ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 203, 2014-06-12 10:00

עמרם מצנע: ראש מחלקת החינוך של כרמיאל, שמת לב שאף אחד לא מכרמיאל?

עמרם מצנע: דרך אגב, מישהו מכם הוא גם בוגר בית ספר להנדסאים פה באורט בראודה?

<קריאה: כן.

<אריה מהרשק: יש לנו במסגרת לימודי הנדסה 5% מהם שהם בוגרי הנדסאים.

<אריה מהרשק: רק 5%.

עמרם מצנע: בוגרי הנדסאים מפה?

<אריה מהרשק: כן, שלנו.

<אריה מהרשק: אני אציג במשך כ-20-25 דקות, אני אדבר על המכללה, על החזון שלה, על הייעוד, על המבנה, על המחלקות, על הקשרים שלנו עם התעשייה, על קשרי האקדמיה בארץ ובחו"ל ונתחיל.

<אריה מהרשק: מבחינת הייעוד, מה שנקרא mission, אנחנו נועדנו לקדם הזדמנויות לשוויון בחברה הישראלית ובעיקר בפריפריה באמצעות פלטפורמה של חינוך והשכלה.

<אריה מהרשק: החזון שלנו זה להקנות תואר הנדסי מוביל בישראל.

<אריה מהרשק: תואר הנדסי מוביל בישראל, בית ספר להנדסה.

<אריה מהרשק: vision נשמע מאוד מכובד, אבל יש לו קבלות.

<אריה מהרשק: אספתי פה כמה שקפים, אני לא אעבור עליהם בפרוטרוט, אבל שימו לב, ועדת הערכה בינלאומית להערכת איכות.

<אריה מהרשק: כפי שבאקדמיה מקובל, אחת לתקופה מגיעה ועדה בינלאומית שמעריכה איכות של תכניות לימוד באקדמיה וכל מוסד אקדמי שמעוניין להתנדב ולהציג את עצמו בפני הוועדה הבינלאומית אכן מזמין את הוועדה.

<אריה מהרשק: הוועדה באה, יושבת כאן כמה ימים, בוחנת תכניות לימוד.

עמרם מצנע: ממתי הציטוט הזה?

<אריה מהרשק: הציטוט הזה הוא מלפני שנתיים-שלוש.

<אריה מהרשק: הופיעה כאן ועדה לבחינת התכנית בהנדסת תעשייה וניהול והם אומרים שיש לנו בוגרים יוצאים מן הכלל והם אומרים שהתרבות שלנו היא תרבות רציפה של שיפור מתקדם, תרבות של חדשנות, מדברים פה על יחסים מצוינים בין הסטודנטים לסגל האקדמי ומדברים גם על העובדה שאנחנו פותחים לפני מועמדים מקשת רחבה של תנאי קבלה את משפך הכניסה ואנחנו בסופו של דבר יודעים לייצר מהנדסים טובים לשירות העם והמדינה.

<אריה מהרשק: יש לנו אוריינטציה תעשייתית מובהקת ובדומה למה שנקרא סיליקון ואלי, עמק הסיליקון, אנחנו מאופיינים בזה שאזור הגליל, אל"ף, הוא לא ואלי, הוא הררי, ויש כאן כמות גדולה מאוד של מפעלים לכלי חיתוך.

<אריה מהרשק: זה נשמע מוצר בנאלי, מוצר של תעשייה מסורתית, אבל אם אני אזכיר רק את המילה ישקר (ISCAR), ישקר היא דוגמה מאוד מאפיינת לכלי חיתוך שסביבה התפתחו מפעלים רבים נוספים.

<אריה מהרשק: במחלקה למכונות הקמנו מרכז לחקר תהליכי ייצור.

<אריה מהרשק: חקר תהליכי ייצור, שוב פעם, נשמע דבר מה שהוא לא בדיוק מאפיין את תעשיית העילית, אבל הוא מאוד מאוד מבוקש כאן בגליל, בפריפריה, ואנחנו מתכוונים ליצור מוקד ידע ליישומים תעשייתיים של ייצור מתקדם.

<אריה מהרשק: אנחנו ניזונים ממועצות מייעצות שבאות מהתעשייה, לכל מחלקה ישנו צוות של תעשיינים שיושבים פעם בשנה, פעם בחצי שנה, ומביאים את דבר התעשייה מבחינת צרכים אקדמיים במהנדסים.

<אריה מהרשק: אנחנו מקיימים בכל המחלקות, למעט אחת, תכנית של התמחות בתעשייה.

<אריה מהרשק: בסמסטר הראשון של השנה הרביעית הסטודנט יוצא למקום עבודה בתעשייה, תחת הנחיה של מהנדס במפעל והנחיה של איש סגל ובאותה הזדמנות המפעל מכיר אותו, הוא מכיר את המפעל והרבה מאוד סטודנטים נשארים לעבוד באותו מפעל.

<אריה מהרשק: הדבר המעניין הוא שההתמחות הזו מקנה לו נקודות קרדיט לקראת לימודי ההנדסה, 160 נקודות.

<אריה מהרשק: הוא מקבל נקודות וזה חלק מתכנית ההכשרה שלו.

<אריה מהרשק: אנחנו מציעים לימודי תעודה לקהילה.

<אריה מהרשק: יש לנו מרכז יזמות וחדשנות, הוא מאפשר לסטודנט עם רעיון שבוער בעצמותיו לבוא למרכז, להציע את הרעיון, אנחנו עוזרים לו לגבש סביבו צוות של סטודנטים, ביחד עם הנחיה, הוא מפתח אב טיפוס או אלגוריתם, דבר מסוג כזה, ומקבל נקודות קרדיט אקדמיות.

עמרם מצנע: יש תכניות עם מערכת החינוך המקומית, בבתי הספר התיכוניים, שעושים פה קורסים אקדמיים?

<אריה מהרשק: אני אדבר על זה.

<אריה מהרשק: אתמול בערב אני הענקתי תעודות הצטיינות לילדים מחטיבות ביניים וחטיבה עליונה, מכיתה ח' עד י"ב, במסגרת המרכז להעשרה מדעית שלנו, זה נקרא בשם אורט אקדמיה.

<אריה מהרשק: תלמידים בתיכון מכרמיאל, שלומי ומעלות באים לכאן, הם לומדים נקודות זכות אקדמיות כבר בתיכון.

<אריה מהרשק: הם מצטיינים שבמצטיינים ואנחנו מקווים לראות אותם כאן אחרי הצבא.

שמעון אוחיון: זה רק בהיקף של קורסים בלבד?

שמעון אוחיון: יש תכניות מקבילות שבהן תלמידי י"א-י"ב, למשל במדעים מדויקים, כמו במתמטיקה, למשל, שתלמידים בבתי ספר תיכוניים מוזמנים, בגלל זה גם קמה סערה אחרונה, שאם לא ייבחנו בבגרות בכיתה י' לא יספיקו להשתלב, האם יש לכם משהו דומה?

שמעון אוחיון: לא רק על סמך קורסים, אלא אדם בי"א-י"ב כבר אולי יכול לצבור כמעט שנה שלמה.

<אריה מהרשק: אם הבנתי אותך נכון, התשובה היא כזאת, בנוסף לקטע של איסוף, ליקוט, לימודים אקדמיים, עוברים כאן בשנה אחת 5,000 תלמידי תיכון.

<אריה מהרשק: הם נחשפים למעבדות, מקבלים קורסים ייעודיים, סדנאות, 5,000 ילדים בתיכון עוברים כאן בשנה, מעבר לקטע שדיברתי כאן כרגע.

עמרם מצנע: אבל מה, אני חושב, ששאל חבר הכנסת אוחיון זה האם יש בני נוער שמתחילים לצבור בעצם קרדיט אקדמי כבר בי"א-י"ב.

<אריה מהרשק: כן, התשובה היא כן, במפורש.

שמעון אוחיון: אפילו יותר מסתם צבירה של קרדיט אלא לעשות כמעט שנה.

שמעון אוחיון: כלומר אני יודע שבאוניברסיטאות מסוימות, כמעט כולן, יש להן תלמידי כיתות י"א-י"ב שהשלימו שנת לימודים אחת כבר.

<אריה מהרשק: אנחנו לא מגיעים פה לאיסוף של 40 נקודות.

<אריה מהרשק: שנת לימוד זה 40 נקודות.

שמעון אוחיון: ואז מה שאני רוצה לומר, מובטח להם ציבור תלמידים מצטיין.

שמעון אוחיון: ציבור תלמידים שהוא מסור ורוצה בעניין הזה והם ממשיכים ולכן גם חלק גדול מן האוניברסיטאות מודאגות מן המגמה של שר החינוך לבטל את בחינות הבגרות שמתחילות כבר בכיתה י', כי אם הם לא יתחילו הם לא יהיו ראויים להתקבל לתכניות הללו במוסדות להשכלה גבוהה.

<אריה מהרשק: ברור.

<אריה מהרשק: אז ככה, אנחנו מדברים פה על מסגרת לשני תארים מבחינה אקדמית, לתואר ראשון ותואר שני, אתם רואים פה את הכמויות, מספרים.

<אריה מהרשק: התואר הראשון שואף ל-3,000 נגיד, תואר שני שואף ל-100.

<אריה מהרשק: יש לנו מחלקה להוראה, יש לנו מרכז להעשרה מדעית.

<אריה מהרשק: בדיוק הזכרתי, 5,000 ילדים, הנה, השורה האחרונה מייצגת את הרעיון הזה.

עמרם מצנע: המחלקה להוראה זה תוספת או שזה בתוך המספרים?

<אריה מהרשק: לא, המחלקה להוראה לא מכשירה מהנדסים, היא מכשירה לתעודת הוראה.

<אריה מהרשק: למשל מהנדס בתעשייה רוצה להיות גם מורה, הוא מגיע לכאן, הוא לא נמנה במספר המהנדסים שראית.

<אריה מהרשק: או למשל סטודנט לומד ביוטכנולוגיה ורוצה בנוסף על תואר בביוטכנולוגיה גם תעודת הוראה.

עמרם מצנע: אבל זו תעודת הוראה במקצועות ההנדסה?

<אריה מהרשק: בדיוק, המקצועות המדעיים.

<שני אילני: ומתמטיקה.

<שני אילני: רק במה שיש לנו תארים אנחנו יכולים לאפשר תעודת הוראה.

<אריה מהרשק: מספרי סטודנטים, אני מראה פה עשור.

<אריה מהרשק: למטה 2004 ואתם רואים את הגידול, התכנסות לבערך 2,800, 2,900.

עמרם מצנע: אני רואה ירידה.

<אריה מהרשק: יש ירידה מסוימת.

<אריה מהרשק: כן, נכון.

<אריה מהרשק: דרך אגב, העובדה שאתה רואה ירידה היא משקפת את המצב בארץ בכלל בנושא של ירידת סטודנטים - - -

עמרם מצנע: תחרות על הסטודנט.

<אריה מהרשק: יש הרבה מאוד מוסדות להשכלה גבוהה.

<אריה מהרשק: ד"ר אוחיון, חבר הכנסת, בתי הספר התיכוניים מייצרים בוגרי מתמטיקה, פיזיקה, בעיקר 5 יחידות במתמטיקה בכמות הולכת ויורדת.

שמעון אוחיון: במתמטיקה זה יציב.

עמרם מצנע: כמות הולכת ויורדת מספרית או יחסית?

<אריה מהרשק: מספרית ולכן האוכלוסייה הרלוונטית לנו הולכת וקטנה.

עמרם מצנע: באחוזים לא במספרים.

<אריה מהרשק: גם במספרים.

שמעון אוחיון: באחוזים.

<אריה מהרשק: אתה בטוח?

<אריה מהרשק: זה דורש בדיקה.

<אריה מהרשק: ובנוסף, אתם בטח יודעים שהאוניברסיטאות קיבלו תקציב לקליטת יותר סטודנטים להנדסה, כי קיימת צעקה שמדינת ההיי טק זקוקה למהנדסים.

<אריה מהרשק: זאת אוכלוסייה שאנחנו נלחמים עליה.

<אריה מהרשק: כלומר האוניברסיטאות לוקחות סטודנטים טובים וזה בעצם מפחית את המספר שמגיע למכללות להנדסה.

<אריה מהרשק: איך נראית ההתפלגות.

<אריה מהרשק: יש לנו שמונה תכניות לימוד.

<אריה מהרשק: יש לנו חמש מחלקות ויש לנו גם תכניות משותפות לכמה מחלקות.

<אריה מהרשק: אנחנו מדברים פה על תואר ראשון בחשמל ואלקטרוניקה, מכונות, תעשייה וניהול, ביוטכנולוגיה ותוכנה.

<אריה מהרשק: יש לנו תואר ראשון במערכות מידע שהוא משותף לשתי מחלקות, לתוכנה ולתעשייה וניהול.

<אריה מהרשק: יש לנו תואר לא הנדסי, תואר במתמטיקה שימושית.

<אריה מהרשק: המחלקה למתמטיקה היא לא רק נותנת שירות לכלל המחלקות אלא היא גם מציעה תואר משלה והמחלקה לפיזיקה מציעה תואר משלה והמחלקה לפיזיקה מציעה תואר משלה בהנדסה אופטית.

<אריה מהרשק: לתואר שני, יש לנו ארבע תכניות.

<אריה מהרשק: יש לנו ארבע תכניות הנדסיות.

<אריה מהרשק: התואר הראשון הנדסת מערכות, תוכנה ותעשייה וניהול, ביוטכנולוגיה, תואר שני שהוא לא הנדסי.

<אריה מהרשק: תואר בביוטכנולוגיה.

עמרם מצנע: גם ביוטכנולוגיה וגם תעשייה וניהול לא ראיתי בתואר ראשון.

<אריה מהרשק: יש.

<אריה מהרשק: אמרת ביוטכנולוגיה, אני כבר מראה לך.

עמרם מצנע: כן, אני רואה.

<אריה מהרשק: אנחנו נתקדם קצת לכיוון של מספר בוגרים.

<אריה מהרשק: יש לנו כאן מיפוי של כל המהנדסים שאנחנו הצבנו מאז קיומנו.

<אריה מהרשק: עד 2004 עמודה ימנית, אנחנו רואים 1,577 וכל עמודה מייצגת שנה נוספת.

