה פה?

<יגאל קופל: זו שאלה מצוינת.

<יגאל קופל: השטח הוא שטח ציבורי, של הרכוש המשותף.

עדי קול: חכו, אני שואלת את השאלות, כי אנחנו נעשה את הדיון בוועדה.

<יגאל קופל: מצוין, מעולה, בסדר גמור.

<מוטי פרנקו: אין בניין של עמידר, יש דירות עמידר.

<מוטי פרנקו: זה לא בניין.

<מוטי פרנקו: דרך אגב, מה שמפריע בקטעים האלה, אני בא בכלל בעיניים של התושב, ילד יוצא מהשכונה הזו בבוקר זה מה שהוא רואה פה.

<מוטי פרנקו: הוא יכול לראות פה זוהמה ברמה שנמצאת בעוד מקומות בארץ, אבל לא ראוי שילדים בבוקר לפני בית הספר יראו את זה.

<קריאה: יש פה גם וטרינר.

<שלומית אבינח: הווטרינר מסתכל.

<קריאה: זה הווטרינר?

<קריאה: מצוין.

<קריאה: הם יראו גם את הביוב בצד השני.

<קריאה: חשוב שיהיה וטרינר, תגיד את זה לווטרינר.

<קריאה: אנחנו נראה לו בצד שני את החיבור לביוב.

<שלומית אבינח: חכי, עדי, הוא מתקשר עכשיו.

<קריאה: אבל אני מציע לא להתעכב שם במקום, זה לא בריא.

<שלומית אבינח: אבל נציג עמידר מתקשר, צריך לבדוק.

<שלומית אבינח: אנחנו לא באנו ל - - -

<קריאה: אני אומר בשבילכם, הבחור שם הוא בעייתי.

<קריאה: אני חושב עליכם.

<שלומית אבינח: מה זה משנה?

<שלומית אבינח: הוא בא לפתור בעיות.

<שלומית אבינח: זה שלו.

<שלומית אבינח: זה שמור לרכב נכה.

<קריאה: אבל נמצא עוד רכב מאחוריו.

<שלומית אבינח: השאלה אם הוא באמת נכה.

<מוטי פרנקו: את רוצה שאני אענה לך?

<שלומית אבינח: אני יודעת שלא, כי זה לא שלט - - -

<מוטי פרנקו: ברור, כל העיר מוצפת בכאלה.

<שלומית אבינח: עדי, אני לא יודעת, אבל זה לא שלט מקורי של נכה.

<מוטי פרנקו: לא, יכול להיות שהוא נכה, אבל לא עשו לו עמוד אז הוא עשה עמוד לבד.

<מוטי פרנקו: אני לא רוצה להכליל סתם.

<מוטי פרנקו: (המשך הסיור)

<קריאה: זה בן אדם אחד שעושה את זה כאן וכל שאר הדיירים מתלוננים.

<קריאה: צריכים לבדוק את הדבר הזה.

<קריאה: זה מחלות.

<קריאה: תסתכלו איך זה נראה.

<קריאה: מהר מאוד - - - יש פה עניין של שפכים.

<קריאה: זה - - -

עדי קול: אז אתה מריח את הריח?

<קריאה: אבל מעורבים בזה אנשים, רגשות, עניינים.

<קריאה: יש פה פיקוח עירוני.

<קריאה: צריך לאכוף, לא אוכפים.

<קריאה: חבל שלא הזמינו את הווטרינר של ה - - -

<קריאה: איפה נציגי עמידר?

עדי קול: מוטי, יש רופאה וטרינרית של העירייה?

<מוטי פרנקו: יש.

עדי קול: אפשר להרים אליה טלפון?

<מוטי פרנקו: ד"ר רמיט.

<מוטי פרנקו: היא תבוא.

<קריאה: יש פה סיור - - -

<שלומית אבינח: חבר'ה, זה ועדה עם פרוטוקול.

<קריאה: מה עושים נגד הרכבים האלה שעומדים כאן כל הזמן?

<מוטי פרנקו: אנחנו הולכים עכשיו להרצל.

<קריאה: תסגור את זה עם אסכורית בגובה שני מטרים, אף אחד לא יכול להיכנס.

<קריאה: צריך להרוס את המבנה הזה.

<קריאה: הוא קנה את זה.

<קריאה: אדם פרטי, זה שטח שהוא קנה אותו.

<קריאה: בסדר, אבל צריך להגיד לו, 'או שאתה - - -

<קריאה: לא, אני אומר, תסגור את זה, אסכורית, סגור, אי אפשר להיכנס.

<קריאה: אבל הבניינים האלה שהם ככה זה מפגע רציני.

<קריאה: לקחתי משירות התעסוקה בזמנו את המבנה של הצופים הקודם.

<קריאה: באתי למהנדס, אמרתי לו 'תשמע, בוא נכתוב להם שהמבנה - - -

<קריאה: דרך אגב אלה אנשים שאין להם פה, הם שקופים.

<קריאה: אני אומר לך את זה לצערי, הם אצל חיים סקה לקבל שובר של 200 שקל לקנות משהו.

<קריאה: אין להם פה.

<קריאה: בעלי הדירות - - - חלק משכונת רמב"ן.

<שלומית אבינח: זה גם דייר עמידר.

<מוטי פרנקו: מעולה.

<מוטי פרנקו: אני שמח שיש את הישיבה הזאת, את לא מבינה כמה אני שמח וחבל שזה דווקא פה ולא במקומות אחרים שהם הרבה יותר גרוע.

<מוטי פרנקו: צריכים לראות מה קורה ולמה זה קורה.

<מוטי פרנקו: למה זה צריך להיות ככה?

<מוטי פרנקו: פנינו לוועדה, הבאנו את הוועדה.

<מוטי פרנקו: אני לא ארפה עד ש - - -

<קריאה: תגיד שר הפנים, למה הוועדה?

<מוטי פרנקו: שר הפנים הוא - - -

<שלומית אבינח: יש עוד הרבה?

<מוטי פרנקו: לא, אנחנו הולכים להרצל וחוזרים.

<קריאה: לא מקלטים ולא חדרי ממ"ד, הכול בלגן.

<קריאה: ההבדל בין השכונות האלה זה היותן ותיקות, כמובן שורשיות של 60 או 70 שנה, הקימו אותה ב-75', אבל היא קלטה את רוב יוצאי אתיופיה בבאר יעקב.

<קריאה: מפוני המעברה האחרונים וזוגות צעירים.

<קריאה: זה בשלב הראשון, אני מתכוון היום.

<קריאה: אחר כך התפנו, הצעירים מכרו את הדירות שלהם - - -

<מוטי פרנקו: עדי, אפרופו תברואה, תראי את הפחים.

<קריאה: הם לא מכניסים את הפחים, הם זורקים אותם.

<קריאה: הם לא מחזירים אותם, הם זורקים אותם.

<מוטי פרנקו: מה שאתם רואים עכשיו, המועצה עשתה פה באמת מעשה שניקו פה קצת.

<מוטי פרנקו: זה נראה יותר סביר משהיה פה לפני - - -

שמעון סולומון: הרבה יותר.

<מוטי פרנקו: הבעיות המרכזיות של השכונה הזאת זה אוכלוסייה מחתך סוציו אקונומי נמוך, כי היא מעורבת גם בוותיקים וגם בעולים יוצאי אתיופיה ולדוגמה ברוב הבתים פה בכניסות אין חשמל, לא בקיץ, אבל בחורף, בשעה מוקדמת הרחוב פה בעלטה.

<מוטי פרנקו: יש פה המון ילדים ובני נוער ופארק שיכול להיות מקסים, הוא נטוש.

<קריאה: איפה אין חשמל?

<קריאה: ברחוב או בבניין?

<מוטי פרנקו: אין כמעט בכלל, גם ברחוב אין.

<מוטי פרנקו: עמודי התאורה, רובם שבורים, אתם תיכנסו בפנים, יש פה תמונות, הראיתי קודם לחברת הכנסת, חשמל חשוף, שהוא ברמה של מסוכן - - -

<שלומית אבינח: לא הזמנו את חברת חשמל כי לא אמרתם.

<רמיט לרמן: חשמל חשוף, למה?

<רמיט לרמן: לא כי המועצה חשפה את זה, אלא כי התושבים שברו את זה.

<מוטי פרנקו: אבל הוא חשוף.

<רמיט לרמן: סליחה, זה גן שהשקיעו בו - - -

<מוטי פרנקו: רמיט, אני מתנצל, אני לא מדברר את המועצה, אני צריך לדאוג לתושבים.

עדי קול: הוא חשוף, זה אומר ש - - - אם נחשף מתקנים, נחשף מתקנים, זה התפקיד של המועצה.

עדי קול: אז זה לא הגנה, מה שאת - - -

<מוטי פרנקו: אפשר גם לתת דוח למי שחושף את זה, אפשר לתת גם דוח למי ששבר, אבל זה חשוף ואותו ילד שלא חשף את זה מתחשמל מזה.

עדי קול: אבל, מוטי, אנחנו לא רוצים לעשות פה מאבק פוליטי.

עדי קול: בואו ניכנס פנימה, נשב, נעשה דיון.

עדי קול: נראה איך מתקדמים.

עדי קול: (ישיבה במתנ"ס)

עדי קול: אני רוצה להתחיל.

עדי קול: אני רוצה להסביר את הכללים של הדיון פה.

עדי קול: יש לנו אנשים שהצטרפו אלינו, אני חברת הכנסת עדי קול ואני יושבת ראש הוועדה לפניות ציבור בכנסת.

עדי קול: התכנסנו כאן לפני הדיון כדי להסביר מה המטרה שלו, עשינו סיור קצר ואנחנו ממשיכים.

עדי קול: חבר הכנסת שמעון סולומון נמצא איתי ואני שמחה מאוד.

עדי קול: הכללים הם כאלה, אף אחד לא מדבר בלי רשות דיבור.

עדי קול: מי שמדבר בלי רשות דיבור יוצא החוצה.

עדי קול: אני מנהלת את הדיון ואני מבקשת, אני אקבע את סדר הדיון ואת סדר הדוברים ואנחנו נמשיך מפה.

עדי קול: אני רוצה לסכם בנקודות את הדברים שראינו בדרך.

עדי קול: קודם כל תודה לכל מי שהצטרף לסיור.

עדי קול: יום חם מאוד, שאלו אותי למה לא עשינו את זה בחורף, צודקים, אבל אני תוהה איך הריח של הלולים והאשפה והתברואה כולה ביחד הייתה מריחה לנו בחורף.

עדי קול: אולי פחות גרוע ממה שזה מריח עכשיו ואנחנו רק ביולי, אני מניחה שבאוגוסט הריח עוד יותר גרוע.

עדי קול: העלינו מספר נושאים במהלך הדרך, על פינוי אשפה, על פחי האשפה הצפרדעים הפתוחים, הלולים שנתקלנו בהם, הבריכה שהוקמה, יש פארק גרוטאות שהוקם באמצע שני בניינים, חשמל חשוף שראינו בחלק מהמקומות בשכונת הרצל, תאורת רחוב חסרה, ניקיון של הרחובות, נאמר לנו שהרחובות נקיים בחלקם, אני חושבת ששכונת הרצל הייתה נקייה יותר, השכונה הראשונה בעיניי לא הייתה נקייה בשום צורה.

עדי קול: רכב שרוף שנמצא ונראה כמו מפגע תברואתי.

עדי קול: אני רוצה להגיד כמה דברים.

עדי קול: כינסתי את הוועדה הזאת כדי להבין מי אחראי.

עדי קול: בכל מקום אמרו לי זה לא - - - כחברת כנסת התפקיד שלי זה לפקח על רשויות הממשלה.

עדי קול: זה אחד התפקידים, אנחנו מחוקקים ואנחנו מפקחים, אני עובדת מול רשויות הממשלה ושואלת מי אחראי ואני רוצה שאנחנו נעשה סבב של הנציגים שיגידו לי, אחת, מה הם ראו, שתיים, מה באחריותם ושלוש, מה הם עושים כדי שהשכונות האלה ייראו כמו ששכונות אמורות להיראות, כמו ששכונות מגורים של אנשים שמשלמים ארנונה אמורות להיראות.

עדי קול: כיוון שהדבר שהכי הטריד אותי כשביקרתי פה בביקור הקודם זה הלול, או פארק העופות שנמצא שם, אני אשמח להתחיל עם נציג משרד החקלאות.

עדי קול: רק אם אתם יכולים להציג שם ותפקיד לצורך הפרוטוקול.

<אמנון ענבר: אני ד"ר אמנון ענבר מהשירותים הווטרינריים במשרד החקלאות.

<אמנון ענבר: אני רוצה קצת לעשות סדר בדברים שבאחריותנו ועל מה אנחנו יכולים לשלוט ומה לא.

<אמנון ענבר: בעיקרון משרד החקלאות, השירותים הווטרינריים, מערך העופות בשירותים הווטרינריים אחראי על עופות מסחריים.

<אמנון ענבר: עופות מסחריים זה אומר לולים, לולים מסחריים, שזה אלפי עופות שמיועדים למאכל, מיועדים לייצור ביצים ומוצרי עוף למיניהם.

<אמנון ענבר: זה תחום אחריות שלנו.

<אמנון ענבר: לצורך הפיקוח בשטח הזה אנחנו נעזרים בפיצוח, שזו המשטרה החקלאית, שהם עוזרים לנו לאכוף את החוקים במקומות האלה.

<אמנון ענבר: האחריות על בעלי חיים בתחומי רשות כגון פינות חי, מיני ספארי, חנויות של בעלי חיים, מקלטים לבעלי חיים, כל הדברים האלה בתוך הרשויות הם בסמכות הרשות המקומית.

<אמנון ענבר: בכל רשות מקומית אמור להיות וטרינר שהוא עובד הרשות, אבל הוא מקצועית כפוף למנהל השירותים הווטרינריים.

<אמנון ענבר: אנחנו מתערבים, במידה שאנחנו מקבלים מידע שיש ברשות מחלה השירותים הווטרינריים נכנסים עם הפיקוח שלהם, עם הרופאים שלהם, עם הפיצוח, ועושים את הפעולות הנדרשות כדי לחסל את המפגע.

<אמנון ענבר: אנחנו לא עושים פעולות אקטיביות ברצף בתוך רשויות מקומיות, כי זה לא תחום האחריות שלנו.

<אמנון ענבר: ברגע שיש הודעה או יש בידוד של מחלה, או יש איזה שהוא דיווח, אז אנחנו נכנסים.

<אמנון ענבר: רק השאלה באזור הזה - - -

עדי קול: מה עם מניעה של מחלות?

עדי קול: אם אתם רואים שזה יכול ליצור מחלות?

<אמנון ענבר: בתור מניעה של מחלות אנחנו מפיצים באופן קבוע תכניות חיסון שאנחנו ממליצים לבעלי חיים בכלל, אבל בעיקר לעופות, כי זה התחום שלנו.

<אמנון ענבר: כל הרופאים הרשותיים, יש בידיהם את המידע הזה, איזה חיסונים צריכים לתת לעופות - - -

עדי קול: אני אשאל אותך שאלה ספציפית, מה אתה יכול לעשות עם המפגע שראינו?

<אמנון ענבר: אני עוד לא עיבדתי את זה בראש בדיוק, יש כמה אפשרויות.

<אמנון ענבר: קודם כל אם העופות לא חולים אז יש לנו בעיה מבחינה וטרינרית.

<אמנון ענבר: אם העופות לא חולים אז אתה צריך למצוא דרכים אחרות כדי לחסל את המפגע.

<אמנון ענבר: אם הם חולים אז - - -

שמעון סולומון: אבל, סליחה, אתה מבין מה - - - אני לא מבין גדול, אני קצת התעסקתי בלולים, זה הכול, אבל בקלי קלות - - -

<אמנון ענבר: אני יודע.

<אמנון ענבר: אני מסביר.

<אמנון ענבר: אנחנו לא יכולים לעבוד בלי - - - הכול אצלנו עובד על צווים ועל הרשאות ועל חוקים.

<אמנון ענבר: יש חוק, תקנות מחלות בעלי חיים, יש פקודת מחלות בעלי חיים, יש - - -

עדי קול: לכן אני שואלת אם יש צו או חוק שאתה יכול להשתמש בו לצורך ה - - -

<אמנון ענבר: אז רגע, אני מסביר מה האפשרויות שעומדות בפנינו.

<אמנון ענבר: יש את החוקים שעוסקים במחלות.

<אמנון ענבר: אם העופות חולים והמחלה היא מסוכנת, אז אין בעיה בכלל, אנחנו נכנסים, משמידים ונותנים צו לניקוי וחיטוי של כל האזור.

<אמנון ענבר: אם העופות לא חולים אנחנו יכולים להפעיל את חוק צער בעלי חיים, למשל, שהוא בכלל בכיוון אחר ויכול להיות שמשרד הבריאות יכול לתת אימפקט הרבה יותר חזק, מפני שאם זה בלול כזה שנגיד מייצר ביצים ואנשים אוכלים את הביצים האלה, אז יש סיכון לאנשים.

<אמנון ענבר: אבל זה הצד של משרד הבריאות.

<אמנון ענבר: בכל מקרה תמיד זה פעולה משולבת והיא לא פשוטה מכיוון שבדרך כלל מערבים עורכי דין ויש צווים על תנאי ודברים כאלה - - -

<רמיט לרמן: זה נמצא כבר במחלקה המשפטית - - -

עדי קול: סליחה, את לא היית פה בהתחלה ואני אמרתי שמדברים רק ברשות דיבור.

עדי קול: אני מיד אתן לך רשות דיבור, אבל בדיון הזה רק כשאני נותנת רשות דיבור מדברים.

עדי קול: מיד אנחנו ניתן לך את רשות הדיבור.

שמעון סולומון: למי אתם כפופים?

שמעון סולומון: למי אתה כפוף באופן רשמי?

<אמנון ענבר: משרד החקלאות.

שמעון סולומון: לא לעירייה.

<אמנון ענבר: לא לעירייה.

עדי קול: אז השאלה היא, שוב, אנחנו נדרוש מ - - - על איך אתה יכול עם הכלים שיש לך להתמודד עם הדבר הזה - - -

<אמנון ענבר: בהחלט.

<אמנון ענבר: אני כבר דיברתי עם הרופאה הרשותית ואנחנו נמצא דרך לסדר את זה, לתקן את זה.

<אמנון ענבר: אני אעזור לה בכל דרך שאני יכול, אבל הפעילות צריכה לבוא מהרשות.

עדי קול: אנחנו פונים אלייך.

עדי קול: מה הרשות עושה כדי לתקן את זה?

עדי קול: אני הייתי פה לפני כחודש, שום שינוי בין מה שהיה לפני חודש ומה שיש עכשיו ואני יודעת שזה כבר הרבה זמן ככה.