<אריה מהרשק: למטה משמאל אנחנו רואים את האינטגרל.

<אריה מהרשק: את סך הכול המהנדסים שאנחנו הבאנו לשוק, 5,589 מהנדסים במחלקות האלה, מכונות וכדומה.

<אריה מהרשק: 5,000 מהנדסים זה אימפקט רציני מאוד על הגליל.

עמרם מצנע: מה ההפרש בין המתחילים לגומרים?

<אריה מהרשק: 30% נופלים באמצע.

עמרם מצנע: איך זה מתחלק?

<אריה מהרשק: בעיקר בשנה הראשונה.

<אריה מהרשק: היו זמנים שהיינו מאפשרים לחלשים ביותר להתקדם גם לשנה ג', אפילו ד'.

<אריה מהרשק: היום אנחנו הרבה יותר מקפידים על הנושא של נשירה עד כמה שאפשר די בהתחלה, למרות שאנחנו עוזרים בתכניות ייעודיות לסטודנט שמתקשה להחזיק מעמד ככל האפשר.

עמרם מצנע: יש לכם, אני מבין, מכינה קדם אקדמית.

עמרם מצנע: כמה מתוך המתחילים הם בוגרי המכינה?

<אריה מהרשק: זאת שאלה טובה.

<אריה מהרשק: שני, את יודעת את התשובה?

<שני אילני: כ-70% בערך.

עמרם מצנע: 70% מהמתחילים תואר ראשון הם בוגרי המכינה.

<שני אילני: מהמכינה עוברים לאקדמיה.

עמרם מצנע: לא, אני שאלתי אחרת.

עמרם מצנע: שאלתי כמה מתוך המתחילים הם בוגרי המכינה.

<אריה מהרשק: אין לנו פה את הנתון תחת היד, אבל אם זה דחוף אני - - -

עמרם מצנע: לא, זה לא דחוף.

<אריה מהרשק: שמעון יברר לנו את השאלה בזמן אמיתי.

עמרם מצנע: אבל הנתון שנתת זה ש-70% מבוגרי המכינה משתלבים.

<שני אילני: מתקבלים.

עמרם מצנע: ה-30% זה כאלה שלא עמדו בתנאים, או כאלה שלא רצו להמשיך פה?

<שני אילני: כאלה שלא הצליחו לעמוד בתנאים.

<אריה מהרשק: למרות שהלכו למכינה לא הצליחו לקבל במתמטיקה מעל 80 נגיד.

עמרם מצנע: זה מביא אותי, אולי אתה תציג את זה אחר כך, לשאלה על תנאי הקבלה אליכם בכלל.

<אריה מהרשק: אני אדבר גם על זה.

<אריה מהרשק: אני אדבר אפילו עכשיו.

<אריה מהרשק: אנחנו מדברים על פסיכומטרי של נניח 550.

<אריה מהרשק: אנחנו מדברים על ציונים בבגרות, אני לא זוכר בדיוק על כמה עומד המתמטיקות למיניהן.

<שני אילני: 80 כנדרש, במתמטיקה.

<שני אילני: יש מחלקות, כמובן, כמו הנדסה אופטית ומתמטיקה שימושית, שיש הבדל בין 4 יחידות לימוד ל-5 יחידות.

<שני אילני: כמובן אפשר נגיד בפיזיקה ב-5 יחידות ציון של 70 וב-3 יחידות ציון של 90 עם השלמות.

<קריאה: 4 יחידות.

<קריאה: פיזיקה אי אפשר.

שמעון אוחיון: 3 אתם מקבלים?

<קריאה: 3 יחידות לא מקבלים.

<שני אילני: הם יצטרכו השלמה.

שמעון אוחיון: 4-5 יחידות.

<שני אילני: לכל מחלקה יש תנאי סף, גם באנגלית.

<שני אילני: נגיד בהנדסת ביוטכנולוגיה הם צריכים גם תנאי סף, כימיה.

עמרם מצנע: יש נושא שאנחנו עוסקים בו וזה המכינות הקדם אקדמיות.

עמרם מצנע: נדמה לי בעוד שבועיים או עשרה ימים יש אצלנו דיון בעניין, בעיקר בנושא התקצוב והמימון, יש שם כמה בעיות לא פתורות, אבל רציתי לשאול אותך, בוגר המכינה הקדם אקדמית ללא בגרות שעומד בתנאים מתקבל לתואר ראשון?

<שני אילני: אצלנו זה קצת יותר מורכב.

<שני אילני: קודם כל יש כמה סוגים של מכינות, אבל אנחנו נתייחס למכינה קדם הנדסאית.

<שני אילני: כדי להתקבל למכינה בכלל הם צריכים לעבור מבחן מימ"ד (מבחן מיון למכינות) לפחות, או שיהיה להם פסיכומטרי 500, ולא 550 כנדרש.

<שני אילני: המכינות שלנו הן מכינות מחליפות בגרות, אינן מחליפות פסיכומטרי.

<שני אילני: אגב, זה נושא שאני מנסה כן לקדם אותו ולנסות לראות איך בכל זאת המערכת הזאת תפעל בצורה כזאת שהמכינות שלנו תעבודנה בצורה שמבחינתנו הם יהיו מספיק טובים, מבחינת אנשי האקדמיה כאן.

<שני אילני: הגם שהמכינות שלנו גם היום הן מכינות ברמה מאוד גבוהה.

<זאב ברזילי: אני רוצה לתקן.

<זאב ברזילי: אנחנו מקבלים רק בעלי תעודות בגרות.

<זאב ברזילי: אנחנו לא מקבלים - - -

עמרם מצנע: זה לא מה שנאמר.

<אריה מהרשק: חברים, תראו, אני ביקשתי משמעון להביא את מנהלת המכינה והיא תיתן לך תשובה לכל שאלה.

<אריה מהרשק: נמתין ובינתיים - - -

עמרם מצנע: יש לנו סבלנות.

<אריה מהרשק: בסדר גמור.

<אריה מהרשק: היא הגיעה.

<אריה מהרשק: אולי שתשב פה, מנהלת המכינות.

<אריה מהרשק: לאורחים יש שאלות בתחום העיסוק שלך.

<אריה מהרשק: קדימה, shoot.

עמרם מצנע: מה תנאי הקבלה למכינות?

<מנהלת המכינה: יש מכינות ייעודיות להנדסה, שתנאי הקבלה שם מוכתבים על ידי הדרישות של השטח בהנדסה, קרי פסיכומטרי ברמה 500, או בחינת מימ"ד, שזו בחינת קבלה למכינות, שמחליפה את הפסיכומטרי - - -

עמרם מצנע: בחינת מימ"ד, אני לא כל כך מכיר, זו בחינה סטנדרטית של כל המכינות בארץ?

<מנהלת המכינה: של המרכז הארצי לבחינות והערכה גם, רק לצורך קבלה למכינות.

<מנהלת המכינה: אז בחינת מימ"ד גם בציון 500.

<מנהלת המכינה: זה למכינות ייעודיות.

<מנהלת המכינה: יש לנו מכינות לבגרות שהן לכלל האוכלוסייה שמעוניינת להשלים או לשפר או לשדרג את ציוני הבגרות שלהם.

עמרם מצנע: מכינות לבגרות ובסוף המכינה הם עומדים בבחינות הבגרות.

<מנהלת המכינה: אכן.

<מנהלת המכינה: ולשם תנאי הקבלה הם שונים.

שמעון אוחיון: הם לא בהכרח משתלבים כאן, אלא הולכים גם למוסדות אחרים.

<מנהלת המכינה: כן.

<מנהלת המכינה: אנחנו משרתים את האוכלוסייה של כרמיאל.

עמרם מצנע: זאת אומרת אתה לא צריך תעודת בגרות כדי להיכנס למכינות הקדם הנדסיות.

<מנהלת המכינה: במקרה שלנו, לצורך קבלה למכינה ייעודית שלנו אנחנו דורשים את תעודת הבגרות.

<מנהלת המכינה: יש גם מכינות אחרות שכרגע לא נפתחות אצלנו, שהן לכאלה שאין להם זכאות לתעודת בגרות והתעודה אמורה להחליף את תעודת הבגרות.

עמרם מצנע: רגע, אני קיבלתי פה כמה תשובות.

עמרם מצנע: אני שואל שאלה נורא פשוטה, אפשר להתקבל למכינה קדם אקדמית למקצועות ההנדסה ללא בגרות?

<מנהלת המכינה: לא, משום שאין לנו מכינה כזאת.

<מנהלת המכינה: המכינה הייעודית שלנו היא מכינה לזכאי בגרות, למי שכבר זכאי לבגרות, רק תנאי הבגרות שלו אינם מאפשרים קבלה להנדסה.

עמרם מצנע: אני לא אמרתי אם זה שיפור או לא, יש פה יתרונות וחסרונות בכל דבר.

<מנהלת המכינה: אנחנו מציעים אמנם לפתיחה גם מכינה שהיא מחליפה את תעודת הבגרות, מכינה ייעודית שתעודה שלה אמורה להחליף את תעודת הבגרות.

עמרם מצנע: אתם מציעים, אבל אין ביקוש.

<מנהלת המכינה: לא, אין לנו מספיק מועמדים מתאימים, כי מי שאין לו זכאות לבגרות לא כל כך עומד בתנאי הקבלה של המכינה הזו, קרי פסיכומטרי או מימ"ד 500.

עמרם מצנע: שאלה נוספת.

עמרם מצנע: אתם עצמאיים בהחלטה מה הם תנאי הקבלה?

<מנהלת המכינה: לא, ממש לא.

<מנהלת המכינה: מי שמכתיב לנו את תנאי הקבלה למכינות זה גוף שנקרא אגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך, שהוא למעשה המטרייה האקדמית של כל המכינות בארץ, ד"ר מגי קורן, והם אלה שמכתיבים לנו.

<מנהלת המכינה: יש ועדת היגוי שיושבים בה נציגים ממשרד החינוך.

<מנהלת המכינה: היינו אמורים לעבור לוות"ת, על פי החלטת הממשלה שכרגע לא מיושמת - - -

עמרם מצנע: כן, זה הדיון שאנחנו הולכים לערוך.

<מנהלת המכינה: אני יודעת שאתה מעורה בעניין הזה, ועד מנהלי מכינות היה אצלך.

עמרם מצנע: נכון.

עמרם מצנע: אוקיי.

<אריה מהרשק: אם הייתי יודע שאתה עושה מהביקור הזה הכנה לדיון עתידי שלך, הייתי - - -

עמרם מצנע: כל ביקור אצלי הוא הכנה לדיון.

<אריה מהרשק: אני רואה.

<אריה מהרשק: בסדר גמור.

<אריה מהרשק: תודה רבה.

<אריה מהרשק: אז אנחנו דיברנו על הקשרים שלנו עם התעשייה ופה אני עובר לדון לגבי הקשרים עם האקדמיה.

<אריה מהרשק: אנחנו עוסקים בחילופי סטודנטים, מטפחים את הרעיון.

<אריה מהרשק: ברגע זה ממש נמצאים כאן בקמפוס 13 סטודנטים משנחאי בייג'ין, הם לומדים כאן במחלקות שונות.

<אריה מהרשק: בכל מחלקה חלק - - -

עמרם מצנע: יש לכם גם הסכם עם הסינים?

עמרם מצנע: כמו לטכניון, למשל, לאוניברסיטה העברית?

<אריה מהרשק: כן.

עמרם מצנע: על כסף.

<אריה מהרשק: מה זה על כסף?

<אריה מהרשק: על מחקר ודברים כאלה, לא.

עמרם מצנע: על מימון סיני במאות מיליונים.

<אריה מהרשק: לא ברמה הזאת.

<אריה מהרשק: הסינים מקימים טכניון נוסף אצלם במאות מיליונים.

<אריה מהרשק: חברים, אני יודע למה אתה מתכוון, אנחנו עוד לא - - - הטכניון קיים 100 שנים, אנחנו בחצי הזמן נגיע לזה, אבל - - - אני מדבר כרגע על חילופי סטודנטים, במסגרת בין השאר של שיתוף פעולה - - -

עמרם מצנע: ואז שפת הלימוד היא אנגלית?

<אריה מהרשק: כן.

<אריה מהרשק: יש לנו שיתוף פעולה, הסכם עם האוניברסיטה העברית, זה נקרא ג'רוזלם גאלרי, אנחנו בעצם קולטים פה סטודנטים להנדסה מסין.

<אריה מהרשק: הם מגיעים אלינו, כל מחלקה אקדמית פה מציעה קורסי חובה באנגלית כהכנה שעשינו בעבר הרחוק לקראת מצב של חילופי סטודנטים.

<אריה מהרשק: כלומר גם אם לא מגיע אף סטודנט זר שפת הלימוד בקורסים מסוימים היא אנגלית כאן במכללה.

<אריה מהרשק: לכן כשמצטרפים שניים, שלושה, ארבעה, חמישה סטודנטים הם מצטרפים לכיתה קיימת שרצה באנגלית.

עמרם מצנע: אתה פותח פה נושא - - -

שמעון אוחיון: אל תתחיל איתנו.

<אריה מהרשק: לא, אני שמעתי על העניין של ההתנגדות לקורסים באנגלית.

עמרם מצנע: לא, שם היה דבר ספציפי, זה לימוד משפטים, אבל אם כבר פתחת, כמה סטודנטים ישראלים לומדים פה בקורסים באנגלית?

<אריה מהרשק: נניח כמה עשרות, כמה תריסרים.

<אלי רז: כל סטודנט לוקח כשלושה קורסים במסגרת התואר שלו - - -

שמעון אוחיון: זה בסדר.

<אריה מהרשק: אין תואר באנגלית, כמו שדובר על משפטים באנגלית.

<אריה מהרשק: לא זה הרעיון.

<שני אילני: חלק מהנושא הוא התובנה או ההבנה שהמהנדסים האלה יילכו אחר כך לעבוד בחברות שהן גלובליות והם חייבים לתקשר בשפה האנגלית.

שמעון אוחיון: חילופי סטודנטים, פירושו מה?

שמעון אוחיון: יוצאים מכאן משלחות לתואר שני?

<אריה מהרשק: אני אסביר.