<רמיט לרמן: כשאנחנו רואים מפגע כזה של בן אדם פרטי לבדוק במקום פרטי, אני לא יכולה לבוא לשם, לקחת את העופות וללכת.

<רמיט לרמן: זה חייב לבוא דרך ייעוץ משפטי.

שמעון סולומון: זה מקום פרטי?

עדי קול: אבל שטח ציבורי.

שמעון סולומון: אז זה ממש לא מקום פרטי.

<רמיט לרמן: זה איש פרטי בשטח ציבורי.

<רמיט לרמן: לפעמים זה לובי של בניין ולפעמים זה בחצר.

עדי קול: אנחנו לא מדברים עכשיו על מקום תיאורטי.

עדי קול: אנחנו מדברים על מקום ספציפי שנמצא בשטח ציבורי, לא בלובי, אלא בין שני בניינים שפשוט הוקם במרכז בשטח ציבורי לחלוטין.

<רמיט לרמן: נכון - - -

עדי קול: אני רוצה לשאול אותך שאלה אחת, קודם כל אני אציג את עצמי שוב, אני חברת הכנסת עדי קול וזה חבר הכנסת שמעון סולומון, הוא יכול לדבר בלי רשות דיבור, אלה הכללים בכנסת.

עדי קול: זאת ועדת כנסת, כאילו אנחנו בכנסת אבל עכשיו אנחנו כאן.

<רמיט לרמן: אבל זה חייב להיות תוקפני כזה?

עדי קול: לא, זה לא חייב להיות, זה מנסה לא להיות, אם תעני לשאלות שלי.

<רמיט לרמן: מאה אחוז, אני מנסה, אבל את לא נותנת.

עדי קול: אנחנו שואלים על מקום ספציפי שראינו עכשיו, מה נעשה לגביו ומה צריך לעשות כדי שלא יהיה - - -

<רמיט לרמן: נעשתה ביקורת במקום.

<רמיט לרמן: אין מחלות במקום, הופנה כל הטיפול למערך המשפטי של המועצה.

עדי קול: מה זה אומר?

<רמיט לרמן: זה אומר שעשיתי דוח, העברתי אותו למחלקה המשפטית של המועצה ושם זה נמצא.

עדי קול: ממתי?

<רמיט לרמן: שלוש פעמים אני עשיתי כבר השנה, אותו דוח באותו מקום.

עדי קול: אני עוברת למשרד להגנת הסביבה ואני אעבור אחר כך למשרד הפנים, אני באמת שואלת, מה אפשר לעשות כשהרשות המקומית לא עושה את עבודתה.

<אמין ברנסי: אין ספק, אני לא קורא לזה לול, בשפה המקצועית זה לא לול, אבל אין ספק שפינת החי, אולי העופות שם מהווים מקור למטרדים סביבתיים ותברואתיים, על אחת כמה וכמה כשמדובר בריחות, מקור לדגירת זבובים, שפכים ורעשים.

<אמין ברנסי: התרנגולות בשעות הבוקר, אני מניח שהתושבים שם סובלים מרעשים.

<אמין ברנסי: אני כרגולטור, ותפקידי הוא מרכז בכיר אגרואקולוגיה, אני מטפל בעסקים של חקלאים, זה מתחבר לד"ר אמנון ענבר, והנושא הזה או המקום הזה הוא לא עסק חקלאי, אז אין לי סמכות.

<אמין ברנסי: לפי הסמכויות שהוסמכתי לפיהן - - - שנייה, את מחייבת - - -

עדי קול: כן.

<אמין ברנסי: ברשותך, רשות הדיבור עדיין שלי.

עדי קול: נכון.

<אמין ברנסי: אז אין בסמכותי לערוך ביקורת בכזה מקום או לתת לו דרישות.

<אמין ברנסי: ברגע שאני עושה את זה כרגולטור אני נותן לו את הלגיטימיות להתקיים שם ואני אומר לו 'תסדיר את הקירור, תסדיר את הטיפול בזבל, תסדיר את הטיפול בפגעים' וזו לא המטרה פה.

<אמין ברנסי: צריך להוציא אותו משם משתי סיבות, אחת זה פלישה לשטח ציבורי, וזה גם לא בסמכותי, ומצד שני כל המטרדים שהוא גורם, זה לא גם ברשותי או בסמכותי לדרוש ממנו, מאיש פרטי בשטח אורבני, לפנות כזה דבר.

<אמין ברנסי: הנושא הזה מטופל, גם יטופל פה, ומקרים דומים טופלו במסגרת הרשות המקומית, הווטרינר והתברואן, זה באחריותם להוציא גידול בעלי חיים משטח אורבני לשטח ייעודי, לשטח חקלאי.

<אמין ברנסי: במשרד להגנת הסביבה לא מתנערים מטיפול או מאחריות, אם היינו מקבלים את התלונות האלו, על ריחות, רעשים, זבובים, במשרד, זה היה יכול להיות מטופל במישור אחר, לא במישור החקלאי, אלא באיכות האוויר או רעשים, יבוא לפה מישהו אחראי על רעש, ימדוד רעש, ואם הוא עובר את הסף של הרעש אז הוא עובר על החוק - - -

עדי קול: אתה אומר שזה לא אתה, אבל יש גופים במשרד שכן יכולים ואנחנו נצא מפה בקריאה לבוא ולבדוק את נושא הריחות, הזבובים, הרעש.

<אמין ברנסי: נכון.

<אמין ברנסי: אנחנו צריכים לקבל תלונה על השפכים של הלול, כי יש שם גלישה של שפכים ש - - -

עדי קול: רגע, העובדה שקיימנו כאן דיון ואתה השתתפת זה לא מספיק בשביל תלונה, כדי שאתה תעביר את זה לגורמים הרלוונטיים?

<אמין ברנסי: תעבירו לי, אני אעביר להם.

עדי קול: לא, אנחנו נעביר פרוטוקול ואנחנו נקיים את זה.

<אמין ברנסי: אז אני מעביר את זה למרכזת איכות האוויר והיא תעביר את הנושא הזה לטיפולם של אנשי המקצוע במחוז.

<אמין ברנסי: אני לא צד.

<אמין ברנסי: צר לי, אבל אני לא יכול לטפל בנושא.

<שלומית אבינח: הרכב השרוף, המפגע הזה - - -

עדי קול: ושאר המפגעים?

<אמין ברנסי: זה גם כן - - -

עדי קול: זה לא הוא, הוא לא הכתובת במשרד.

<אמין ברנסי: זה גם.

<אמין ברנסי: זה מפגע סביבתי, כי זה יכול להיות גם לכלוך וזה גם עבירה על רשות הרבים, שהוא משאיר את הזבל שלו, את הרכב השרוף לצורך העניין, ברשות הרבים.

<אמין ברנסי: זו עבירה על החוק.

עדי קול: טוב.

עדי קול: אז קודם כל אנחנו נעביר פנייה למשרד להגנת הסביבה לגבי המפגעים שדיברנו עליהם, על הריחות, הרעשים, הזבובים, על הרכב השרוף, כדי לבקש מהגורמים הרלוונטיים לבוא ולטפל בנושא הזה.

<אמין ברנסי: אני אעביר את זה למקום.

עדי קול: משרד הפנים.

עדי קול: אני אגיד לכם מה הקושי הגדול שלי.

עדי קול: אתם מבחינתי הגוף שאני עובדת מולו, אני לא עובדת מול רשויות מקומיות, אני עובדת מולכם, והרשות המקומית פה לא עושה את עבודתה.

עדי קול: זה באופן מובהק היא לא עושה את עבודתה.

עדי קול: מה הכלים של - - -

<קארין לוי: קודם כל זו פעם ראשונה שאני רואה את הדבר הזה, גם לא קיבלנו מעולם תלונה על זה, אבל כמו שאת רואה ומבינה מכל שאר המשרדים את הקושי לטפל בזה.

<קארין לוי: אני חושבת שזה בדיוק המקום לשמוע את תגובת הרשות המקומית ואני לא רואה איפה, מי, אם זה מהייעוץ המשפטי, אם זה מנציגות המועצה - - -

עדי קול: אני רוצה להגיד את זה לפרוטוקול - - -

<יוסי מעודה: אנחנו מדברים על הרכב השרוף.

<יוסי מעודה: הרכב השרוף הזה נשרף לפני חמישה ימים.

<יוסי מעודה: העניין הוא שדיברתי עם הבן אדם, תראי, אין לנו מקום שאנחנו יכולים לגרור רכב ולשמור אותו כמו בכל עירייה מסודרת.

<יוסי מעודה: אנחנו יישוב קטן - - -

עדי קול: אבל, יוסי - - -

<יוסי מעודה: שנייה, תני לי.

<יוסי מעודה: פניתי אליו עוד לפני שהרכב נשרף, זה היה יומיים לפני שהוא נשרף הפעם האחרונה שדיברתי איתו ואמרתי לו 'בבקשה, תפנה את הרכב'.

<יוסי מעודה: ולשמחתי, לצערו, זה נשרף.

<יוסי מעודה: דיברתי איתו, אמרתי לו 'תשמע, עכשיו הרכב שרוף, אני יכול לקחת אותו עם טרקטור בשנייה' - - -

עדי קול: אז למה אתה לא עושה את זה?

<יוסי מעודה: אל"ף, אין לי לאן לקחת אותו.