<אריה מהרשק: קודם כל תואר ראשון, ד"ר אוחיון, ברגע זה ממש נמצאים במעבדות ה-MIT בבוסטון שלושה סטודנטים שלנו כחלק מתכנית של סטאז' אקדמי.

<אריה מהרשק: הם שוהים שם שנה אקדמית ומתעסקים בעבודה מחקרית כחלק מההכשרה שלהם לתואר כאן.

<אריה מהרשק: אנחנו שולחים סטודנטים לרוצ'סטר, שולחים סטודנטים לפיטסבורג, סטודנטים מגיעים אלינו.

<אריה מהרשק: כלומר יש כאן חילופים די ערניים של סטודנטים עם אמריקאים וסינים.

<אריה מהרשק: זה המצב כרגע.

<אריה מהרשק: אנחנו כמובן עוסקים בחילופי חברי סגל, חברי סגל שלנו שיוצאים לשבתון.

<אריה מהרשק: ברגע זה נמצא בשנחאי חבר סגל, אנשים שלנו נמצאים בארצות הברית, באירופה, פה ושם מגיעים אלינו חברי סגל מגופים אקדמיים שאנחנו קשורים איתם וכדומה.

<אריה מהרשק: שילוב הסטודנטים, דיברתי כרגע על ה-MIT, יש לנו כאן סטודנטית, שאם תרצו, היא תספר, היא יוצאת ל-MIT במסגרת קשרי אקדמיה.

<אריה מהרשק: המחקר משותף, יש כאן מחקר - - - שוב פעם, חבר הכנסת אוחיון תפס אותי לפני התחלת הביקור והתחיל ללחוץ אותי בנושא מחקר, הוא שאל, בצדק, מכללה מהותה זה הוראה, מה פתאום מחקר?

<אריה מהרשק: איך חברי סגל מקבלים דירוג של מרצה בכיר ופרופסור אם אין מחקר?

<אריה מהרשק: אני חושב שנתתי לו ככה הסבר צנוע שעוסק בהקצאת כספים שלא מהמל"ג למחקר, מתוך כספי המכללה, או אפילו מתוך מענקים שאנשי סגל משיגים והם מתקדמים.

שמעון אוחיון: זה אותם מקורות תקציביים לממן שבתון לחברי סגל שלך?

שמעון אוחיון: או יש לך הסכם עם המל"ג בסוגיה הזו?

<אריה מהרשק: אין לי הסכם עם המל"ג בסוגיה הזו, ממש אין לי.

<אריה מהרשק: המל"ג לא מדבר איתי על מחקר בכלל, רק על הוראה.

שמעון אוחיון: לא, אולי הוא נותן לך הקצאה של כמה שבתונים.

<אריה מהרשק: לא, לא קיים דבר כזה.

<אריה מהרשק: זה הברושור שמדבר על studies board program עם האוניברסיטה העברית ועדיין, הנה, נושא מחקר, אנחנו מקצים מש אבים למחקר מהכספים שלנו, מקרנות, יש לנו חברה למו"פ, אנחנו עוסקים בפעילות מאוד ערנית של כנסים בינלאומיים, סדנאות, ימי עיון.

<אריה מהרשק: אנחנו משתתפים בכנסים בעולם, חברי סגל יוצאים, יוצאים כ-40 חברי סגל כל שנה לכנסים בינלאומיים ושם הם מציגים את פירות המחקרים שלהם, שנעשים ללא תקצוב מל"ג.

<אריה מהרשק: זהו העתיד.

<אריה מהרשק: יש כאן מקבץ של תארים עתידיים שאליהם אנחנו רוצים להגיע במהלך חמש, שש, שבע השנים.

<אריה מהרשק: אולי כדאי לשים לב לשורה השלישית, תואר ראשון במדעי הרפואה, זה לא תואר הנדסי, זה מין תואר שאנחנו היינו רוצים לגבש כדי שהבוגרים שלו יוכלו להתקדם לא רק לתעשייה אלא גם למשל לבית הספר לרפואה בצפת, שעובד בשיטה אמריקאית, דהיינו הוא מקבל סטודנטים בעלי תואר ראשון להשלמה.

<אריה מהרשק: השורה האחרונה מרמזת על תנאים שניים מחקריים.

<אריה מהרשק: התואר השני שלנו, המאסטר שלנו, הוא מאסטר נלמד, כלומר הוא מאסטר שאתה מגיע אליו לאחר שאספת כך וכך נקודות של קורסים ששמעת, אבל הוא לא כולל תזה והדבר הזה בעצם מהווה חסם לקראת לימודי דוקטורט.

<אריה מהרשק: סטודנטים שלנו - - -

שמעון אוחיון: או מעמדכם מבחינת המחקר.

<אריה מהרשק: נכון מאוד.

<אריה מהרשק: סטודנטים שלנו שרוצים או ששואפים לתארים גבוהים ממשיכים בתום התואר הראשון למכון וייצמן, או לטכניון, וממשיכים שם בתארים.

<אריה מהרשק: זה העתיד התשתיתי שלנו.

<אריה מהרשק: יש כאן שלוש שורות שמדברות על הספרייה הדיגיטלית, על בניין פיזיקה ועל הרחבת המעונות.

עמרם מצנע: כמה מעונות יש לכם היום?

<אריה מהרשק: שמעון, כמה מעונות יש לנו?

<שמעון הקר: יש לנו 514 מיטות.

שמעון אוחיון: יפה, זה מספר טוב, מתוך 2,700.

<אריה מהרשק: זה משרת גם את בית הספר להנדסאים.

עמרם מצנע: אתה לא בתכנית של הוות"ת לתקצוב - - -

<אריה מהרשק: לא, כי שם זה מדבר על BOT וזה לא תכנית שכל כך מתאימה - - -

עמרם מצנע: אצלכם זה לא BOT, זה בבעלותכם?

<שמעון הקר: המעונות בבעלות של אורט.

<שמעון הקר: אבל עוד לא מצאנו שותף ל-BOT שיהיה מוכן להשקיע פה 50 מיליון שקל.

<אריה מהרשק: בפריפריה, ששכר הדירה הוא יחסית נמוך.

עמרם מצנע: אם אתה מוכן קצת לדבר על הנושא הכספי.

עמרם מצנע: מה תקציב המכללה, ממה הוא מורכב ומה המצב שלכם.

<אריה מהרשק: מקורות התקציב שלנו זה ות"ת שני שליש, שליש אחד שכר לימוד.

<אריה מהרשק: בגדול זה 80 מיליון מהוות"ת ו-40 מיליון משכר לימוד.

<אריה מהרשק: בגדול אנחנו מגלגלים מחזור של כ-120 מיליון שקלים בשנה.

שמעון אוחיון: שכר הלימוד הוא כמו כל המוסדות להשכלה גבוהה?

<אריה מהרשק: המתוקצבים, כן.

<אריה מהרשק: יש לנו כאן את מנהל הכספים, אם אתה רוצה שאלה ספציפית.

<צביקה קרני: אתה בסדר, אני שומר עליך שלא תסטה.

<אריה מהרשק: אתה רואה?

<אריה מהרשק: יש לי פה מלאכים מימין ומשמאל.

עמרם מצנע: יש לכם איזה קרן שלכם שממנה אתם בונים מבנים או עושים מחקרים?

<אריה מהרשק: זאת שאלה מעניינת.

עמרם מצנע: קרן ששמים בה כסף, פלוס מינוס.

<אריה מהרשק: צביקה, כמה יש בקרנות?

<אריה מהרשק: תן לנו פירוט על הקרנות.

עמרם מצנע: בגדול.

<צביקה קרני: כיום יש לנו עודפים של 19 מיליון ש-9 מהם הוועד המנהל הקצה אותם ככרית ביטחון, שלא נוגעים בהם, ו-10 מיליון - - -

עמרם מצנע: למינוי, מחקרים.

<צביקה קרני: לכל מה שקובע בעצם הוועד המנהל.

<אריה מהרשק: הוועד המנהל ביקש מאיתנו להציג בפניו מה עושים עם העודפים האלה בנושאים של הוראה, של מחקר ושל תשתית.

<אריה מהרשק: אנחנו גיבשנו - - -

עמרם מצנע: זה אומר שמכללה בסדר גודל שלכם יכולה לשים בצד כל שנה איזה שהוא סכום של כסף מההכנסות מה - - -

<אריה מהרשק: התשובה היא חיובית ואנחנו, למשל, בנינו לפני כמה שנים בניין לאלקטרוניקה ומתמטיקה עם תרומה מאוד קטנה, הופיע איזה שהוא תורם שהתחייב על סכום גדול, לאחר שהוא נתן חלק קטן הוא התחרט והשלמנו אותו מהמקורות שאתה מצביע עליהם.

<אלי רז: ויש לזה מחיר ואת זה אנחנו צריכים להבין.

<אלי רז: הרעיון של הקמת המכללות היה רעיון מצוין של הנגישות והרחבת ההשכלה, אבל מדינת ישראל עשתה טעות חמורה, היא הניחה שאפשר לקיים גופים שיתעסקו בהוראה וגופים אוניברסיטאיים שיתעסקו במחקר.

<אלי רז: אין שום ערובה שהמוחות הטובים יימצאו בהכרח דווקא באוניברסיטאות ובגלל שאין תקציבי מחקר שניתנים למכללות, הוות"ת לא מתקצב אותנו למחקר אלא כל פעילות מחקרית היא מתוך התקציבים השוטפים, אנחנו בבעיה בנושא הזה.

<אלי רז: אני לא יכול להציע לחבר סגל שנמצא בחו"ל, ואנחנו רוצים להחזיר אותו ארצה והתקנים באוניברסיטאות סגורים, 'תבוא, יש לי אפשרות לתת לך לפחות תשתית ראשונית למעבדה כדי שתוכל להתפתח ולפתח'.

<אלי רז: אין לנו את האפשרות הזאת.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אני לא בטוח שהמונח טעות חמורה - - -

<אריה מהרשק: טעות לא חמורה.

<אריה מהרשק: זו הייתה טעות לא חמורה, טעות קלה.

עמרם מצנע: לא, למדינה בסדר גודל שלנו אי אפשר שהתחרות בכל נושא וגם בנושא האקדמי תהיה פתוחה לחלוטין.

עמרם מצנע: אנחנו רואים היום גם מה קורה במכללות שמתחרות היום על סטודנטים, כי בעצם היום אנחנו נמצאים באיזה תקרת זכוכית של 300,000-31,0,000 סטודנטים סך הכול וזה המיצוי, זאת אומרת אין יותר, לפחות בשלב הזה.

עמרם מצנע: הדרך לעשות יותר, דרך אגב, זה להיטיב את החינוך בתיכון, אבל התחרות על ה-300-310 בין המכללות, האוניברסיטאות, המתוקצבות והלא מתוקצבות, הוא לא מביא ברכה.

עמרם מצנע: לכן אם אתה עכשיו פותח תקציבי מחקר גם למכללות אתה בעצם - - -

<אריה מהרשק: חלקית.

עמרם מצנע: בסדר, חלקית אני חושב שזה הולך לכיוון הזה, דרך אגב.

עמרם מצנע: את זה גם אמר יושב ראש המל"ג בכנס האחרון שהיה ברמת גן, יש בהחלט נטייה לתמוך, לאפשר, לעודד, כל מילה שלמה מתחבא אחריה, בתחום הזה של המחקר ולו באמת בתחומים מאוד ספציפיים וחלקיים.

שמעון אוחיון: אתם רואים בעצמכם, נאמר, מבחינת סדר העדיפות שלכם, אם אתם רוצים להתמחות בעיקר בהוראה, או שאתם אומרים לא, העגלה שתוביל אותנו ותישא אותנו כלפי מעלה זה המחקר.

שמעון אוחיון: אז למשל אם יש לכם עודפים של אותם 19 מיליון שקלים כרגע, אם הייתם משקיעים אותם, חלק מזה בפיתוח תשתית מחקרית, אפילו בהקמת מעבדה, בימת פרסום לאותם 40 אנשים שיוצאים, אתה אומר, לכנסים בינלאומיים, לקחת 10 תלמידים תואר שני ולהנחות אותם לתזה.

שמעון אוחיון: אם אתה מאמין, אני לא בטוח שהתחרות היא קלה בקטע הזה מול האוניברסיטאות, משום שלמען האמת התשתית האוניברסיטאית היא הרבה יותר חזקה.

שמעון אוחיון: אני כן מאמין, בסופו של דבר, שזה מה שגם משדרג כלפי מעלה.

שמעון אוחיון: גם אם אתה מתמחה בהוראה ומלווה את זה במחקר על הוראה, וזה חסר לנו הרבה מאוד בתחום הזה, מחקר על הוראת המדעים, בוודאי אתה תוכל להצטיין ולהוביל ולתבוע אחר כך אולי חלק מסוים מן העוגה הזאת, מן המגמה הזאת.

שמעון אוחיון: או שאתה אומר לא - - -

<אריה מהרשק: אני מבקש לענות.

<אריה מהרשק: לא תהיה תוחלת למוסד אקדמי רציני בלי פעילות מחקרית שחורגת מעבר לנושאים של מחקר בהוראה.

<אריה מהרשק: אנחנו נרצה מחקרים באלקטרוניקה, במכונות, ביו טכנולוגיה ותוכנה, אחרת לא תהיה לנו תוחלת.

<אריה מהרשק: אנחנו נפעל כדי שהגוף הזה יהיה גוף מחקרי רציני.

<אריה מהרשק: זו התשובה.

עמרם מצנע: אני רוצה רק לומר שאני רואה מאוד בחיוב את היכולת שלכם לשים כסף בצד כדי שתהיה לכם גמישות בנושאים שונים ולא תחיו כל הזמן עם הלשון בחוץ.

עמרם מצנע: אפילו המילה עודפים היא לא מילה שמוצאת חן בעיניי.

עמרם מצנע: כי מה זה עודף?

עמרם מצנע: זה left over.

<אריה מהרשק: אנחנו זהירים ושמרנים.

עמרם מצנע: אנחנו מדברים על יכולת לחסוך - - -

<אריה מהרשק: זהירים ושמרנים אנחנו.

<אריה מהרשק: פה בהנהלה.

<אריה מהרשק: לא כולם אוהבים את הביטוי זהירים ושמרנים, לא כולם, אבל אנחנו זהירים ושמרנים.