<יוסי מעודה: קודם כל אני אקח אותו משם, ב-48 השעות הקרובות הוא לא יהיה שם, את יכולה לרשום את זה - - -

<רמיט לרמן: מה עם הלולים?

<קריאה: בבאר יעקב.

<יוסי מעודה: באר יעקב?

<יוסי מעודה: וואלה, חשבתי שברמלה.

<קריאה: דווקא ברמלה אין.

<יוסי מעודה: איזה לולים?

עדי קול: אני מבקשת לענות על ה - - -

<יוסי מעודה: לא, אני לא הבנתי מה השאלה בכלל.

<יוסי מעודה: אני לא יודע על איזה לולים.

עדי קול: אנחנו עשינו סיור בשכונת רמב"ן ופגשנו שם, אני לא רוצה שנקרא לזה לול, אלא פינת חי שמישהו ייצר באמצע השכונה בין שני בניינים, בנה לעצמו.

עדי קול: יש מגרש גרוטאות שמישהו בנה ואחריו יש לול.

<יוסי מעודה: אני הבנתי פה שזה נמצא אצל היועץ המשפטי של המועצה.

עדי קול: לא, אז קבענו שזו כבר פנייה שלישית ש - - -

<יוסי מעודה: אוקיי, אני לא אחראי על היועץ המשפטי של המועצה, עם כל הכבוד.

<שלומית אבינח: למה אי אפשר מישהו מהייעוץ המשפטי לדיון?

<שלומית אבינח: זה קרוב?

<רמיט לרמן: רגע, לפני שזה מגיע לייעוץ משפטי יש הפקח של המועצה, יש את מנהל התברואה.

<יוסי מעודה: תראי, במה שנוגע לבעלי חיים יש אך ורק וטרינרית שהיא אמורה להיות אחראית על הנושאים האלה.

<יוסי מעודה: בעלי חיים - - -

<רמיט לרמן: הווטרינרית פה.

<יוסי מעודה: אני יודע.

<יוסי מעודה: אני טועה?

<יוסי מעודה: בעלי חיים, מי מטפל בזה?

<יוסי מעודה: סליחה.

<רמיט לרמן: סליחה, יש מחלקה במינהל ויש אגף פיקוח.

<רמיט לרמן: אגף הפיקוח אמור להגיע למקום ולתת לו דוח, שני דוחות, שלושה, ארבעה, שהוא יקבל את הקנס הכספי של 4,000-5,000 שקל לכיס הוא יפנה.

<רמיט לרמן: זאת הבעיה האמיתית.

<רמיט לרמן: הבעיה היא אכיפה.

<יוסי מעודה: שמענו.

עדי קול: שמענו ומתי זה ייעשה?

עדי קול: אני אומרת לך, אני הייתי פה לפני חודש ו - - -

<יוסי מעודה: נטפל.

עדי קול: מתי?

<יוסי מעודה: נטפל.

<יוסי מעודה: הבנתי ממנה עכשיו שזה תלוי בפיקוח, יטופל.

עדי קול: איפה הייתם עד עכשיו?

עדי קול: זה לא מדובר רק על פינת חי, מאחוריו פינת גרוטאות ומאחוריו בריכה.

עדי קול: אני לא יודעת אם אתה יודע, אבל יש בריכה שבן אדם הקים לעצמו בשכונה.

<יוסי מעודה: בחצר הציבורית?

עדי קול: בחצר הציבורית.

עדי קול: היינו צריכים לבוא מהכנסת כדי ל - - -

<יוסי מעודה: אני אבדוק את זה עם הפקח של - - - הפקחית עובדת שם.

עדי קול: מתי?

עדי קול: כן?

עדי קול: אני רוצה התחייבות של עד מתי יטופל.

<יוסי מעודה: מה זה?

עדי קול: שלושה - - -

<יוסי מעודה: לגבי הרכב השרוף - - -

עדי קול: 48 שעות.

עדי קול: אני מדברת על הלולים, אני מדברת על הגרוטאות ואני מדברת על הבריכה.

עדי קול: שלושה דברים בשכונת רמב"ן.

<יוסי מעודה: נעבור לשם ונטפל בזה.

עדי קול: מה?

<יוסי מעודה: תני לי לראות את זה, לא ראיתי.

עדי קול: אז למה לא באת איתנו לסיור?

<יוסי מעודה: היה לנו היום, נמצאים פה כל ה - - -

עדי קול: הנה - - -

<יוסי מעודה: נכון, הגעתי איתה ביחד.

עדי קול: במקום לבוא איתנו לסיור.

<יוסי מעודה: הם באו איתכם לסיור?

עדי קול: לא, יכלו לבוא איתנו לסיור.

<יוסי מעודה: אז מה אני אעשה שאמרו לי להגיע לפה ב-11, אחרי שאני מסיים איתם?

עדי קול: טוב, אני מבקשת תוך שבוע ימים לדעת תשובה על מה נעשה עם שלושה הדברים האלה.

<יוסי מעודה: אוקיי.

עדי קול: בסדר גמור, תודה.

עדי קול: בבקשה, רק תעמדי ותגידי את שמך לפרוטוקול.

<סיגי-תושבת: אני סיגי, הייתי יושבת ראש ועד השכונה הזאת שלוש שנים.

<סיגי-תושבת: הגיעה לשם משטרה, פינתה אותם, היו צווי פינוי ובכל זאת זה חזר על עצמו.

<סיגי-תושבת: הבעיה לדעתי זה תרבות הדיור.

<סיגי-תושבת: ברגע שכל הדיירים שם ישלמו תרבות דיור ויפנו, רק ככה זאת הדרך להוציא את זה.

<סיגי-תושבת: אין דרך אחרת.

<סיגי-תושבת: כבר היו משטרה והכול.

<סיגי-תושבת: הם פינו והם החזירו, הם פינו והם החזירו.

<סיגי-תושבת: יש לנו פה - - -

<<קונסטנטין גרינשפון: מה פינו?

<<קונסטנטין גרינשפון: >

<סיגי-תושבת: אז כשהביאו משטרה לפה.

<סיגי-תושבת: כמובן שזה לא עזר.

<קונסטנטין גרינשפון: מה פינו?

<קונסטנטין גרינשפון: מה את מספרת?

<סיגי-תושבת: את כל הבודקה שיש לו שם.

עדי קול: בסדר גמור.

עדי קול: תודה, שמענו.

שמעון סולומון: אני אשמח להגיע משפט.

שמעון סולומון: תראי, הפנייה של תרבות הדיור יכולה לעזור, אבל זה לא אם הם לא פנו - - - אז יש פה בעל בית, יש פה עירייה, יש פה תושבים שמשלמים ארנונה שבשורה תחתונה מה שאנחנו שומעים פה מכל הגורמים זה שזורקים את האחריות ואנשים שוכחים שיש פה אנשים, שיש פה אזרחים שאנחנו צריכים להיות להם הפה ולדאוג להם.

שמעון סולומון: מה שמעניין אותנו זה פתרון, זה לא 'זה לא באחריותי'.

שמעון סולומון: אנשים פה עובדים, לאנשים פה יש תפקידים.

שמעון סולומון: אם אני הייתי במקומך לא הייתי ישן.

שמעון סולומון: אם אני וטרינר ובתחום האחריות שלי מתקיים דבר כזה לא הייתי ישן.

שמעון סולומון: לכן תתכנסו לשלב של חשיבה של למצוא פתרון ולא להטיל אחריות אחד על השני, כי יש פה אוכלוסייה שצריכה לקבל מענה.

עדי קול: זה לא יכול להיות שאנחנו באים לכאן ואת אומרת עכשיו הפקח.

עדי קול: לא נפגשת איתו קודם - - -

<רמיט לרמן: הוא יודע מזה, תאמיני לי.

<רמיט לרמן: הפיקוח יודע מזה.

עדי קול: אני רוצה להגיד את זה לפרוטוקול, אנחנו הזמנו את ראש המועצה, הזמנו את סגנו, הזמנו את כל ראשי האגפים, הם בחרו לא להגיע לכאן.

<קריאה: ראש המועצה בחו"ל.

עדי קול: סליחה, אני הבנתי שאתם - - -

<קריאה: יש שלושה סגנים, הם כל הזמן בחו"ל.

עדי קול: אין לי שום בעיה, הוא יכול - - - ראש אגף תברואה.

עדי קול: ראש אגף תברואה נמצא כאן?

עדי קול: לא.

עדי קול: לכן אני רוצה לדעת למה כשמגיעה - - -

<קריאה: - - -

עדי קול: סליחה, זו הייתה שאלה רטורית.

עדי קול: אנחנו נמצאים כאן, מגיעים, אחראית על השלטון המקומי במשרד הפנים מגיעה ואף אחד מהרשות המקומית לא יכול להרשות לעצמו, סליחה חוץ מנציגים שהם לא רלוונטיים שהסכימו להגיע לכאן.

עדי קול: אני מעריכה את זה שאתם כאן, אני יודעת שזה לא התפקיד שלכם.

שמעון סולומון: שפ"ע יש פה?

<אבי בן אבו: אין.

שמעון סולומון: מה זאת אומרת?

<אבי בן אבו: אין אגף שפ"ע, אין מנהל אגף שפ"ע.

<מוטי פרנקו: יש לנו מנהל מחלקת ניקיון, אבי, ויש שלושה סגנים לראש המועצה.

<אבי בן אבו: אמרתם לא להפריע.

<אבי בן אבו: אתה מתפרץ.

<אבי בן אבו: אין מנהל אגף שפ"ע, אין מנהל אגף תברואה.

עדי קול: סליחה, אז אין אף אחד שאחראי על ניקיון בעירייה?

<אבי בן אבו: אין בעיר שום דבר כזה.

עדי קול: סליחה, אדוני.

<קארין לוי: אני לא רוצה להיכנס לתפקיד כזה או אחר, אבל בהחלט המועצה עוברת איזה שהיא רביזיה מבחינת כל התפקידים הסטטוטוריים, מבחינת כל השדרה הניהולית, מהראש ועד אחרון העובדים.

<קארין לוי: אנחנו נכנסנו איתם עכשיו לתכנית הבראה רצינית, מעמיקה, גם לכיסוי של גירעון של המועצה וגם לבנות שדרה ניהולית בצורה נכונה במועצה האזורית.

<קארין לוי: אז יכול להיות שאין פרסונה כזאת או אחרת, זה בהחלט משהו שנכנס לתכנית העבודה בשנה הזאת.

עדי קול: השאלה, אני שואלת אותך, כאמור את הכתובת שלי, אני עובדת מולך ואני מסתובבת בבאר יעקב, וכמו שאמרתי, אני מסתובבת בעוד מקומות.

עדי קול: בחלק מהמקומות לוקחים אותי לסיורים, בחלק פחות, אני אשמח להצטרף לכל סיור שתזמי.

עדי קול: מול מי אני אמורה לעבוד, אל מי אני אמורה לפנות כדי לקבל תשובות איך גורמים לשכונה הזאת להיראות כמו ששכונה אמורה להיראות?

<קארין לוי: קודם כל לטעמי לפנות למנכ"לית המועצה והיא - - -

עדי קול: לא, השאלה שלי, את הכתובת שלי, אני צריכה - - -

<קארין לוי: אליי ואני אליה.

<קארין לוי: בהחלט.

עדי קול: בדיוק, אני פונה אלייך.

עדי קול: אני רוצה לדעת, אני פונה אלייך - - -

<קארין לוי: אנחנו נרים את הכפפה הזאת.

<שלומית אבינח: קארין, היא ידעה על הסיור, היא תיאמה - - -

<קארין לוי: אני בטח לא הדוברת, לא שלה, לא של ראש המועצה.

<קארין לוי: אין לי מושג.

<שלומית אבינח: לא, אני אומרת את זה לפרוטוקול, היה מאוד מאוד קשה לגייס את האנשים של המועצה.

<שלומית אבינח: מאוד קשה.

<שלומית אבינח: עבדנו על זה מאוד קשה.

<שלומית אבינח: אני כמנהלת הוועדה אומרת - - -

<קארין לוי: אני לא נכנסת לזה, כי זה לא מתאים.

עדי קול: את לא צריכה להסביר לנו, אני רק רוצה לדעת, אנחנו רוצים לדעת שתוך חודש ימים נקיים דיון המשך, לא נצטרך לכנס את כולם, אנחנו יכולים לקבל תשובה ולדעת שהדברים האלה נפתרו.

<קארין לוי: אני מאמינה שבתכנון וקביעה של ישיבה נכונה אצל ראש המועצה אנחנו נקבל תשובות.

<קארין לוי: לאחר שנעלה את כל הנושאים שדנו פה וייצא פרוטוקול, אני מאמינה שהוא ייתן מענה ותשובות, לכאן או לכאן, אבל לכל מה שעלה.

עדי קול: מה מבחינתך דברים שלא מקובלים בדברים שראינו?

<קארין לוי: קודם כל הלול.

<קארין לוי: מעבר לכך, באמת, אני חושבת שהשכונה, השכונות נקיות באופן יחסי.

<קריאה: אוהה, באופן יחסי.

<קארין לוי: אני באמת לא רוצה עכשיו לתת ציון- - -

שמעון סולומון: האמת את צודקת, ביחס לביקור האחרון זה - - - זה היה זוועה.

<קארין לוי: אני לא רוצה לתת ציון, לא למועצה כזאת ולא למועצה אחרת, אבל אני ממונה על למעלה מ-30 רשויות מהקצה של הרשויות באמת החלשות ביותר, אם זה יהודיות ואם זה הלא יהודיות, הערביות, עד לרשויות החזקות במחוז, שהאחרונה הכי גדולה זאת ראשון, ואני אומרת שוב, מראייה שלי אישית.

<קארין לוי: אין ספק שבכל מקום צריך לעשות ויותר, אל תשכחו שבאר יעקב זו מועצה שהתחילה כמועצה קטנה, עם 3,000 תושבים, היא התפתחה בצורה מסחררת.

<קארין לוי: אנחנו עוד מעט מגיעים מבחינת אישורים, יהיו כאן כמעט 40,000 תושבים בסוף בסוף בסוף.

<קארין לוי: זה לא כזה פשוט וזה תוך כדי הליכה, ללא מענקים, ללא סיוע ממשרדי הממשלה - - -

עדי קול: ואני מבינה שיש להם חשב מלווה.

<קארין לוי: יש כאן חשב מלווה צמוד - - -

עדי קול: חשב מלווה זה אומר שיש לכם יכולת לפקח הרבה יותר.

<קארין לוי: ללא ספק.

<קארין לוי: בגלל זה אמרתי שאנחנו נרים את הכפפה ביחד.

<קארין לוי: אנחנו כן נעשה פה - - - ייצא מפה פרוטוקול, כן נעשה ישיבה משותפת, עוד חודש, עוד חודשיים, עם ראש המועצה וצוות ה - - -

עדי קול: לא עוד חודש, עוד חודשיים - - -

<קארין לוי: עוד חודש.

עדי קול: לא, אני רוצה לדעת שבעוד חודש אני מקבלת תשובה.

עדי קול: אני רוצה לדעת מה נעשה כאן.

<קארין לוי: שוב, זו תשובה שצריכה לתת לך המועצה, אוקיי?

עדי קול: נכון, אבל כיוון שהמועצה לא נותנת לי את התשובה אני פונה אלייך ואני אומרת, אני רוצה תשובה תוך חודש לדעת מה נעשה בשכונה הזאת.

עדי קול: זה מה שאני יכולה לעשות.

עדי קול: שוב, אני מזכירה, התפקיד שלי זה לעבוד מול רשויות הממשלה ולהגיד 'אתם, תפקידכם לפקח על מה שקורה כאן.

עדי קול: מה עשיתם בפיקוח הזה?

עדי קול: ' ואני רוצה תוך חודש לדעת מה נעשה פה.

<קארין לוי: מקובל.

עדי קול: מקובל?

<קארין לוי: מקובל.

עדי קול: אני רוצה לתת הזדמנות לתושבים לדבר.

עדי קול: אנחנו נעשה את זה בסבב.

עדי קול: ולעמידר ומשרד השיכון.

עדי קול: סליחה, נציג משרד השיכון.

<אורי בר חיים: שמי אורי בר חיים, אני מנהל אגף נכסים וחברות.

<אורי בר חיים: נכסים זה כל הדיור הציבורי בעצם וחברות זה החברות המאכלסות, ביניהן זה עמידר, עמיגור וקיימות חברות נוספות, כשהתפקיד המרכזי הוא לפקח ולבקר אחרי פעולות החברות המאכלסות שמבצעות את תפקידן בצד התחזוקה של הנכסים בעיקר .

<אורי בר חיים: יש גם יוזמה יחסית חדשה שאנחנו בוחנים אותה, בתחום של ההתחדשות העירונית, וגם לזה עמידר נכנסת, היא כבר מבצעת את זה בעיר לוד.

<אורי בר חיים: זה באופן כללי.

<אורי בר חיים: לגבי באר יעקב, מדובר ב-65 יחידות דיור שיש לעמידר כאן, שהיא מנהלת, מתוכן כ-12 יחידות דיור בתהליך של מכר בהתאם לחוק הדיור הציבורי, שמדבר על מכירה של דירות ורכישה בכספים.

<אורי בר חיים: הדירות האלה, 65 יחידות הדיור, מתרכזות בשלושה רחובות מרכזיים שעברנו דרכם.

<אורי בר חיים: לגבי המפגעים שראינו פה, להבנתנו זה לא בתחום היכולת וההשפעה והאחריות של עמידר, אלא יותר של הרשות המקומית, אבל בכל מקרה התפקיד של עמידר הוא להתריע בפני הרשות על כל מפגע שהיא רואה והנושא הזה מבוצע.

<אורי בר חיים: זאת אומרת גם יגאל שיושב לימיני, שהוא מנהל סניף לוד של עמידר, יכול להראות על דוגמאות כאלה שפנו ממש לעירייה והתריעו בפניהם על כל מיני - - -

עדי קול: על המפגעים הספציפיים שראינו?

<יגאל קופל: לא על ה - - - למשל השטחים הציבוריים, אנחנו לא מטפלים, אבל אם זה משהו שדייר שלי עשה אנחנו כן מדווחים למועצה המקומית.

עדי קול: כמו הבריכה?

<יגאל קופל: הבעיה, דרך אגב, היא לא הבריכה, הבעיה היא הסגירה של החצר.

<יגאל קופל: הבריכה זה לא בדיוק בריכה, זה משהו ארעי, זה לא נקרא בריכה, מבחינתנו לפחות, אבל זה לא משנה, אלא הסגירה עצמה.

עדי קול: אבל גם הלול - - -

<יגאל קופל: עצם ההשתלטות על השטח הציבורי של הדייר, חובתי לדווח לרשות המקומית, למחלקת הפיקוח.