<לביא קרפ: עכשיו יש לי כאר

<לביא קרפ: בע-חמש בקשות של ישראלים מתמטיקאים שחזרו ארצה, ששהו במוסדות בחו"ל, אנשים מאוד רציניים שעשו פוסט דוקים בחו"ל, הם מעוניינים לחזור ארצה ואין לנו אפשרות לקלוט אותם.

<לביא קרפ: המחלקה למתמטיקה קלטה בשנה האחרונה שני ישראלים חוזרים ועולה חדש.

<לביא קרפ: אם הממשלה תגביר את התמיכה שלה ותתמוך יותר בישראלים חוזרים אנחנו בהחלט נוכל לתרום פה וזה בהחלט חלק מהחזון שלנו כן להיות מחלקה אקדמית ברמה האוניברסיטאית.

<אריה מהרשק: חברים, אנחנו חורגים וכרגע גלשנו באופן די חמור לתוך ה - - -

עמרם מצנע: אני בכל זאת - - -

<אריה מהרשק: אתה רוצה לדלג?

עמרם מצנע: לא, אני לא רוצה לדלג.

עמרם מצנע: מה זה אחר כך?

<אריה מהרשק: אני רוצה להגיד על הסגל מילה או שתיים.

עמרם מצנע: לא, אני רק רציתי לשאול קצת, זה לא סוד שהביקור שלנו הוא לא מקרי, הוא כתוצאה מנושא מאוד בעייתי שמונח על השולחן וזה מבנה הניהול והבעלות של המכללה.

עמרם מצנע: אז אפשר לדבר על זה קצת אחר כך.

<אריה מהרשק: בסדר, מתי שתרצה.

<אריה מהרשק: בואו נדבר כרגע עם הסטודנטים.

<אריה מהרשק: הבאנו את הדור הצעיר.

<אריה מהרשק: אני מציע שכל אחד יגיד קצת על עצמו, מעבר למה שהוא תיאר מקודם ואתה רשאי לעצור ולחקור ולחפור ולקדוח.

<אריה מהרשק: קדימה.

<אסף בן שמואל: כמו שאמרתי מקודם, אני אסף, בן 20, עתודאי מחיפה.

<אסף בן שמואל: זאת אומרת שעוד לא עשיתי צבא.

<אסף בן שמואל: כמו שאמרתי, אני במסלול מצוינות, אני סטודנט מצטיין פה במכללה ובמהלך השנה האחרונה לקחתי חלק במבדקים וראיונות אישיים ואני אמור באוגוסט הקרוב לטוס לרוצ'סטר במסגרת חילופי סטודנטים ללמוד באוניברסיטת רוצ'סטר שבניו יורק, בסמסטר הבא.

<אסף בן שמואל: חוץ מזה, אני מתנדב בקהילה, אני עושה פר"ח פה במכללה, אני מלמד סטודנט שהגיע ובגלל קשיים שהיו לו בסמסטר הראשון ובעיות קשב וריכוז שהתגלו אצלו אז בעצם הצמידו אותי אליו.

<אסף בן שמואל: במהלך השנה האחרונה, בשיתוף פעולה עבדתי איתו ביחד, נפגשנו הרבה פגישות, גם הכרתי בן אדם מדהים שגם נהניתי מהמפגשים איתו וגם לימדתי אותו.

<אסף בן שמואל: ובאמת רואים אצלו שיפור ניכר, גם בלימודים, גם בסדר הפעולות, איך שהוא מנהל את הזמן שלו.

<אסף בן שמואל: השתפר.

עמרם מצנע: איפה למדת בתיכון?

<אסף בן שמואל: בליאו בק

עמרם מצנע: יש פה עוד עתודאים?

<אסף בן שמואל: כן.

<אסף בן שמואל: בתיכון הרחבתי בפיזיקה ומדעי המחשב ותכנות פונקציונאלי.

<אסף בן שמואל: בעיקר התמחיתי בתחום הבינה המלאכותית כך שראיתי שאני נורא רוצה להמשיך להתפתח מבחינה לימודית ובגלל זה הגעתי לכאן, כדי להמשיך ללמוד ולפתח את עצמי, להמשיך לחוות.

עמרם מצנע: כן, אבל בעצם בעוד שנה או שנה פלוס אתה מתגייס לצבא.

<אסף בן שמואל: כן, בעוד שנתיים אני מסיים את הלימודים, עכשיו אני מסיים שנה שנייה.

עמרם מצנע: כעתודאי, יש לך איזה תמיכה מהצבא?

עמרם מצנע: אתה בקשר איתם?

<אסף בן שמואל: הצבא איתנו בקשר, אני פה ושם מקבל צווים שאני אמור להגיע אליהם.

<אסף בן שמואל: יש תמיכה, כי בסך הכול בתור עתודאי משלמים לי 80% משכר הלימוד, אבל חוץ מה-80% האלה פה זה נגמר.

עמרם מצנע: ותמיכה, עזרה אקדמית?

עמרם מצנע: אני מדבר על תמיכה אקדמית, עזרה אקדמית.

<אסף בן שמואל: לא שידוע לי.

שמעון אוחיון: לא קיים דבר כזה.

שמעון אוחיון: שום דבר, העתודאים לא מקבלים שום דבר.

שמעון אוחיון: אין דבר כזה.

עמרם מצנע: אני שואל.

עמרם מצנע: אני לא יודע, אז אני שואל.

<מיכל מעוז: אתה במסגרת עתידים, נכון?

<אסף בן שמואל: כן.

<מיכל מעוז: אז אני רוצה להגיד שכשיש איזה שהוא קושי אז כן הצבא רוצה לעזור ו - - -

עמרם מצנע: זהו, אני רציתי באמת לשאול, כי בעתידים כן יש עזרה ברמה האקדמית.

<צביקה קרני: איזה עזרה?

עמרם מצנע: אם הם מתקשים.

<מיכל מעוז: הם נותנים עזרה בשיעורים, הם מממנים חלק משיעורי העזר - - -

<צביקה קרני: שממילא ניתנים במרכז.

<מיכל מעוז: הם ניתנים, אבל הם מממנים לפחות את מחציתם.

<אסף בן שמואל: שיעורי עזר?

<צביקה קרני: עתידים מקבלים - - - קודם כל הם לא משלמים כמעט שכר לימוד, 1,200, 1,400 שקל, משהו כזה, והם מקבלים גם שיעורי עזר מטעם עתידים ועתידים משלמים להם.

<אריה מהרשק: אני לא פירטתי את כל המנגנונים, אבל יש לנו כאן המרכז לקידום ההוראה והלמידה.

<אריה מהרשק: המרכז הזה, בין השאר, מסייע לימודית לאו דווקא לעתודאים.

עמרם מצנע: לא, אבל אני שואל, כי אני מקבל הרבה מאוד מלמעלה, אני רוצה לדעת אם זה הגיע גם למטה.

עמרם מצנע: אני באמת יודע שבמסגרת עתידים יש כן אפשרות לקבל סיוע במימון ותמיכה.

עמרם מצנע: אבל תגיד לי, עתידים זה לפריפריה, זה לא לחיפה.

<אסף בן שמואל: בגלל בעיות כלכליות אני מקבל עתידים, אבל אני לא מקבל שיעורי עזר או דברים כאלה, סיוע כלכלי.

עמרם מצנע: לא, אבל - - -

<מיכל מעוז: הפריפריה היא גם חברתית.

<אסף בן שמואל: עתידים מעניקים מלגות לפריפריות ולבעיות כלכליות, אם הם מוצאים לנכון לתת לך מלגה.

עמרם מצנע: לא, אני לא מדבר על המלגה, אני מדבר על עצם זה שאתה בתוך עתידים.

<אסף בן שמואל: כן, ככה אפשר להתקבל.

עמרם מצנע: התכנית, דרך אגב, זו אחת התכניות הכי טובות.

עמרם מצנע: ייאמר לזכותו של שאול מופז שהוא בעצם קידם את התכנית הזו.

עמרם מצנע: זה עתידים, היום יש קדם עתידים וקדם קדם עתידים, כבר מבית ספר חטיבת ביניים, זה פרויקט יוצא מן הכלל.

<אסף בן שמואל: תודה רבה.

<שמעון ארזואן: אני שמעון, אני סטודנט שנה רביעית להנדסת תוכנה.

<שמעון ארזואן: אני גם שותף בתכנית מצוינות.

<שמעון ארזואן: אני רוצה להרחיב קצת על התכנית הזאת כי יש חלק מאוד חשוב שהוא לא אמר.

<שמעון ארזואן: בשנה השלישית אנחנו מצורפים למחקר שמרצים עושים פה וזה מחקר שאנחנו עושים אותו במשך שנה, שנותן לנו קצת מבט על איך בדיוק נערך מחקר וזה מכין אותנו לתואר השני.

<שמעון ארזואן: בנוסף יש לנו בתכנית סיורים, כל שנה לוקחים למפעלים לראות את התעשייה.

<שמעון ארזואן: אני הייתי - - -

עמרם מצנע: עשית גם סטאז' באיזה שהוא מפעל או רק סיורים?

<שמעון ארזואן: לא.

<שמעון ארזואן: אני עכשיו עובד ברפא"ל, אני מהנדס תוכנה שעובד שם כבר שנתיים.

<שמעון ארזואן: בהנדסת תוכנה לא עושים סטאז', עושים פרויקט.

<אריה מהרשק: אמרתי שיש מחלקה אחת ששם אין סטאז', זו תוכנה.

<שמעון ארזואן: הייתי שותף גם לפרויקט העברת סדנאות.

<שמעון ארזואן: זה פרויקט מאוד חשוב של המכללה, שסטודנטים מעבירים סדנאות לסטודנטים מתקשים.

<שמעון ארזואן: הייתי שם שותף עד שהתחלתי לעבוד.

<שמעון ארזואן: בשנה האחרונה הנשיא בחר אותי לטוס במשלחת של סטודנטים מפיטסבורג בסין, טיול, מסע יזמות וחדשנות.

<אריה מהרשק: קראת לזה טיול והרסת את כל הרושם.

<אריה מהרשק: יש לנו קשר טוב עם פיטסבורג - - -

<שמעון ארזואן: טיול, נו.

<אריה מהרשק: יש לנו שם קשר עם פרופ' לארי שומן, שאנחנו איתו הרבה שנים בקשר.

<אריה מהרשק: הוא אחראי על תכנית יזמות בפיטסבורג, הם מוציאים משלחת יזמות לסין לביקור במפעלי תעשייה ואנחנו, לעידית שבעידית, נותנים את האופציה להצטרף לטיול הזה.

עמרם מצנע: לגיטימי.

עמרם מצנע: אז אני מבין שאתה מסיים.

<שמעון ארזואן: כן, עוד שבוע נגמר ה - - -

עמרם מצנע: ואתה ממשיך בעבודה ברפא"ל?

<שמעון ארזואן: כן, אני כבר בתור מהנדס שם.

<אריה מהרשק: קדימה, תודה רבה.

<אבי לוי: שלום לכולם.

<אבי לוי: כמו שאמרתי, שמי אבי לוי מקרית אתא, בן 26.

<אבי לוי: כפי שהתחלתי לספר מקודם, אני הייתי שותף בסמסטר החמישי של משלחת לאוניברסיטת רוצ'סטר.

<אבי לוי: חוויה מאוד מאוד מאתגרת ומאוד מאוד מעניינת.

<אבי לוי: כל הלימודים שם היו לחלוטין באנגלית, כל החברים לספסל הלימודים אמריקאים - - -

<אריה מהרשק: כמה זמן היית שם?

<אבי לוי: ארבעה-חמישה חודשים, סמסטר.

<אבי לוי: מה שטוב בפרויקט הזה, שגם כל הלימודים שעשיתי שם, הכול נחשב לי כחלק מהתואר וממש תרגמו לי את הכול לנקודות אקדמיות פה.

עמרם מצנע: לפני כמה זמן זה היה?

<אבי לוי: לפני קצת יותר משנה, משהו כזה.

עמרם מצנע: תגיד לי, שאלה מעולם אחר לגמרי.

עמרם מצנע: מה האווירה שם, יהודים, ערבים?

<אבי לוי: האמת שאוניברסיטת רוצ'סטר, בכלל האזור של ניו יורק הוא אזור שיש בו המון יהודים, אז כל הארגונים של בית חב"ד, הלל, זה ארגונים מאוד מאוד מפותחים והרבה סטודנטים צעירים אמריקאים הולכים לשם - - -

עמרם מצנע: יצאת שם לאיזה קרבות פרופגנדה?

<אבי לוי: קונפליקטים פוליטיים?

<אבי לוי: לא יצא לי להיתקל במשהו כזה.

<אבי לוי: החבר'ה שמגיעים לשם הם חבר'ה מאוד איכותיים, זו אוניברסיטה פרטית ואנשים מאוד איכותיים.

<אריה מהרשק: אני רוצה להגיד מילה למצנע.

<אריה מהרשק: נשיא האוניברסיטה של רוצ'סטר הוא יהודי, אחד התורמים הגדולים שלהם, מרטין מסנג'ר, הוא ידיד המכללה והוא גם מממן במידה רבה את השהות של הסטודנטים שם והוא גם יהודי.

<אריה מהרשק: הוא סיפר לי, אני איתו בקשר קרוב, יהודי בן 85, הוא בעצמו בוגר רוצ'סטר מלפני 50 שנה בערך והוא אומר לי 'העמדה של היהודים באזור הזה של ניו יורק השתנתה לגמרי במהלך 50 השנים האחרונות', והטענה שלו, הוא אמר לי ככה - - -

עמרם מצנע: השתנתה לאן?

<אריה מהרשק: תקשיב, we are so accepted, הוא אמר שיש התבוללות אדירה, הם כל כך מתקבלים באזור הזה של ניו יורק עד שהם מתבוללים.

<אריה מהרשק: כלומר התופעות שהתכוונת אליהם ברוצ'סטר אין.

<אריה מהרשק: דרך אגב, זו אחת האוניברסיטאות הטובות בארצות הברית.

שמעון אוחיון: הוא התכוון למשהו אחר.

שמעון אוחיון: המתח שקיים היום בחלק מהלל, לצערי, בעניין הזה של כל החבר'ה מג'יי סטריט, BDS.