עדי קול: האם דיווחת?

<יגאל קופל: אנחנו מדווחים.

<יגאל קופל: יש לנו את האישורים על העניין הזה, זו לא הבעיה היחידה.

<יגאל קופל: זו עוד בעיה שולית, מבחינתנו לפחות, אנחנו מדברים על תוספות בנייה, דברים שאנשים בונים או שעושים שינויים.

עדי קול: שמעתי שהמקלטים , חלקם - - - המקלטים זה כן אחריות שלכם, לא?

<יגאל קופל: ממש לא.

<אורי בר חיים: אם זה של בניינים כן, אם זה ב - - -

עדי קול: המקלטים שבתוך הבניינים.

<יגאל קופל: אני אעשה סדר.

<יגאל קופל: לגבי הבתים עצמם, מדובר בבתים משותפים בשיכונים.

<יגאל קופל: חברת עמידר מטפלת בבניינים רק כאשר יש רוב דיירי עמידר על פי חוק עמידר בבתים המשותפים.

<יגאל קופל: אין לנו רוב באף בניין, לא רק בבניינים, אלא גם בכניסות.

<יגאל קופל: זאת אומרת אנחנו לא מטפלים בכלל במקלטים.

<יגאל קופל: במידה שהדיירים יתפסו יוזמה ויעשו איזה שהוא טיפול בכלל בבניין, במקלט, כל דבר שקשור למבנה עצמו, חברת עמידר בשיתוף משרד השיכון משתתפים בעלות היחסית עבור כל תיקון ועבור כל דבר שהם מוצאים לנכון לבצע.

<יגאל קופל: וראיה לכך, אפילו ברחובות הראשיים, בשנה-שנתיים האחרונות החליפו שם צנרת של הרחובות הראשיים, חברת עמידר שילמה עבור דייריה בחלק היחסי על העלויות שהמועצה הוציאה.

עדי קול: אז לכם אין מה לעשות - - -

<יגאל קופל: חוץ מלהתריע אין לנו מה לעשות.

<יגאל קופל: חובתנו להוציא את ההודעה ואנחנו - - -

<אורי בר חיים: אני רוצה להוסיף נקודה נוספת.

<אורי בר חיים: שמעתי פה במהלך הסיור שפונים לעמידר ולא מקבלים תשובות וכו'.

<אורי בר חיים: אז אני רוצה לומר שיש כתובת נוספת, מעבר לעמידר, אם לא מקבלים תשובות או משהו ניתן לפנות אליי למשרד השיכון.

<קונסטנטין גרינשפון: עובדה שהגעתי אליך ו - - -

עדי קול: קונסטנט, אתה הבא בתור.

עדי קול: מיד אני אתן לך לדבר.

עדי קול: ספור עד שלוש ותקבל.

<אורי בר חיים: זהו, סיימתי.

<קונסטנטין גרינשפון: קודם כל על התיקון של צנרת.

<קונסטנטין גרינשפון: אנחנו שילמנו 200 שקל מכל דייר, קיבלנו שום דבר.

<קונסטנטין גרינשפון: לא קיבלנו כלום, לא עשו, לא תיקנו.

<קונסטנטין גרינשפון: זה דבר ראשון.

<קונסטנטין גרינשפון: שנית, כשאני קניתי דירה בשכונה הזאת היא הייתה שכונה נורמטיבית, עכשיו אני לא יכול, לא למכור את הדירה, לא להשכיר אותה, כי זה פשוט מזבלה וזהו.

<קונסטנטין גרינשפון: זה מה שאני רוצה להגיד.

<קונסטנטין גרינשפון: זה הכול.

<קונסטנטין גרינשפון: אף אחד לא מטפל בזה, כולם אומרים זה וזה וזה וזה גלגל מסתובב ואנחנו כבר עשר שנים חיים בגיהינום.

<קונסטנטין גרינשפון: וזה הכול, תודה רבה, להתראות.

עדי קול: אל תלך.

<רמיט לרמן: אני רוצה להציע משהו.

<רמיט לרמן: אם מחר בבוקר הרופא המכובד, יקירי וחברי, יש לו מקום לקחת את העופות, אני מוכנה מחר בבוקר לבוא לשם עם משטרה ולפרק את הכול.

<רמיט לרמן: אין לי בעיה.

עדי קול: שמעת?

<אמנון ענבר: שמעתי, כן.

עדי קול: יש לך?

<אמנון ענבר: אין מקלט.

<אמנון ענבר: יש מקלט לחתולים בקושי, לכלבים בקושי, לכמויות - - - אין מקלט.

עדי קול: ואם זו לא כמות גדולה, כמו שראינו?

<אמנון ענבר: גם כמות קטנה.

עדי קול: טוב, חבל, זה היה רעיון טוב בעיניי.

<קריאה: - - -

עדי קול: לא, צריך לפרק את הלול.

<רמיט לרמן: למשל, אם יש לי למשל כלב.

עדי קול: לא, אז הוא אמר שלכלבים יש אבל לעופות לא.

<רמיט לרמן: לא, שם אנחנו נתקעים, במקום הזה.

<רמיט לרמן: כי אין לנו בעיה לבוא עם המשטרה ולקחת ולפרק הכול, לי אין בעיה.

<רמיט לרמן: הבעיה היא - - -

עדי קול: אבל אם תפרקי את המבנה, העופות יילכו משם.

<רמיט לרמן: ויתבעו לא אותך, אותי.

עדי קול: אבל מי יתבע אותך?

עדי קול: את מפרקת מפגע.

שמעון סולומון: מלכתחילה אסור לו להיות שם.

<רמיט לרמן: אלה החוקים במדינה.

<רמיט לרמן: ברגע שאני לוקחת משהו שהוא לא שייך לי ואני שמה אותם באוויר, הוא יתבע אותי באופן אישי שאני גרמתי לסבל, דבר שהוא - - -

שמעון סולומון: לא, יש לך טעות.

עדי קול: היא צודקת, חוק צער בעלי חיים.

<רמיט לרמן: לכן אני לא יכולה לעשות את ההתנהגות הבריונית.

<רמיט לרמן: לי אין בעיה לעשות התנהגות בריונית כשהיא מתבקשת, יש לי גב, אבל פה אין לי גב.

עדי קול: אני מבינה את זה לגבי העופות, אבל מאחורי העופות יש ארגז גרוטאות.

עדי קול: את הגרוטאות, אדוני הפקח, אתה יכול לקחת, אתה יכול לזרוק אותם בפארק גרוטאות כזה או אחר.

עדי קול: יש שם טלוויזיות, יש שם שולחנות, יש שם קאסטות בכמויות שלא ראיתי כבר שנים.

עדי קול: יש שם כמות ציוד שאתה יכול פשוט לקחת ולפנות.

עדי קול: זה לא דורש לפנות עופות, זה אתה רק צריך לעשות.

עדי קול: זה, אני מזכירה לך, תוך שבוע.

שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לך משפט.

שמעון סולומון: אנחנו מדברים מלמטה למעלה.

שמעון סולומון: זה לא, לא על האיך, לא על הטקטיקה, לא על הטכני, אלא על המה, על העיקר.

שמעון סולומון: הדבר המרכזי הוא שהעניין הזה הוא מפגע, הוא לא צריך להיות שם, יש אזרחים שגרים שם וזה לא מקומו הטבעי.

שמעון סולומון: זאת אומרת נלך קודם כל מלמעלה, מהמטרה, שזה לא נכון, זה לא צריך להיות שם וכו'.

שמעון סולומון: אחר כך, אם אנחנו מחליטים שכן, אם אנחנו יודעים שכן, שהתשובה היא כן, אז עושים הכול.

שמעון סולומון: בשביל זה יש בעלי תפקידים כדי להפוך כל דבר, כדי שלא יהיה המקום הזה שמה.

שמעון סולומון: אם לשם, אם לשם, לא משנה לאן, אבל שהאזרחים - - - אנחנו פה מדברים בשם האזרחים, אנחנו רוצים שהאזרחים שם יחיו כמו בני אדם, בלי מפגע, עופות.

שמעון סולומון: אני אומר לכם, זה מסוכן מאוד, בצ'יק יכולים להתפשט עכשיו - - - ולך תוכיח שזה העופות וזה.

שמעון סולומון: ואנחנו פה בשביל זה, בשביל לדאוג להם.

<רמיט לרמן: אתה לפני כמה דקות אמרת שלא היית ישן בלילה.

שמעון סולומון: נכון.

<רמיט לרמן: תשמע, אני רוצה לעשות הרבה דברים, אבל יש הרבה דברים שמבחינה בירוקרטית מדינית, לא קשור אליי.

<רמיט לרמן: תאמין לי שאני לא מפחדת מאף אחד, כל מי שמכיר אותי יודע.

<רמיט לרמן: זה לא העניין, העניין הוא שאם אתה עושה משהו שהוא לא 100% חוקי והוא 100% גיבוי אתה לא יכול לעשות.

עדי קול: אנחנו מבינים ולכן כל מה שאנחנו רוצים זה שתעשו ישיבה.

עדי קול: בדיוק אמרה את זה קארין - - -

<רמיט לרמן: זה לא קשור לישיבה, אין לנו לאן לקחת את העופות.

<רמיט לרמן: אין לאן.

<רמיט לרמן: אין.

עדי קול: בגלל זה אמרתי, אני רוצה שתשבו כל הגורמים הרלוונטיים, היועצת המשפטית - - - תאמיני לי, אני דוקטור למשפטים, אפשר למצוא פתרון משפטי יצירתי להרבה דברים, אם רוצים לעשות את זה ואם זה מספיק חשוב.