עמרם מצנע: תיזהר.

שמעון אוחיון: טוב, אני יודע שאני מתעסק איתך, עמרם.

עמרם מצנע: לא, ה-BDS אני מסכים איתך, אבל ג'יי סטריט זה דבר חיובי.

שמעון אוחיון: זה לא הגיע, הוא ברוך ה' זכה להיות בהלל ברוצ'סטר, זה עדיין לא בוסטון.

<אריה מהרשק: כן, בבקשה.

<אבי לוי: רציתי להגיד עוד משהו קטן.

<אבי לוי: לקחתי חלק בפרויקט של המסלול הזה של יזמות וחדשנות, פרויקט מאוד מאוד מעניין ואני ממליץ אותו לכולם, במיוחד הסטודנטים.

<אבי לוי: מביאים אנשים מהתעשייה והסטודנטים מציעים רעיונות - - -

<אריה מהרשק: הם קוראים לזה המרכז לחדשנות.

<אבי לוי: המרכז לחדשנות ויזמות.

<קריאה: מה אתה עושה היום?

<אבי לוי: כיום אני עובד בחברת סאנדיז' ישראל, שנמצאת פה בתפן, מייצרים כל מיני זיכרונות לטלפונים חכמים, עבודה מאוד מעניינת ומאתגרת.

<אריה מהרשק: ממציאי הדיסק און קי.

עמרם מצנע: אם הייתה ניתנת לך הבחירה בראשית הדרך האקדמית בין הטכניון לבין אורט בראודה, לאן היית הולך?

<אבי לוי: אני חושב שעדיין הייתי הולך לפה, חלק מה - - -

<אריה מהרשק: היה כדאי להביא אותו, הא?

שמעון אוחיון: אתה רואה?

שמעון אוחיון: אתה עבדת עליו חזק.

<אבי לוי: חלק מהשיקולים שאתה לוקח על עצמך, לפחות זה היה אצלי, ואני חושב שאולי כדאי להעלות את זה כי זה לכל עם ישראל, זה הזמן שלוקח לך מהרגע שאתה מסיים את הצבא עד לרגע שאתה מתחיל ללמוד.

<אבי לוי: הזמן הזה, של לבוא ולשפר את הבגרויות, לשפר את הפסיכומטרי שלך, יכול לקחת שנתיים-שלוש ואני חושב שהשנתיים-שלוש האלה הן קריטיות בניסיון תעשייתי.

<אבי לוי: מבחינתי זה מה שראיתי לנגד עיניי, אמרתי שאני רוצה לבוא ישר להתחיל ללמוד במקום שאני חושב שהוא איכותי - - -

עמרם מצנע: זאת אומרת תנאי הקבלה שהם יותר - - -

<אבי לוי: גם תנאי הקבלה וגם עצם זה שאתה לא צריך עכשיו לשרוף שלוש שנים מהחיים שלך על לבוא ורק לשפר דברים, כי אלה דברים, פסיכומטרי, אחרי שסיימת אותו אתה לא צריך אותו, וזה היה חשוב ולנגד עיניי וזה מה שעשיתי ואני מבסוט על ההחלטה הזאת מאוד.

<אריה מהרשק: תודה רבה.

<מונא דיאב: קוראים לי מונא דיאב, אני בת 23, אני למדתי בתיכון ביולוגיה וכימיה, רציתי לשלב בין שני המקצועות ואז החלטתי - - -

עמרם מצנע: איפה למדת בתיכון?

<מונא דיאב: אני מכפר טמרה ו - - -

עמרם מצנע: למדת בכפר?

<מונא דיאב: כן.

<מונא דיאב: רציתי לשלב בין שני המקצועות ואז החלטתי להתחיל ללמוד ביוטכנולוגיה.

<מונא דיאב: התחלתי ב-2010 בהנדסאים ביוטכנולוגיה פה, סיימתי בהצלחה והיה לי עוד תיאבון להמשיך ללמוד עוד ולהתעמק במקצוע ואז המשכתי להנדסה.

<מונא דיאב: אני כבר שנה שנייה.

<מונא דיאב: אני מקבלת ממש הרבה עזרה מהמרצים.

<מונא דיאב: רק לפני יומיים הייתי אצל ד"ר מיכל מעוז, שהיא באמת עזרה לי, הייתה לי עבודה קשה והיא באמת עזרה לי.

<מונא דיאב: זהו, בשנה הבאה, בסמסטר הבא, אני צריכה לבחור כיוון.

עמרם מצנע: תגידי, את יודעת כמה מהמחזור שלך בתיכון עברו ללימודים באקדמיה?

עמרם מצנע: באחוזים, פחות או יותר, אם את יודעת.

<מונא דיאב: איך שאני יודעת, זה לא היה ממש - - -

עמרם מצנע: מעטים?

<מונא דיאב: כן.

עמרם מצנע: את עובדת גם או שאת רק לומדת?

<מונא דיאב: אני גם עובדת.

<מונא דיאב: אני עובדת ברשת מקדונלס רק שישי-שבת.

עמרם מצנע: כל עבודה מכבדת את בעליה.

עמרם מצנע: זה בסדר גמור.

עמרם מצנע: את זוכה לאיזה שהן מלגות, לאיזה שהוא סיוע כספי בלימודים?

<מונא דיאב: האמת היא שאני אף פעם לא הגשתי - - -

עמרם מצנע: נתקלת באיזה עוינות על רקע מוצאך הערבי?

<אריה מהרשק: המתח בין יהודים וערבים את מרגישה כאן במכללה?

<מונא דיאב: לא.

עמרם מצנע: טוב, אוקיי.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<מונא דיאב: תודה.

<אדר אורן: אני אדר אורן, במקור מאורנית, היום אני גרה בכרמיאל, בכפר הסטודנטים של איילים.

<אדר אורן: איילים זו עמותה להתיישבות בגליל ובנגב.

עמרם מצנע: מכירים, מכירים.

<אדר אורן: הזכרתם שרובנו פה לא מכרמיאל, בעיניי זה דבר מעולה.

<אדר אורן: צריך לפתח את העניין הזה, להביא אנשים לגליל.

<אדר אורן: זהו, חוץ מזה אני שנה רביעית בהנדסת ביוטכנולוגיה, במקביל גם לומדת לתעודת הוראה.

<אדר אורן: בשנה עברה גם לימדתי בבית ספר עתיד כאן בכרמיאל, אני גם מדריכה בבראשית, מסע ישראלי, אתם בטח גם מכירים את הפרויקט.

<אדר אורן: זהו, באוגוסט אני נוסעת לעשות את הסטאז' שלי ב-MIT.

<אדר אורן: אני מצטרפת שם למעבדת מחקר, מחקר ביו רפואי שיש לו כל מיני כיווני, בתחום הסרטן, בתחומים של שיקום רקמות, סחוסים.

<אדר אורן: זהו.

עמרם מצנע: ותחזרי לגליל?

<אדר אורן: אני מאוד מקווה, אם תהיה לי עבודה.

שמעון אוחיון: אולי תלכי להוראה?

<אדר אורן: אני לא יודעת מתי זה יקרה, אבל תמיד עסקתי בתחום החינוך לאורך הדרך, אז אני מניחה שתמיד תהיה הנישה, ואני רוצה קצת להתנסות בתחום שלי, בתחום - - -

שמעון אוחיון: למעשה מה את צריכה עוד כדי שתלכי להוראה?

<אדר אורן: מה אני צריכה?

<אדר אורן: אתה פותח פה - - -

שמעון אוחיון: במשפט אחד.

<אדר אורן: כמובן שצריכים להיות תנאים טובים למורים.

<אדר אורן: אני שאלתי לפני המפגש הזה עד כמה אני יכולה לבוא ולהביע את דעתי בכל מיני תחומים, אמרו לי להיות מנומסת, אז - - -

עמרם מצנע: אין סתירה בין להביע את דעתך לבין להיות מנומסת.

עמרם מצנע: השאלה איך עושים את זה.

<אדר אורן: הכול נכון.

שמעון אוחיון: האוזן והנייר סובלים הכול.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון עומד בראש שדולה לקידום מעמד המורה, אז - - -

שמעון אוחיון: חשוב לי לדעת מה אנחנו צריכים עוד לעשות כדי שתלכי להוראה.

<אדר אורן: אז באמת מלבד השכר, שאני יודעת שעושים צעדים ואני שמעתי מחברים שיש באמת התקדמות בעניין, אבל התנאים זה קשור למעמד של המורה.

<אדר אורן: בבית הספר, בהקשר של כמה המורה מעורב בתכניות הלימודים, אני חושבת שיש הרבה מקום לפתח תכניות לימודים, לשנות.

<אדר אורן: מה שקורה בבתי הספר, כל ההתמקדות בציונים, בבגרויות, ואני יודעת שהיום גם מתעסקים בעניין הזה, אני חושבת שבאיזה שהוא מקום זה מאוד פוגע בחינוך של הנוער וזה מאוד מורגש.

<אדר אורן: אני מרגישה את זה גם כשאני מדריכה מסעות, ישראלים למשל מדברים על להישאר בארץ?

<אדר אורן: רוב התלמידים בלי למצמץ 'אני לא נשאר בארץ', 'אם תהיה לי את ההזדמנות אני טס לחו"ל' - --

שמעון אוחיון: למה?

<אדר אורן: כי אין פה עבודה, כי רע פה, כי - - - כל אחד מוצא את העניינים שלו.

<אדר אורן: וכמובן אני קצת מתעמתת איתם ומצליחים קצת להגיד ל'וואלה, לא כזה נורא פה', באיזה שהוא מקום הם לאט לאט מתחרטים, אבל זה לא - - - זאת אומרת הרבה מהזיקה, לצערי, אני מרגישה שהיא לא מוטמעת בנוער היום, הרבה מעניין של כבוד, הרבה בתי ספר מנוהלים על ידי התלמידים.

<אדר אורן: אפשר להסתכל על זה בעין טובה במידה מסוימת, אבל אני חושבת שהם עוד לא יודעים, הרבה מהנערים היום יכולים להוביל, אבל הם לא בהכרח יודעים לאן ובשביל זה המחנכים צריכים להיות - - -

שמעון אוחיון: אפשר לחסוך כסף, לפטר את המנהלים.

<אדר אורן: זו דעתי בכל אופן.

<אדר אורן: אני יודעת שיש בתי ספר שכן יש בהם - - - זה דורש המון השקעה מהמורים ולא תמיד יש לזה גב.

<אדר אורן: זו לדעתי הבעיה המרכזית.

<אדר אורן: זאת אומרת גם אם מורים עדיין לא שחוקים וכן יש להם רצון, אז קשה להם מאוד להוביל תכניות וזה דורש המון אנרגיה, זמן, דברים שהם לא מתוגמלים עליהם וזה פספוס גדול.

שמעון אוחיון: תודה רבה לך.

<אדר אורן: תודה לכם.

<אריה מהרשק: היא יוצאת ל-MIT והשהייה שלה שם ממומנת על ידי ידיד המכללה, יושב ראש כתר סמי סגול.

<אריה מהרשק: באופן קבוע הוא מממן את הסטודנטים שלנו ב-MIT.

<יהודית גידלי: כמה סטודנטים בשנה יוצאים ל-MIT?

<אריה מהרשק: בין שלושה לארבעה.

<מתן הופמן: אני מתן הופמן, אני גר בשלומי, עתודאי.

<מתן הופמן: אני בן 21.

עמרם מצנע: גם עתידים?

<מתן הופמן: עתידים.

<מתן הופמן: כל הפרויקטים שהזכרת אני עשיתי.

<מתן הופמן: קדם קדם ואז קדם, אני בוגר פנימייה צבאית קציני ים עכו.

<מתן הופמן: אני מצטיין חברתי מטעם הנשיא על חונכות שביצעתי בשנה שעברה בפר"ח, חנכתי ילד כבד שמיעה עם בעיות חברתיות.

<מתן הופמן: תוך כדי השנה עזרתי לו, באמת הייתי כמו אח גדול, לאט לאט הוא התפתח יותר ובסוף השנה ישבתי עם הרכזת שלי והחלטנו ביחד שעדיף שהוא יכיר עוד אנשים, כי חלק מהמטרה הוא לדעת, בסלנג זה להתערבב, לדעת להכיר יותר אנשים ולדעת איך להתנהג ככה.

עמרם מצנע: כמה שנים אתה כבר, איזה שנה אתה?

<מתן הופמן: אני מסיים שנה שלישית.

עמרם מצנע: ואתה יודע מה אתה הולך לעשות?

<מתן הופמן: יש לי בשבוע הבא ראיונות חזרה לצבא, שזה יום שלם, 19 ראיונות.

עמרם מצנע: מבטיחים לך לעבוד במקצוע?

<מתן הופמן: זו המטרה.

עמרם מצנע: אבל יש כיוון כזה?

<מתן הופמן: יש כיוון.

<מתן הופמן: יש כל מיני חילות.

<מתן הופמן: החיל הגדול שמקבל מהנדסים זה חימוש.

עמרם מצנע: למדת בשלומי בתיכון?

<מתן הופמן: לא, בקציני ים עכו.

<מתן הופמן: המחזור שלי הוציא עתודאי אחד שנשאר, הייתה עוד עתודאית בטכניון שנשרה.

<מתן הופמן: היא התחילה את הפרויקט הכי חזק.

עמרם מצנע: וכל היתר כבר בעצם מסיימים את השירות הצבאי עוד מעט.

<מתן הופמן: כן, הרוב חובלים, אנשי חיל הים.

<אריה מהרשק: אחרונה חביבה.

<אורלי אלמו: אני אורלי, כמו שציינתי קודם, מקרית ביאליק.

<אורלי אלמו: למדתי באורט ביאליק מגמת תעשייה וניהול, אני לומדת היום הנדסת תעשייה וניהול שנה שלישית.

<אורלי אלמו: היו לי הרבה התלבטויות מה בדיוק ללמוד, אבל עדיין השארתי את זה.

<אורלי אלמו: חשבתי גם לעשות עתידים, קצת להמשיך, אבל אמרתי שאני לא רוצה להחזיק עיפרון בזמן הקרוב, התגייסתי לצבא, הייתי קצינת משאבי אנוש, חזרתי שוב והיה לי עדיין את הרעיון של תעשייה וניהול, אבל מצד שני היה לי גם רעיון של פסיכולוגיה.

<אורלי אלמו: בסופו של דבר מה שהוביל אותי לפה זה באמת המקום - - - גם בתיכון למדתי תעשייה וניהול וגם פיזיקה 5 יחידות, רציתי משהו שהוא גם פן ריאלי אבל גם משהו שאני לא אהיה רק מול מחשב ואני מאוד מרוצה על הבחירה שלי.

<אורלי אלמו: אני חושבת שנותנים פה הרצאות ברמות גבוהות, באופן כללי.

<אורלי אלמו: היום אני גם תוך כדי עושה התנדבות באגודה למלחמה בסרטן, לילדה בת 8, שאני בעצם עוזרת לה בלימודים וגם מבחינה חברתית.

<אורלי אלמו: אגב, אם דיברתם על עתידים, במסגרת עתידים יש עוד תכנית שזה לאחרי הצבא, עתידים לתעשייה.

<אורלי אלמו: אני גם במסגרת התכנית הזאת.

עמרם מצנע: את קשורה לאיזה שהיא תעשייה?

עמרם מצנע: כי צריך להיות קשורים לאיזה תעשייה בעתידים לתעשייה.

<אורלי אלמו: בשנה המתקדמת.

<אורלי אלמו: עכשיו אנחנו עובדים על זה.

<אורלי אלמו: שלחתי קורות חיים ועבדנו על זה ובשילוב איתם ועוד כמה גופים אני גם עובדת פעם בשבוע במשהו שהוא קרוב לתחום בסינרון.

<אורלי אלמו: עדיין, בעתיד, אני מחפשת משהו שיותר יסחף אותי וזהו.

עמרם מצנע: עתידים מממנים את השכר?

<אורלי אלמו: לא כל כך עתידים.

<אורלי אלמו: עתידים עוזרים בשנה הראשונה מבחינת מחיה, אבל אני לא נולדתי בארץ, אז יש גם את העניין של מינהל, בטח אתם מכירים את התכנית, הם משולבים והם עובדים יחד.

<אורלי אלמו: בשנה הראשונה עשיתי גם התנדבות במרכז צעירים.

<אורלי אלמו: יש את העניין הזה שגם אתה נותן מעצמך ונותנים לך.

<אורלי אלמו: כמה שאפשר כאילו לתת וכמה שמביאים אז - - -

עמרם מצנע: באיזה גיל הגעת לארץ?

<אורלי אלמו: אני עליתי לארץ בגיל 5, 4.5.

שמעון אוחיון: כבת לקהילת יוצאי אתיופיה איך את מרגישה מבחינה חברתית או משתלבת?

שמעון אוחיון: את מרגישה חלילה איזה שהיא תחושה אולי של זרות?

<אורלי אלמו: לא.

<אורלי אלמו: אני באופן כללי זכיתי להשתלב בצורה טובה, אני גם פחות מאמינה בוא נגיד במרכאות בלהתבכיין, יותר להתמודד ולבוא חזק עם ראש בקיר.

<אורלי אלמו: מצד שני אני לא אתיפייף, יש את המקומות של - - - דווקא פה במכללה ספציפית, אם אתה שואל, אני אף פעם לא הרגשתי זרה, נעים לי פה, אני נהנית, יש לי פה הרבה חברים ואני חושבת שבפן הזה אין פשוט מה לחקור, אין פה תופעה מיוחדת.

<אורלי אלמו: אני חושבת שהכול פה שווה בין שווים, יש פה גם ערבים, יהודים, אתיופים, רוסים ואני חושבת שאין פה שום משהו שאפשר להסתכל עליו באופן ספציפי.

<אורלי אלמו: אם אתה שואל אותי ברמה המדינית יש לי הרבה מה להגיד.

שמעון אוחיון: ברמה הכללית.

<אורלי אלמו: ברמה הכללית.

שמעון אוחיון: אני כרגע לא רוצה שתחליפי את נתניהו.

<אורלי אלמו: אז שם אני חושבת שיש הרבה עבודה.

שמעון אוחיון: כרגע לא.

<אורלי אלמו: בכל מקרה, אם יש לי את ההזדמנות, אני אגיד שיש משהו שמאוד מציק לי והייתי כבר מנצלת את הבמה הזאת, אפילו פעם חשבתי לכתוב מכתב לביבי נתניהו, אז היה את המקרה לגבי הבניין שלא רצו שמישהו ממוצא אתיופי יגור שם ואני כן מבינה את זה שיש הבדלי תרבויות ולא כל כך מבינים ויש את המקרים, גם הצד של העדה שלי, אני בטוחה שיש בו הרבה מקום לשיפור וכן את המקום הזה של רצון להשתלב, אבל מצד שני אני אומרת, האנשים שכן השתלבו וכן יודעים, אין שום סיבה לבוא ולהגיד שהוא לא רוצה שיגורו בבניין שלו.

שמעון אוחיון: רק בגלל צבע העור.

<אורלי אלמו: רק בגלל צבע העור, או רק בגלל, אני חושבת שפה הרמה של המדינה זה הבעיה שהם לוקחים אתיופים ומכנסים אותם בשכונות מסוימות שגם אם אתה רוצה וגם אם לא אתה רואה פחות, יש לך פחות רצון להשתלב, פחות לדחוף.

<אורלי אלמו: אני הדוגמה שלי, שבאתי לקרית ביאליק, אז לא כינסו אותי באזור מסוים, אז ידעתי שאני צריכה להשתלב ולבוא עם ראש בקיר וזה הצליח.

<אורלי אלמו: אבל אם אתה תוחם מראש במקום מסוים, גם אם זה על מצב סוציו אקונומי, כלכלי, אז אין הרבה ציפיות.

<אורלי אלמו: אני לא מאמינה שלעדה שלי אין מה לעשות, עדיין, תילחם ותצליח, אבל מצד שני אני חושבת שיש הרבה מקום של המדינה לבוא ומבחינת מגורים לסדר את המקום ולא לתחום את כולם באותו מקום.

שמעון אוחיון: לשלב.

<אורלי אלמו: והייתי שמחה אם יעבירו את זה הלאה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<אריה מהרשק: תודה רבה לסטודנטים, באמת השקעתם מזמנכם, אני נורא נורא מוקיר את זה.

<יהודית גידלי: תמונה קבוצתית.

<אריה מהרשק: טוב.

<אריה מהרשק: לפני שאתם מתפזרים, באמת תודה רבה על הזמן שהקדשתם לנו.

שמעון אוחיון: לגבי ההשתלבות בתעשייה, כמה מן הבוגרים שלכם משתלבים בתעשייה?

<קריאה: מהבוגרים, אצלנו זה בין 80% ל-90%.

שמעון אוחיון: בביוטכנולוגיה.

שמעון אוחיון: ובשאר התחומים?

<קריאה: יש מחלקות שהם 90 ומעלה.

שמעון אוחיון: מה את אומרת?

שמעון אוחיון: והכי נמוך מה הוא?

<קריאה: 80%.

שמעון אוחיון: בגלל הסטאז' שהוא כבר משלב אותם?

<קריאה: בזכות הסטאז', יש לזה אפקט מאוד מאוד - - -

<אריה מהרשק: זה win-win.

<אריה מהרשק: טוב, אני הייתי רוצה להמשיך בתכנית.

<אריה מהרשק: אנחנו בפיגור גדול.

<אריה מהרשק: הצטרף אלינו ד"ר אלברט סבן.

<אריה מהרשק: אלברט הוא דוגמה לקשר שלנו עם התעשייה.

<אריה מהרשק: הוא בוגר רפא"ל, בדיוק כמוני, הוא הגיע הרבה אחריי, אלברט סבן הוא מהנדס אלקטרוניקה, מחזיק בשני פרסי ביטחון ישראל והוא נבחר לאחרונה ליושב ראש הסגל האקדמי.

<אריה מהרשק: אז יש לך נניח, אלברט, שלוש-ארבע דקות להביא את העמדה ואת התחושה של הסגל האקדמי.

<אריה מהרשק: חמש דקות.

<אלברט סבן: אני קצת ארחיב על ההקדמה.

<אלברט סבן: קוראים לי ד"ר אלברט סבן.

<אלברט סבן: אני למדתי תואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בארצות הברית, באוניברסיטת בורדל קולוראדו, עבדתי 30 שנה ברפא"ל במחקר ופיתוח - - -

<אריה מהרשק: שידור וקליטה?

<אלברט סבן: תקשורת, אלקטרומגנטיות, RF.

<אלברט סבן: הייתי שותף לכל הפרויקטים הייעודיים של רפא"ל, פיתחתי שם חלק ממערכות התקשורת, שותף גם לפרסי רפא"ל על פיתוחים ברפא"ל.

<אלברט סבן: כשפרשתי לרפא"ל, יצאתי לפנסיה, אז הזמינו אותי להיות פה מרצה.

<אלברט סבן: הייתי מרצה מן החוץ, אחרי זה התקבלתי כחבר סגל והיום אני גם יושב ראש הוועד של המרצים ומה שחשוב לי להגיד מבחינת נקודת המבט של המרצים, קודם כל שהמוניטין של המכללה נובע מ - - - יש פה סגל נפלא של מרצים, יש פה חוקרים מצוינים, אבל פשוט לא נותנים להם את הכלים המתאימים כדי לבצע את המחקרים שהם יכולים לקדם ולשפר את הכלכלה.

עמרם מצנע: כמה מתוך סך הכול הסגל האקדמי הם במעמד קביעות כזה או אחר, סגל בכיר נקרא לזה, וכמה זה מה שקוראים מרצים מן החוץ.

<אריה מהרשק: 120 בערך זה סגל קבוע, וכמה יש לנו ממ"חים (מרצים מן החוץ)?

<קריאה: 250-300.

<קריאה: במשרות חלקיות.

<אריה מהרשק: חלקיות מאוד.

<אריה מהרשק: מרצה מן החוץ מגיע לתת הרצאה אחת או שתיים בשנה.

שמעון אוחיון: היחס הוא לא קל.

שמעון אוחיון: כלומר 120 לעומת 250 זה באמת - - -

עמרם מצנע: אם אתה משווה את זה למכללות אחרות אז זה עוד יחס טוב.

שמעון אוחיון: אני משווה את זה לאוניברסיטה.

עמרם מצנע: לא, אוניברסיטאות זה אחרת.

<אלברט סבן: קודם דיברנו על הנושא האקדמי, הנושא של המחקר.

<אלברט סבן: לדעתי הלב של המכללה צריך להיות מחקר.

<אלברט סבן: ברור שאנחנו מתעסקים בהוראה והוראה חשובה וגם חשוב לפתח סגל הוראה, אבל אין עתיד למוסד אקדמי בלי מחקר ויש פה סגל מצוין של מרצים וחוקרים שיכולים לבצע חוקרים שיקדמו את הכלכלה של הגליל, של ישראל, ולצורך זה צריך להקצות תקציבים, צריך לתת תרומות לבניית מעבדות מחקר.

<אלברט סבן: אם אני משווה את מעבדות המחקר שיש לנו כאן למעבדות המחקר שיש ברפא"ל או באוניברסיטת תל אביב, בטכניון, בארצות הברית, אז יש לנו הרבה מה להשתפר ועקרונית המרצים חסומים מכיוון שאין להם את האמצעים לבצע את המחקרים ברמה הגבוהה ביותר.

<אלברט סבן: יש פה סגל מצוין מבחינת ידע, מבחינת יכולת, אבל נדרשות תרומות כדי לפתח פה מעבדות מחקר.

<אלברט סבן: אני במקרה גם ידיד וחבר ילדות של עורך דין שמואל סיסו, שהוא היום מנכ"ל אורט העולמי, והוא אמר לי, 'אנחנו מעוניינים להביא לפה תרומות אבל לא מצליחים להביא את התרומות לכאן'.

<אלברט סבן: אז אחת הבעיות של המוסדות שלנו, שאנחנו לא מצליחים לגייס תרומות כדי לפתח מעבדות מחקר, לפתח את המקום.

<אלברט סבן: אנחנו כולנו מדברים על פיתוח הגליל ומצד שני חוסמים את הפיתוח של הגליל בכל מיני דרכים שלא מביאים לכאן את התרומות הנדרשות.

שמעון אוחיון: נעשה ניסיון לפנות לקרנות מחקר?

<אלברט סבן: אריה יכול לספר לך שנעשים ניסיונות ו - - -

<אריה מהרשק: תראה, קרנות מחקר זאת פעילות שבאה מהמקום של החוקר, שבא ומגיש בקשה.

<אריה מהרשק: אלברט מדבר על דבר מה קצת שונה.

<אריה מהרשק: הוא מדבר, אולי להיות יותר מפורש, אני יכול או לא?

<אריה מהרשק: מה אתה אומר?

עמרם מצנע: מצדי כן.

<אריה מהרשק: מדובר פה על ניסיון להביא תרומות למכללה והדבר נחסם מסיבות, נקרא לזה פוליטיות.

<אריה מהרשק: הוא גם רמז שהוא במקרה חבר ילדות של סיסו.

עמרם מצנע: אני הבנתי את הכול, את כל הרמזים.

<אריה מהרשק: יפה, מצוין.

עמרם מצנע: יש עכשיו אי שקט בתחום המרצים הזוטרים, בשם אחר זה נקרא מרצים מן החוץ, אתם במכללה אצלכם זה אישיו?

<אריה מהרשק: לא.

<אלברט סבן: תראה, עד לאחרונה יש קשר טוב בין המרצים מן החוץ, המרצים הזוטרים, והסגל הבכיר יותר ואני, כיושב ראש הוועד, גם מנסה לשפר את המצב הזה על ידי צירוף חברים לוועד מכל מיני תחומים ואנחנו מנסים לעשות את זה ועקרונית נכון להיום ישנה הבנה ואינטראקציה טובה בין הסגל הזוטר והבכיר יותר במכללה.

שמעון אוחיון: מה הוא היקף שעות ההוראה שנדרש מחבר סגל?

<אלברט סבן: 12 שעות.

שמעון אוחיון: כמו במכללות בדרך כלל.

<אריה מהרשק: ו-10 לפרופסור.