עדי קול: אם את תשבי בשולחן אחד יחד עם הפקח ויחד עם היועץ המשפטי ויחד עם החשב המלווה ויחד עם ראש המועצה ותגידו, 'עכשיו המטרה שלנו', לא משנה מה, 'אנחנו רוצים לפתור את זה ואנחנו נמצא לזה פתרון', אז זה ייפתר.

עדי קול: זה פשוט עניין של רצון.

עדי קול: אנחנו מכירים את זה.

עדי קול: את יודעת מה?

עדי קול: אם צריך לשנות חוקים, חוקים אנחנו יודעים לשנות.

עדי קול: אני לא חושבת שצריך לשנות חוקים פה, אני חושבת שצריך לבדוק, באמת חשיבה יצירתית, לראות איך פותרים את הבעיה הזאת.

עדי קול: לא יכול להיות שהדיירים שנים גרים מול הדבר הזה.

עדי קול: לא יכול להיות.

עדי קול: דיברו כאן על הריחות, על הזבובים, על המחלות, ילדים גדלים שם.

עדי קול: באמת אני אומרת, ילדים גדלים ואנחנו מדברים על מי אחראי על זה ואיזה חוק.

עדי קול: אני חושבת שאפשר לפתור את זה, בשביל זה אנחנו כאן.

<קריאה: אני רוצה שהעורך דין שלנו יגיד כמה מילים.

עדי קול: לא, זה לא דיון משפטי, אנחנו לא מערבים כאן עורכי דין.

עדי קול: עורכי דין זה לבית משפט, לא כאן.

<ציון-תושב: ברחוב דוד הכהן יש אישה אחת שמאכילה חתולים ממש בכניסה והם עולים בחדרי המדרגות והכול ממש טינופת.

<ציון-תושב: בבוקר המנקה מטאטא שם, בצהריים את תבואי ותראי שכל השטח מלא אוכל.

עדי קול: זה גם בבניין שלי בתל אביב, אני חייבת להגיד לך.

עדי קול: זה קורה בכל מקום ומאוד מאוד קשה להתמודד עם זה.

<ציון-תושב: זה זוועה.

<ציון-תושב: זה יותר מ-30 חתולים שם.

עדי קול: אני מבינה את זה ולצערי הרב, יש מעט מאוד יכולת להתמודד עם זה.

<שלומית אבינח: המועצה?

עדי קול: מי במועצה?

עדי קול: זה לא רלוונטי.

<מוטי פרנקו: אל"ף, אנחנו מודים לחברת הכנסת ד"ר עדי קול ולכל הוועדה ונציגי משרדי הממשלה שהסכימו להגיע.

<מוטי פרנקו: אנחנו רואים את זה לנכון שלא לראות את זה כתלונה, אלא לפתור סיטואציות.

<מוטי פרנקו: השכונות האלה הן שכונות ותיקות, איכשהו הפוקוס והפנס לא הושם שם ואנחנו רוצים לראות שהשכונות האלה יהיו יותר נקיות, לא יהיו שם מפגעים תברואתיים.

<מוטי פרנקו: הסתובבנו בהרצל, היה שם חשמל חשוף, הדברים האלה ניתנים לטיפול.

<מוטי פרנקו: אני חייב להגיד, למען ההגינות, ראש המועצה באמת בחו"ל וידענו את זה מראש, אבל חוץ מראש המועצה כל חברי המועצה, לרבות חברי מועצה שמחזיקים בדיוק את התיקים האלה, תיקי שפ"ע, תיקי רווחה, תיקי חינוך - - - בסופו של דבר ילדים שיוצאים בבוקר מהשכונות האלה והולכים לבית ספר, הם פוגשים - - - איפה?

<מוטי פרנקו: מי ראה שם?

<מוטי פרנקו: הוא אומר 'הנה מזרקים של נרקומנים'.

<מוטי פרנקו: זה לא מה שילדים צריכים לראות בבוקר כשהם הולכים לבית ספר.

<מוטי פרנקו: הדברים האלה ניתנים לטיפול, זה לא מורכב.

<מוטי פרנקו: יושבים במועצה כל הגורמים הרלוונטיים ומחליטים שהשכונות האלה ייראו אחרת.

<מוטי פרנקו: זהו.

<מוטי פרנקו: החלטה.

<מוטי פרנקו: ואפשר לעשות את זה.

<מוטי פרנקו: זה מה שרציתי להגיד, תודה.

שמעון סולומון: קודם כל אני מוכרח להגיד, אנשים יקרים - - -

<קריאה: בנושא המועצה רציתי לדבר, לא משהו - - -

עדי קול: לא, לא, אנחנו לא נכנסים פה לענייני המועצה.

עדי קול: הפוליטיקה של המועצה - - -

<קריאה: לא, הם רק זורקים הערות ויש פה נציגים וחשוב - - -

עדי קול: נציגים לא רלוונטיים, אמרתי וגם פרגנתי על זה ואני מבקשת לא לדבר בלי רשות דיבור.

עדי קול: סליחה, שמעון, נציג המשטרה.

שמעון סולומון: כן, בבקשה.

עדי קול: אם אתה חושב שיש משהו שאנחנו יכולים לעשות.

<אבי טויטו: קודם כל אני רוצה לציין שיש הרבה דברים שניתן לעשות, כי אנחנו רואים את זה בערים מתוקנות אחרות.

<אבי טויטו: זו לא בושה לקחת אגף פיקוח כלשהו ולהביא אותו לפה שילמד.

<אבי טויטו: אני חושב שגם אם לא ניתן לפנות עופות כאלה ואחרים אפשר לאכוף בהרבה הרבה דוחות ופשוט לא יהיה משתלם לבעלי המקומות האלה להחזיק אותם שם וזה ייעלם מאליו.

<אבי טויטו: אנחנו כמשטרה נסייע ומסייעים כל הזמן.

<אבי טויטו: בכל הנושא של הסגת גבול ופלישה טרייה, פשוט באים, מגישים תלונה ואנחנו עושים את זה כל הזמן בצורה שוטפת.

<אבי טויטו: בממוצע בשבוע אני מטפל בין 3 ל-4 תיקי - - -

עדי קול: אני חייבת להגיד לכם ששמעתי כמה פעמים בביקור הקודם שלי, אנשים מפחדים.

עדי קול: מפחדים להגיש תלונה, כי אז ישברו להם מראות, ישברו להם ציוד.

<אבי טויטו: זה לא אנשים, זה מועצה צריכה לבוא להגיש תלונה על הסגת גבול, על פלישה.

<אבי טויטו: על מקלטים זה המועצה, על שטח ציבורי זה מועצה.

<אבי טויטו: צריכים לבוא ולהגיש תלונות מסודרות.

עדי קול: אני מבקשת מהפיקוח להגיש תלונות.

<אבי טויטו: ולכן אנחנו יכולים לאכוף ופשוט לסלק אותם משם.

<אבי טויטו: ואם צריך להביא טרקטור להוציא את כל הגרוטאות, אז מוציאים במסגרת אותה הסגת גבול.

עדי קול: קודם כל אני רואה שיש פתרון, אפשר להגיש תלונה והוא יפנה אותם.

עדי קול: השאלה היא כמה מהר אתה הולך לעשות את זה.

<יוסי מעודה: מחר יש לנו ישיבה עם מפקד התחנה והשוטר הקהילתי עם המנכ"לית בנושא האכיפה בבאר יעקב.

עדי קול: אכיפה בבאר יעקב?

עדי קול: עזוב, אני מדברת איתך ספציפית על השכונה הזאת.

עדי קול: אני רוצה לקבל ממך תשובה תוך שבוע מה נעשה עם זה.

<יוסי מעודה: תקבלי תשובה.

עדי קול: בסדר גמור.

שמעון סולומון: תודה רבה, חברים.

שמעון סולומון: קודם כל אני מוכרח להגיד לכם, אנחנו חברים ואני שמח שעדי היא יושבת ראש הוועדה, כי אני יודע שהעניינים האלה, אנחנו נעמוד פה על הוורידים עד שהדברים האלה יתיישרו.

שמעון סולומון: לא כפרינציפ, אלא יש כאן אנשים, אזרחים חלשים, שבעלי תפקידים כנראה לא מבינים את התפקיד שלהם ולא מבינים את גודל האחריות שלהם.

שמעון סולומון: כנראה שהם חושבים שיש תפקיד וזהו.

שמעון סולומון: יש לתפקיד אחריות, לא יכול להיות שאני כמנהל מפעל לא אהיה אחראי למה שקורה בתוך המפעל שלי.

שמעון סולומון: יש כאן הזנחה, אני אפילו מרגיש שיש כאלה שאומרים זה אחראי וזה אחראי, הם לא מבינים שבשורה התחתונה יש פה בעיה רצינית וצריך לטפל בה.

שמעון סולומון: זה לא ייתכן, מקומות כאלה שאנחנו מסתובבים, ואתם יודעים מה?

שמעון סולומון: בלי לדעת אני יכול להגיד שיש פחד של התושבים באותה שכונה שלא רוצים להתלונן.

שמעון סולומון: הרי לא יכול להיות שמאחורי הבניין שצריך להיות משהו ציבורי לכולם מישהו סוגר את זה, כאילו זה שלו, ואף אחד לא מדבר.

שמעון סולומון: יש פה בעיה רצינית, אני אגיד לכם בדוגמה.