שמעון אוחיון: 10 לפרופסור, מדוע, כי הוא מה?

שמעון אוחיון: הוא בא כחוקר, או - - -

<אריה מהרשק: זה הסכם קיבוצי.

עמרם מצנע: אגב, ההסכמים המתבשלים עכשיו בין המרצים הזוטרים במכללת תל אביב-יפו ובשנקר, שהם כרגע במוקד העניין, זה על 14 שעות.

שמעון אוחיון: ברור.

שמעון אוחיון: זה כשנותנים לוות"ת לנהל את העניינים.

עמרם מצנע: מי אתה רוצה שינהל, אנחנו הפוליטיקאים?

שמעון אוחיון: לא, לא פוליטיקאים בקטע הזה.

שמעון אוחיון: ות"ת הוא רגולטור מאוד מאוד נוקשה בקטע הזה, אבל זה כבר סיפור אחר.

<אריה מהרשק: תודה רבה לאלברט.

שמעון אוחיון: רק רציתי להבין דבר אחד, אז איך אתם מסתדרים?

שמעון אוחיון: זאת אומרת - - -

<אריה מהרשק: בקושי.

שמעון אוחיון: לא, אתה אומר יש 19 מיליון שקלים עודף ואתם מחזיקים סגל שבעיקר בהוראה, אין לכם תקציב למחקר, האם יש לכם הכנסות נוספות מהוראה?

שמעון אוחיון: כלומר אם יש לכם קורסים ברמת אכלוס כזאת שמאפשרת לכם הכנסות אפילו רק משכר לימוד, שוות"ת לא מוסיף?

<אריה מהרשק: צביקה, בוא תענה על זה.

<צביקה קרני: לא, אין לנו דבר כזה.

<צביקה קרני: גם היחידה ללימודי תעודה, או לימודי חוץ, כמו שקוראים לזה במקומות אחרים, היא יחידה של אורט ישראל, אנחנו לא יכולים לקיים על פי האמנה - - -

שמעון אוחיון: לא יכולים לקיים את זה.

שמעון אוחיון: חלק גדול מהמכללות והאוניברסיטאות בימי שישי מלאים בכל מיני קבוצות של קורסים שמכניסות הרבה כספים, כי מכניסים לשם - - - טוב, זה נכון, מדעי החברה והרוח, זה לא אותו דבר כמו מדעים.

עמרם מצנע: המכינות הקדם אקדמיות מכניסות כסף.

שמעון אוחיון: אבל יותר הכסף נכנס בעיקר בתחומים של מדעי החברה והרוח, למשל אלה שמוכרים משפטים או מינהל עסקים לתואר שני לכל דכפין ושם הם גובים מהם טבין ותקילין, והם באים בצורה מרוכזת, תוך שנה, שנה וחצי, וות"ת אומר 'אני לא מתעסק עם זה, מה שאתה מרוויח זה שלך, תשלם ותעשה מה שאתה רוצה'.

שמעון אוחיון: ולחלק יש גם קופות צדדיות בגלל זה.

שמעון אוחיון: שאלתי אם גם לכם יש איזה היא קופה שאתם יכולים - - -

<אלי רז: יש לי רושם שקיבלתם כאן איזה שהיא תחושה שיש לנו עודפים.

<אלי רז: אז אולי נדגיש, זה לא עודפים, זה חיסכון ליום רע.

<אלי רז: זה חיסכון ליום סגריר.

שמעון אוחיון: אבל אתה קראת לזה כרית ביטחון.

<צביקה קרני: אין לי ספק שהסכום שאמרתי היה הרבה יותר קטן אם לא הייתה לנו בעיה עם התרומות, מכיוון שאנחנו מחזיקים את ה-10 מיליון, כפי שהוועד המנהל אמר, אין על מה לדבר.

<צביקה קרני: ה-10 מיליון האלה הם בעצם עתודות לאפשרות של בנייה, כי יש לנו בעיה קשה מאוד פה של אכלוס, אין לנו מקום , ממש אין לנו מקום.

<צביקה קרני: על מנת לבנות, כמו שסיפר אריה, אותו תורם שחזר בו אחרי הוא תרם רבע ממה שהוא התחייב, אז אנחנו השלמנו את זה בכספנו.

<צביקה קרני: לכן אנחנו מחזיקים יחסית יתרות גדולות לדברים האלה.

שמעון אוחיון: התקצוב של הוות"ת לגבי כל מיני מאטצ'ינג לגבי בנייה ופיתוח, מה הוא במכללות?

<צביקה קרני: בערך, פחות או יותר שליש.

<צביקה קרני: זה יכול להיות עד 40%.

<צביקה קרני: זה תלוי.

<צביקה קרני: הם מקצים את זה פר מטר, לפי מטר כיתה, מטר מסדרונות, לכל מטראז' יש להם תעריף.

<קריאה: וזה בתנאי שיש תורם.

<צביקה קרני: כן, בוודאי.

<יצחק רמות: עמרם, ראש העיר שלי לשעבר.

שמעון אוחיון: לא ידעתי שגרת בירוחם.

<יצחק רמות: אני מניח את הקלפים על השולחן.

<יצחק רמות: יש לי רושם שכולם כאן דורכים על זכוכיות ופה ולא נוגעים כל כך בנקודה - - -

עמרם מצנע: לא, אני אמרתי את זה בצורה ברורה, הביקור הזה לא נולד סתם.

עמרם מצנע: הוא נולד כתוצאה מכך שאני מעודכן בפרשייה שקשורה בקשר של המכללה עם אורט ישראל ועם הבעייתיות שיש בזה ועם העובדה שאין לכם רישיון קבע בכלל.

<אריה מהרשק: הכרה.

עמרם מצנע: הכרה, זה אין רישיון.

עמרם מצנע: אנחנו עומדים לערוך על זה דיון בוועדה, אז לקראת הדיון בוועדה חשבתי שטוב לבוא לראות.

עמרם מצנע: אין טעם לעשות פה את הדיון על הנושא, הוא ייעשה בוועדה, לנוכח עם ישראל.

עמרם מצנע: אבל חשבתי שלא נכון לדון במשהו שאפילו לא ראיתי איך הוא נראה ואיך אתם נראים ולכן יזמתי את הביקור הזה.

<אריה מהרשק: ועשית נכון, אתה התרשמת מהסטודנטים, מהדור הצעיר, הם היו הכי מרשימים.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: אז עכשיו אתה יכול להמשיך.

<יצחק רמות: אני הנציג של הספרנים, הלבורנטים, אנשי המחשוב, אנשי התחזוקה והגינון, אלה שמחזיקים פה את כל הפלטפורמה שלמעשה מאפשרת את ההישגים האלה, ואנחנו מחזיקים את הפלטפורמה הזאת ברמה הגבוהה ביותר האפשרית.

<יצחק רמות: יש פה אנשים מצוינים, לדוגמה, אני מעיד על עיסתי, הספרייה מאוד מתקדמת, במשך השנתיים האחרונות עברנו ממצב של 100,000 פריטים על המדפים ל-200,000 פריטים כש-100,000 הם כבר בדיגיטלי ונגישים מכל מקום, בכל שטחי ההנדסה שבהם אנחנו עוסקים.

<יצחק רמות: האנשים עושים פה עבודת קודש כדי להעמיד כאן מכללה מהשורה הראשונה.

<יצחק רמות: אנחנו נחשבים, אני רואה על פי המוניטין שלנו, למכללה מובילה.

<יצחק רמות: האוניברסיטאות נמצאות איתנו בקשר, גם בעניינים מקצועיים, וכמו שאנחנו לומדים מהם הם לומדים מאיתנו.

<יצחק רמות: עכשיו אני אעבור לקטע שלי כיושב ראש הוועד המנהלי.

<יצחק רמות: אנחנו עושים דברים כפי שעושים ביתר המוסדות להשכלה גבוהה.

<יצחק רמות: אנחנו נמצאים פה במצב של תקרת זכוכית, אנחנו לא מסוגלים להתרומם מסיבות שונות, ההרכב של המוסדות המנהלים שלנו קובע לנו כל מיני דברים עד כדי כך שבניגוד לכל אתיקה יורדות הוראות לרמת המוסדות המנהלים אל רמת התפעול ומנהלים אותנו מלמעלה ממש ברמה היומיומית.

עמרם מצנע: אבל לא הבנתי, מה זה שונה מכל גוף ארגוני אחר, שהמנהלים מורידים למטה הוראות?

<יצחק רמות: המנהלים כן, ההנהלה כן, אבל השאלה היא אם מתוך הוועד המנהל, אם מתוך חבר הנאמנים, צריכים לנהל אותנו.

עמרם מצנע: תהיה יותר קונקרטי.

<יצחק רמות: למשל כשהוועד מנהל משא ומתן מול ההנהלה שלו על הסכם קיבוצי, על תנאים, ומגיעים להבנות משותפות, ההנהלה מסכימה איתנו עין בעין ואז מגיעים אל הוועד המנהל ששוקל האם ההישגים האלה הם על פי האינטרס של גוף אחר, ואז כשמסתבר שזה על פי האינטרס של גוף אחר אנחנו לא מקבלים את זה.

<קריאה: לחמה אתה צועד על זכוכיות?

<קריאה: תגיד מה זה הגף.

עמרם מצנע: הגוף האחר זה אורט.

<יצחק רמות: אורט, נכון.

<יצחק רמות: זאת אומרת ההסכם הקיבוצי של אורט הוא מבחינתנו תקרת הזכוכית להישגים שלנו.

עמרם מצנע: ההסכם הקיבוצי של אורט, הרשת של בתי הספר התיכוניים שלה?

<יצחק רמות: כן, כדי שנשיג דברים אחרים אנחנו צריכים לעשות מה שנקרא שירקס, לקרוץ, להחביא, לסדר.

<יצחק רמות: אבל יש לנו מנהלים של גוף אחר שאומרים לנו מה לעשות.

<יצחק רמות: וזה רק דוגמה אחת קטנה מני רבות.

עמרם מצנע: אולי המנכ"ל יכול קצת להסביר מה הבעיה פה.

עמרם מצנע: כשאתם עושים הסכם עבודה, בין אם זה עם המרצים או עם הסגל המנהלי - - -

<שמעון הקר: יש נושאים שבאה דרישה מקרב ציבור עובדי המינהל בהסכם הקיבוצי, אנחנו צריכים לאשר אותם בוועד המנהל, כמקובל בכל המוסדות.

עמרם מצנע: הסכם קיבוצי של המכללה הזו.

<שמעון הקר: המכללה האקדמית, רוב עובדי המינהל עבדו באורט ישראל עד 2006.

<שמעון הקר: ב-2006 הם עברו להיות עובדי המכללה האקדמית.

<שמעון הקר: עובדי המינהל סחבו איתם את ההסכם הקיבוצי של אורט ישראל ועל בסיס ההסכם הקיבוצי תוספות ותוספות נבנה ההסכם הקיבוצי של עובדי המינהל במכללה הזאת.

<שמעון הקר: זאת אומרת הבסיס היה של אורט ישראל.

<שמעון הקר: כאשר יש סוגיות מסוימות שיש להן השלכות לגבי אורט ישראל ועובדי המינהל באורט ישראל אנחנו לפעמים נתקלים בהתנגדויות ולא מאושרים לנו נושאים מסוימים שלא מקובלים בהסכם הקיבוצי של אורט ישראל.

עמרם מצנע: זאת אומרת יש לכם נכונות לתת איזה הטבה מסוימת - - -

<שמעון הקר: כן, ואז אומרים לנו ש - - -

עמרם מצנע: ואז אומרים לכם לא, כי זה עלול להשליך על עובד המנהלה בבית ספר אורט בירוחם.

<שמעון הקר: נכון.

עמרם מצנע: אוקיי, הבנתי.

<אריה מהרשק: אבל רגע, בעברית פשוטה, מה ששמעון כרגע אמר זה שאין לגוף האקדמי הזה עצמאות.

עמרם מצנע: ברור, הבנתי.

<יצחק רמות: אין טעם להמשיך להרחיב.

עמרם מצנע: לא, אני חושב שהדברים ברורים.

<יצחק רמות: אני חושב שבזה אני יכול לשים נקודה, אני חושב שדברים יתפתחו הלאה בדיונים.

<יצחק רמות: אני רוצה לומר שהיו לי הזדמנויות להיפגש עם מנכ"ל אורט.

<יצחק רמות: באחת הפעמים הגעתי עם יושב ראש הוועד של הסגל האקדמי הקודם, ד"ר דוד אלפרשטיין, לפניו.

<יצחק רמות: אני לא אשכח את היום שבו ביקשתי להגיע איתו להידברות, משום שבתהליך שקורה לאחרונה שבו נבחנים העניינים של המוסדות המנהלים לקח אורט החלטות חד צדדיות ודורש את פיצול גוף העובדים פה, באופן חד צדדי, רוצה לצבוע פה שטחים במכללה וגורם לסגל פה, האקדמי והמנהלי, לסביבת עבודה הרבה יותר צרה, לחוצה, בעייתית.

<יצחק רמות: ניסיתי להידבר איתו, למרות שמבחינה חוקית הוא לא המעביד שלי.

<יצחק רמות: התשובה שלו הייתה 'אם אתם לא תבינו', יש לי את הדברים באסמכתא, 'אם אתם לא תבינו שאתם המכללה שלי, תוך שלוש-ארבע שנים אני אזרוק אתכם מהבניינים שלי ואני לא אתן לכם יותר להמשיך לעבוד כאן'.

<יצחק רמות: קשה לי מאוד לעמוד מול גוף כזה שהיה צריך להיות באגודת הידידים והתומכים שלנו, של המכללה, שממנו אנחנו יצאנו, שהוא היה יכול להרוויח כל כך הרבה מהאיכות שלנו, מהמותגיות שלנו במקום הנכון, ולא ליצור מצב שבו הוא מפתח בתוך המקום הזה על חשבוננו לחלוטין בית ספר להנדסאים, מכללה טכנולוגית שמשתמשת בלוגו שלנו, שמפרסמת על הפלטפורמה שלנו ומושכת תלמידים לרמה שאנחנו לא מסוגלים להתמודד איתה, וכל זה מתוך ההתייחסות הזאת.

שמעון אוחיון: אז מה אתה אומר, חלק מהבניינים כן שייכים לאורט?