שמעון סולומון: כשאני הייתי מנהל באיזה שהוא מקום ולידי היה מקלט בבאר שבע, לא המקלט הקטן הזה, יש מקלטים ענקיים שמכניסים 100-150, אזורי כזה, ואמרתי 'זה לא נטל, זה נכס'.

שמעון סולומון: אספתי כסף, הלכתי לעירייה ובסוף - - - היו שם מזרקים, היו שם טלוויזיות, היו שם נרקומנים, היו זה והיו זה והיו זה, לא היה אכפת לי בכלל להתעמת איתם, כי יש לי מטרה להבריא את המקום הזה.

שמעון סולומון: בסוף המקום הזה הפך להיות פנינה, צבעו אותו, טלוויזיה, מזגן, שטיחים, חדרים, בבוקר היה ללימודים, בערב היה למבוגרים, בחגים, כי זה עולים חדשים, היינו עושים כל מיני אירועים.

שמעון סולומון: זאת אומרת זה תפיסה של חזון, האם יש פה מנהיגים שיוצרים קטבים או יוצרים איזה שהוא שוויון.

שמעון סולומון: באר יעקב, כשאנחנו רואים בין השכונות החדשות ובין השכונות שאנחנו רואים זה כאילו מזרח ומערב.

שמעון סולומון: לא ייתכן.

שמעון סולומון: אתם יודעים מה האבסורד?

שמעון סולומון: שהשכונות האלה הוותיקות הן אלה שבנו את העיר הזאת.

שמעון סולומון: הם הראשונים, אבל הם חלשים, אף אחד לא דואג להם.

שמעון סולומון: אז אנחנו נדאג להם ואנחנו נעשה אולי פגישות אחת לכמה זמן כדי לראות, כי יש פה ניצול הזדמנות יוצא מן הכלל.

שמעון סולומון: אם העיר הזאת עם חשב מלווה זה אומר שאתם יכולים להכניס את היד לתוך העירייה ולעקוב ולראות, בשורה התחתונה לראות את המצב ולנסות לדחוף ולראות שה - - - לא היינו בכל המקומות, יש מקומות פה שעשינו סיור, זה רחמנא ליצלן לראות את החשמל מבית לבית חשוף, בשכונות שלא היינו בהן, אני לא זוכר איזו שכונה זו, זה דברים שבישראל קשה לך - - - אני הייתי באפריקה עכשיו, וואלה, הייתי בגאנה, באמת, אני לא יכול להגיד לכם שזה לא - - - שמה הרבה יותר טוב.

שמעון סולומון: ממש ככה.

שמעון סולומון: בגאנה בחוף השנהב.

שמעון סולומון: אני חושב שצריך לקחת אחריות, מי שיש לו אחריות שיעשה את העבודה שלו ואנחנו כמובן נעקוב אחרי זה.

שמעון סולומון: מילה אחת על בינוי ופינוי.

שמעון סולומון: אנחנו ממשיכים.

שמעון סולומון: בזה בעצם המעורבות שלי, על זה הכניסה שלי בהתחלה לעיר, בשכונות שאנחנו מדברים עליהן, בינוי ופינוי באותן שכונות שצריך.

עדי קול: קודם כל תודה לכולם.

עדי קול: אני מעריכה את ההשתתפות בסיור הזה.

עדי קול: אני מניחה שאתם יכולים להבין שזה לא יהיה המפגש האחרון שלנו בנושא הזה.

עדי קול: אני מתחילה בכמה אמירות.

עדי קול: שוב, אני מסתובבת בכל הארץ, זה לא חדש לי שיש בעיות, בעיות של רשויות מקומיות, בעיות של אכיפה, בעיות אחרות ועדיין אני חושבת שיש פה תחושה מאוד מאוד קשה.

עדי קול: כיוון שאת הביקור הקודם שלי ביליתי בשכונות החדשות והגיעו הרבה תושבים עם תלונות על מדרכות ועל מעברי חצייה והרבה תלונות, אבל אני חושבת שאי אפשר להשוות בין התנאים שהם חיים בהם לתנאים שחיים התושבים בשכונות האלה.

עדי קול: הפערים פה זועקים לשמים ואני חושבת שמישהו צריך לבוא ולהגיד שהוא לא מוכן שהדברים האלה ימשיכו לקרות וזה אנחנו.

עדי קול: שמעון פה אמר את זה מאוד יפה ואני אומרת את זה כאן, אני לא מוכנה להמשיך לתת לזה לקרות.

עדי קול: לא להזנחה הזאת.

עדי קול: האמת שזה זלזול.

עדי קול: בעיניי זה פשוט זלזול בתושבים, בכסף שהם משלמים כאן ובאורח החיים שלהם.

עדי קול: אולי זה נקי ביחס לשכונות אחרות, בעיניי זה לא ראוי למגורים.

עדי קול: אני מצטערת.

עדי קול: אני קוראת מכאן, אנחנו נצא בדרישה קודם כל למשרדים הרלוונטיים, אנחנו עובדים מול המשרדים, אז דבר ראשון משרד החקלאות יבדוק את האפשרויות של לכתוב מכתב ונראה איך אתם יכולים להיות מעורבים בהתמודדות עם המפגע שראינו.

עדי קול: דבר שני, פנייה למשרד להגנת הסביבה, לגבי הריחות, הרעשים, הזבובים.

עדי קול: איך אפשר באמצעות חוק שמירת הניקיון להתמודד עם הדברים שנמצאים כאן.

עדי קול: דבר אחרון כמובן למשרד הפנים, שמולם אנחנו עובדים, והם באמצעות החשב המלווה, אנחנו נקרא להם, אנחנו נקיים בעוד חודש דיון נוסף, לא דיון כזה רחב, תרצו להשתתף אנחנו נשמח, אנחנו נקיים דיון בכנסת, נעשה דיון המשך, דיון קטן כדי לראות מה נעשה, מה נעשה בחודש האחרון בדברים שאנחנו דיברנו עליהם, בין אם זה ניקיון הרחובות, כמובן הלולים, הבריכה, חצר הגרוטאות שנמצאת שם, פינוי הרכב השרוף, שהתחייבו תוך 48 שעות.

עדי קול: יש לי פה אוזניים ועיניים, כך שאני אדע אם - - -

<יוסי מעודה: לך יש פה.

עדי קול: ועכשיו אני קוראת למועצה.

עדי קול: אני לא יודעת מה קורה פה מבחינת הרשות המקומית.

עדי קול: אני מבינה שיש פה תהליך של הבראה שהרשות עוברת, אבל ממה שאנחנו רואים, כמי שבא לייצג את האזרחים, לא סתם קוראים לי עדי קול, אני מנסה להיות קול של העם במקרה הזה ואנחנו רואים שמשהו כאן לא נעשה ולא נעשה מבחינת המועצה.

עדי קול: מה שאני שומעת זה הווטרינרית שאומרת שזה הפקח, הפקח אומר שזה הווטרינרית ואלה אומרים שזה בכלל ראש המועצה וראש אגף תברואה ואין לנו ראש אגף תברואה ובסופו של דבר יש פה ילדים ואף אחד מהילדים האלה לא ראה כאן מנהיגות.

עדי קול: מנהיגות אומרת אני אחראי, אני עושה, אני אפתור.

עדי קול: הוועדה לפניות הציבור, אנחנו עושים רק השבוע הזה דיון רביעי שלנו, אנחנו עושים ארבעה דיונים ובסוף אנחנו מוצאים אנשים שאומרים 'אתם יודעים מה?

עדי קול: זה לא שלי, אבל אני אטפל בזה'.

עדי קול: כי מה שאתם אמורים להראות לילדים שגדלים פה בבאר יעקב, שהם לוקחים אחריות על השכונות שלהם, על המקומות שהם גרים בהם ואתם לא עושים את זה, וזו דוגמה מאוד מאוד רעה שהראינו פה היום.

עדי קול: לא הווטרינרית ולא הפקח ולא המועצה, וזה שראש המועצה לא נמצא כאן, אז אני מבינה שהוא בחו"ל, הוא יכול היה לשלוח את בא כוח לכאן ולא את התושבים כדי שיבואו ויגנו עליו.

עדי קול: זה לא הגיוני ולא מקובל וזו עבודה לא ראויה ובטח שלא דוגמה ראויה לילדים.

עדי קול: אני מבקשת מכם, אני מחכה לתשובה תוך שבוע ממך מה נעשה לגבי הדוחות.

עדי קול: אם אין לכם דרך לפנות, אם אין מקום לפנות את העופות, אנחנו נבקש שאתם תגישו דוחות, כל שבוע דוח, 4,000 שקלים, כמו שנאמר כאן, תגישו תלונה למשטרה, המשטרה תבוא ותפנה ואנחנו נפנה את זה עד שזה לא יחזור, אבל אנחנו לא נעזוב פה עד שהדבר הזה לא יטופל, עד שהתושבים בשכונה הזאת לא ירגישו שמישהו רואה אותם, שמישהו לקח אחריות על החיים שלהם.

עדי קול: אנחנו נקיים דיון נוסף, כאמור, עוד חודש בכנסת ואני מבקשת לראות שיפור בנושא הזה.

עדי קול: אני אבוא לכאן שוב ואנחנו נראה שהדברים משתנים.

עדי קול: עד שזה לא ייפתר אני לא אעזוב את זה.

עדי קול: אני מודה לכולם על ההשתתפות, אני מסיימת את הישיבה.

עדי קול: תודה.