<יצחק רמות: אני אשאל מה זאת אומרת שייכים.

<יצחק רמות: על פי ההנחיות של המועצה להשכלה גבוהה המוסד האקדמי בקמפוס הוא בעל המשילות, כדי למצק את החשיבות שלו לפעול.

<יצחק רמות: לפי האמנה, עד כמה שאני יודע, ויתקנו אותי אנשי ההנהלה, לפי האמנה אנחנו אמורים לפעול בבניינים האלה כבתוך שלנו לחלוטין, תוך כדי כך שאנחנו לא משלמים בכלל לאורט שכר דירה עליהם.

שמעון אוחיון: אמנה בין מי למי?

<יצחק רמות: בין אורט לבין המכללה האקדמית.

<קריאה: אפשר להגיד משהו?

<יצחק רמות: אני אשלים ותדייק?

<יצחק רמות: מה שקורה הוא כך, למרות התובנה שאנחנו זקוקים לשטחים האלה והוות"ת תומך בעובדה שאנחנו יכולים לפעול בהם במלוא היקפם, אורט לוחץ לצבוע את השטחים כאן בתואנה שאנחנו שייכים לו והבניינים שייכים לו ולכן נאלצנו לוותר על הקמפוס העירוני, אנחנו נאלצים לוותר על בניין מסוים שנקרא פה בניין D, ומה שקורה הוא כך, יום אחד מתקשרת אליי אחת העובדות, או מדברת איתי אחת העובדות ואומרת 'תשמע, הייתי צריכה להרים מבחן', אז אמרה לי האחראית על החדרים, 'אני לא יכולה, אין לי מקום בשבילך', אז אמרתי לה 'למה?

<יצחק רמות: בקמפוס העירוני יש כיתות ריקות, אני לא יכולה להשתמש?

<יצחק רמות: ' אז היא אומרת 'אי אפשר, זה צבוע לבית הספר להנדסאים'.

<יצחק רמות: מצאו לה בסופו של דבר חדר, באמצע המבחן נכנסו סטודנטים אחרים שניסו להשתמש בחדר הזה גם כן.

<יצחק רמות: יש כל מיני הבנות - - -

שמעון אוחיון: ואיך אתה רואה את מערכת ה - - -

עמרם מצנע: שמעון, שמעון - - -

שמעון אוחיון: אני רוצה להבין את הרקע.

עמרם מצנע: שמעון, אני אסביר לך את זה בנפרד.

עמרם מצנע: אני עם שתי הרגליים בפנים.

עמרם מצנע: אספתי הרבה אינפורמציה ואנחנו נעשה על זה דיון אצלנו.

עמרם מצנע: אתה לא תצליח, אפילו לא בחצי שעה, להכיל את כל ה - - - יש בעיה, כל המכללות בארץ בקעו, יצאו מתוך בעלות מסוימת.

עמרם מצנע: ברגע שהם רצו לקבל הכרה מל"גית ותקצוב ות"תי הן היו אמורות לעבור למבנה ארגוני שבו ההנהלה היא סוברנית, המבנים והקרקע שייכים למכללה ואין גוף כלשהו, לא גם אלה שייסדו את המקום, והבעלות הקודמת, שיכולים להיות בעלי השפעה, לא כלכלית, לא תקציבית, לא נדל"נית ולא אקדמית.

שמעון אוחיון: לא, יכול להיות - - -

עמרם מצנע: רגע, תן לי להשלים לך.

עמרם מצנע: הנהלים, לא האמנה, הנהלים קובעים שעד 20% מתוך מועצת המנהלים יכולים להיות נציגים של הבעלות - - -

<אריה מהרשק: לא, של כלל הגופים הציבוריים, לא רק של בעלות.

עמרם מצנע: אורט ובראודה, זה כבר כמה שנים טובות שהנושא הזה נמצא על השולחן, כולל ניסיון אפילו לעשות חקיקה שמחריגה רק את המוסד הזה, ולכן גם אין לו הכרה סופית, הוא עדיין - - -

<אריה מהרשק: קבועה.

עמרם מצנע: סופית, קבועה.

<אריה מהרשק: שתסתיים באוגוסט הקרוב.

<אריה מהרשק: חברים, אנחנו עומדים באיום.

עמרם מצנע: אני יודע, אתם עומדים בהחלט באיום.

עמרם מצנע: כל שנה או כל כמה שנים הוא מחדש את זה ואנחנו על זה הולכים לדון.

עמרם מצנע: יש מגעים בין הוות"ת לבין אורט ישראל כדי להסדיר את המערכת, זה עולה על שרטון ולכן נמצאים היום בנקודת זמן מאוד קריטית בנושא הזה.

עמרם מצנע: אחת הבעיות שיש פה, חוץ מסיפור הבעלות, זה שבאותה חצר יושב מוסד, רק שזה בית ספר להנדסאים, שהוא איננו שייך למסלול האקדמי ויש פה בעיות קשות בנושא של כספים - - -

<אריה מהרשק: הוא מנוהל על ידי המוסד האקדמי.

עמרם מצנע: והוא נהנה מבחינה מנהלית לשירותים.

עמרם מצנע: האם צריכים לשלם על שירותים, לא צריכים, כמה צריכים לשלם, שכר דירה.

עמרם מצנע: בקיצור סיפור שלם - - -

<אריה מהרשק: אנדרלמוסיה.

עמרם מצנע: שמחייב הסדר ואנחנו הולכים להתערב בזה.

<אריה מהרשק: מצוין.

עמרם מצנע: אני מציע שנצא לסיור.

<אריה מהרשק: נצא לסיור, אבל לפני כן אני רוצה להגיד משפט אחד לגבי בעלות.

<אריה מהרשק: כשאתה מדבר על בעלות אתה מתכוון שמישהו שילם עבור הנכס.

<אריה מהרשק: תסתכל פה על הקירות, על הקירות האלה אתה רואה מי שילם עבור המכללה.

עמרם מצנע: ברקע יש עוד דבר שאני לא יודע אם אתה מכיר אותו, יש אורט העולמי ואורט ישראל.

עמרם מצנע: פעם זה היה משהו אחד.

עמרם מצנע: אורט עולמי ואורט ישראל נפרדו, מה שנקרא גירושים קשים, עם מערכת משפטית וכדומה.

עמרם מצנע: וגם אורט הבינלאומי, יש לו היום עניין והוא תובע את הקשר שלו למקום הזה, כי הוא זה ש - - -

<אריה מהרשק: מימן אותו.

<אריה מהרשק: הוא זה שמימן אותו.

עמרם מצנע: עוד פעם, הטענה, אני לא יודע אם היא נכונה או לא נכונה, זה לא משנה כרגע לצורך העניין.

עמרם מצנע: בעצם מה זה בעלות?

עמרם מצנע: בתרומות בנו פה את כל הבניינים.

עמרם מצנע: בקיצור שמח.

<אריה מהרשק: נצא לסיור.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: (בסיור)

<מיכאל רגב: שלום לחברי ועדת החינוך והספורט של הכנסת, האורחים האחרים מרשת אורט, אורחים נוספים.

<מיכאל רגב: המקום הזה הוא מעבדה למחקר בתחום שלצערנו בארץ הולך ודועך, תחום העיבוד השבבי ותהליכי הייצור.

<מיכאל רגב: אנחנו זיהינו גם מהיותנו מוכווני תעשייה, איזה שהוא ואקום שנוצר בארץ בתחום הייצור פרופר, על אף שבעולם הפעילות שוקקת חיים.

<מיכאל רגב: גופי תעשייה זקוקים לאותו גב אקדמי שהיה להם פעם והיום כבר לא כל כך באופנה ולכן בשיתוף פעולה ובתרומה כספית אדמיניסטרטיבית וטכנית של ישקר הוקם המקום הזה ויצא לדרכו.

<מיכאל רגב: מה שאנחנו רואים כאן זה מחרטת CNC, כרסומת CNC ועוד כרסומת אחת שנקנתה מכספי המחלקה.

<מיכאל רגב: כרגע יש לנו התקשרות בת שלוש שנים עם ישקר, ישקר מזרימה לכאן פרויקטים, העמידה לרשותנו טכנאי שלה, במקביל אנחנו גייסנו שני חברי סגל, שזה הולך והופך לתחום ההתמחות שלהם, והנדסאי שלנו שלומד להפעיל את הציוד ולאט לאט כבר שולט בו באופן עצמאי.

<אריה מהרשק: מיכאל, מה יהיה הסוף?

<מיכאל רגב: בסופו של דבר מה שאנחנו מקווים להתקין כאן זה מרכז לאומי, או לפחות אזורי, לחקר תהליכי ייצור.

<מיכאל רגב: יש לנו כבר ניצנים של שיתופי פעולה עם מספר מפעלים נוספים בסביבה מעבר לישקר.

<מיכאל רגב: כאמור אנחנו מקווים להיכנס למשבצת הזאת בקנה מידה ארצי, כי הצורך קיים.

<מיכאל רגב: השילוב של סטודנטים בפעילות, דיברתי על פעילות מחקרית ועל חברי סגל, אנחנו כחברי סגל מחויבים בביצוע מחקר ובפרסום תוצאות המחקר שלנו, ההשתלבות של סטודנטים תהיה ברמות שונות.

<מיכאל רגב: קודם כל כעבודות סטודנט, במקום שמירות וחלוקת פיצות.

<מיכאל רגב: דבר שני יש לנו את המרכיב הייחודי שלנו, של ההתנסות בתעשייה, המקום הזה יוכל לשמש להתנסות משולבת עם ישקר ואחרים בהנחיית חברי סגל, ותכנית לטווח מעט יותר רחוק זו תכנית התואר השני שלנו, שהמקום הזה הופך להיות המיינסטרים שלה.

עמרם מצנע: תן לי דוגמה למחקר בתחום תהליכי הייצור.

<מיכאל רגב: למשל מחקר שכרגע, אני עוד לא יודע אם אפשר לכנות אותו מחקר, אבל הוא המשך של מחקר שרץ כאן, חיזוי אורך חיים של כלי שיבוב.

<מיכאל רגב: כלי שיבוב עובד 20 שעות, 30 שעות, כדי לחזות - - -

עמרם מצנע: של הסכין עצמה?

<מיכאל רגב: כן, הסכין.

<מיכאל רגב: אתה יכול לראות דוגמאות - - -

עמרם מצנע: אני יודע מה זה.

<מיכאל רגב: כשישקר מפתחת כלי אחד הפרמטרים החשובים זה אורך החיים של הכלי, היא צריכה לעשות הרבה ניסויים במעבדה שלה.

<מיכאל רגב: אנחנו סיפקנו לישקר אלגוריתם שמאפשר לה, וזו הייתה אגב עבודה משותפת של המחלקה שלנו והמחלקה להנדסת תוכנה, לקצר את משך הניסויים האלה.

<מיכאל רגב: זה הרבה מאוד כסף, חיסכון כספי גדול מאוד.

<מיכאל רגב: מחקר נוסף שרץ כאן כרגע, חקירה של שבבים שמתפתחים תוך עיבוד מתכות שונות, סגסוגות שונות, חקירה של הגיאומטריה של השבבים.

<מיכאל רגב: השבב הוא אחת הבעיות המרכזיות שעליהן צריך לתת את הדעת בשעת תכנון כלי שיבוב.

עמרם מצנע: השאלה מה עושים איתו?

עמרם מצנע: מה השאלה?

<מיכאל רגב: אל"ף, שהוא לא יפריע לך, שהוא לא יגרום לבלאי מואץ בכלי, שהוא לא יאט את תהליך הייצור.

<מיכאל רגב: מחקר נוסף שרץ כאן במקום הזה לא במסגרת ישקר היה תהליך ריתוך ייחודי לסגסוגות מסוימות.

עמרם מצנע: אבל, תגיד לי, זה קצת פחות מחקר אקדמי ויותר מחקר יישומי.

<מיכאל רגב: נכון.

עמרם מצנע: זו בעצם חברה שמייצרת מכונות כאלה והיא צריכה למצוא את הדרך שהמכונה תהיה יעילה.

<מיכאל רגב: נכון.

<מיכאל רגב: היא צריכה למצוא את הדרך, אבל נכון להיום מה שנוצר בתחומים האלה זה שמציאת הדרך היא בשיטות של trial and error ובאיזה שהוא מקום החברות האלה חשות את הצורך בגב אקדמי.

<מיכאל רגב: זה נכון שזה לא מחקר בסיסי, אבל זה באיזה שהוא מקום באמצע, בין מחקר בסיסי צרוף לבין trial and error.

<אריה מהרשק: מה זה רע מחקר יישומי?

עמרם מצנע: לא, זה לא רע, אבל למחקר יישומי אתה יכול למצוא מקורות מימון בתעשייה, כי לתעשייה יש ערך בעניין.

עמרם מצנע: האוניברסיטאות בדרך כלל, רובן, מתעסקות במחקר בסיסי.

<מיכאל רגב: וזו בדיוק הנישה שאנחנו מדברים עליה.

עמרם מצנע: לא, בסדר, אני לא אומר שלא, אבל אז אתה יכול ללכת לתעשייה, להגיד 'תראו, אני - - -

<מיכאל רגב: נכון.

עמרם מצנע: אנחנו נוזיל לכם - - -

<מיכאל רגב: בהחלט, בהחלט.

<אריה מהרשק: זה, אגב, בדיוק מה שקורה.

<קריאה: זה מה שהוא אמר לי, התהליך שהם רואים שיהיה זה שהאוניברסיטאות יילכו למחקר תיאורטי והמכללות יילכו למחקרים יישומיים.

<אריה מהרשק: רובוטיקה?

עמרם מצנע: לא, אני מוכרח לזוז.

עמרם מצנע: אני גם מכיר, הייתי בישקר לא מעט פעמים, לראות שם את כל הרובוטים הנוסעים האלה.

<מיכאל רגב: מדובר על רובוטים בעלי יישומים ביטחוניים.

<אריה מהרשק: לא משנה, הוא מכיר את זה.

<מיכאל רגב: לשיקול דעתכם.

עמרם מצנע: פשוט התעכבנו קצת בדיבורים.

עמרם מצנע: בכל מקרה תודה רבה.

<מיכאל רגב: תודה לכם.