ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 222, 2014-07-15 14:00

עדי קול: שלום, צהריים טובים, אני שמחה לפתוח את הישיבה בנושא: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76) (איסור פרסום פרטים מזהים בהליך שבו נחשף מידע רפואי), התשע"ד-2014 – הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

עדי קול: אנחנו ממשיכים דיון שקיימנו לא מזמן, בהמשכו היתה סוגיה שהייתם צריכים לחזור אלינו לגביה, ויש לנו נוסח חדש.

עדי קול: לפני כן, האם מישהו רוצה רשות דיבור לגבי החוק?

<דן חי: שלום, שמי עורך-דין דן חי, אני נציג הפורום החברתי לזכויות אדם של לשכת עורכי-הדין והגשנו דף עם הערה.

<דן חי: כמובן שאנחנו בעד ההצעה ומברכים עליה, ההבדל היחיד שישנו בין ההצעה שאנחנו הגשנו הוא שהאיסור היה על-פי בקשה ולא יהיה אוטומטי, ואני רוצה להסביר למה.

<דן חי: למעשה, האיזון שקבוע בחוק היום, בסעיף 70ד, בין הזכות לפרטיות לבין הזכות לפרטיות המשפט, מדבר על זה שרק במקרים של פגיעה חמורה תהיה אפשרות לבקש לאסור את הפרסום.

<דן חי: השינויים שעברו, מבחינה טכנולוגית, מאז שהתקבל הסעיף הזה ועד היום גרמו למה שכולנו יודעים, שהיום אפשר בחיפוש פשוט בגוגל להגיע לפרטים שפעם היו קבורים, אנחנו רואים תמיד, בספרים הכחולים שאף אחד לא פותח אותם סתם כך; היו פותחים רק לחפש דברים נקודתיים.

<דן חי: ולכן, אין ספק שהתיקון הזה חשוב.

<דן חי: השאלה היא איך ואיפה צריך להעמיד את האיזון בין הזכות לפרטיות ופומביות המשפט, וזאת בעצם השאלה שהיום על הפרק בכל מה שקשור לנגזרת הקטנה שקשורה לזכות של אדם שהפרטים הרפואיים עליו לא ייחשפו.

<דן חי: בשביל הגילוי הנאות: אני חבר בוועדת אנגלרד שאמורה להמליץ על תיקון מקיף בחוק שעוסק בסוגיה הזאת.

<דן חי: בראייה כוללת של הדברים, הוויכוח הוא אם לעשות איסור גורף של פרטים שיוגדרו בחוק.

<דן חי: עכשיו אנחנו מדברים על פרטים רפואיים, אבל הלאה יהיו פרטים של - - - חופש המידע, תנאי ההשתכרות שלו, ופסקי דין פליליים שמעלים הרבה מאוד שאלות, וכן הלאה.

<דן חי: ולכן אני חושב שצריך להסתכל על האיזון שאנחנו יוצרים היום בכל מה שקשור לפרטים רפואיים במכלול הכולל של האיזונים.

<דן חי: כשבאים לקבוע איזון, האיזון צריך להיות, מצד אחד, מידתי.

<דן חי: אני תמיד מדבר פה מטעם הלשכה על הזכות לפרטיות ותמיד נלחם בפגיעה בזכות, והנה פתאום אני מוצא את עצמי קצת מהכיוון השני, כי אני חושב שגם להשתמש בזכות לפרטיות במקום שלא צריך, בסופו של דבר, יפגע בזכות.

<דן חי: כי יבואו ויגידו בצדק: הנה, תיקנו את החוק, נתנו שם זכות גורפת, ותראו לאן הלכנו; כל פסקי הדין שעוסקים בנזקי גוף, הם כמו פסקי בענייני משפחה, אף אחד לא יודע מה היה שם, אף אחד לא יודע מה קרה שם, וזה יוצר בעייתיות גם בעבודה, גם בפומביות המשפט, וגם ביכולת של עורך-דין שפעיל בתחום לדעת ולאזן דברים ולדעת היכן כן והיכן לא.

<דן חי: וזה יוצר בעייתיות גם במערכת; אני יודע שזה גורם לאיסור גורף, גם אם אתה אומר: נמחק רק שמות, רק את הפרט הזה, זה הופך להיות איסור גורף לגמרי.

<דן חי: יש פה נציגה מהנהלת בתי-המשפט והיא תוכל להסביר איך האיסורים האלה יבואו אחר-כך לידי ביטוי מבחינה טכנולוגית.

<דן חי: לכן, כשאנחנו רוצים לקבוע את עיקר האיזון, בכלל, בכל הדברים האחרים, הנכון היה, לטעמי, למחוק מילה אחת בחוק, מילה שמופיעה בסעיף 70ד והיא המילה: "חמורה".

<דן חי: זאת אומרת, לומר שכל פגיעה בפרטיות תהיה כזאת שתצדיק ותאפשר לבית-המשפט לתת החלטה שפרטים חסויים – לפי שיקול דעתו הוא יכול להחליט שרק השמות, הוא יכול להחליט שכל פסק הדין, יכול להגיד שפרטי מסוימים בפסק הדין, לפי שיקול דעתו, כמו שזה היום, רק שהיום המדד הוא פגיעה חמורה.

<דן חי: ואני חושב שבכך נשיג איזון ראוי יותר.

<דן חי: כי יש המון מקרים של נזקי גוף שאין בהם שום פגיעה בפרטיות – אדם נפצע באצבע, יש לו צלקת ביד – דברים שסעיף 6 לחוק הגנת הפרטיות קורא להם: מעשה של מה בכך, דברים שהחוק לא נועד להגן עליהם.

<דן חי: ברגע שנקבע איסור גורף כזה, אנחנו נפסיד את מה שרצינו להרוויח כי בגלגול הזמן נמצא את עצמנו יושבים פה עם הצעה הפוכה.

<דן חי: לכן אני חושב שנכון היה לעשות את ההצעה מידתית.

<דן חי: זה גם עולה עם הפסיקה האחרונה שניתנה בתחום, שמאוד הולכת בעד הזכות לתת צווים במקרים שבהם יש פגיעה בפרטיות.

<דן חי: אם קוראים את פסקי הדין, אפשר להתווכח אם זה במקרים של פגיעה חמורה, ולפעמים נראה שאפילו על פגיעה לא חמורה נתנו צווי איסור.

<דן חי: לכן אני חושב שאם נאפשר את זה בצורה של בקשה לבתי-משפט, לאט-לאט תהיה הלכה ברורה בעניין, ואני חושב שזה יהיה האיזון הנכון יותר.

עדי קול: תודה.

עדי קול: עוד מישהו רוצה להביע את עמדתו?

עדי קול: בבקשה.

<יאיר קורן: יאיר קורן, מנהל רשת ב'.

<יאיר קורן: אני בא לפה עם נימוקים של עיתונות, לא נימוקים משפטיים.

<יאיר קורן: נראה לי שזה לא תקין במדינה דמוקרטית שהכלל יהיה איסור הפרסום.

<יאיר קורן: מי שרוצה לאסור, שיבוא ויבקש מבית-המשפט.

<יאיר קורן: זה בקשר לסעיף הראשון.

<יאיר קורן: בקשר לסעיף השני, בית-המשפט יכול לאסור ובלבד שלא תהיה פגיעה בעניין הציבורי במידע הזה.

<יאיר קורן: וזה יכול להיות מנָהָג אוטובוס ועד ראש הממשלה או נשיא המדינה.

<יאיר קורן: עוד דבר – יש את חוק הגנת הפרטיות שממילא אוסר לפרסם מצב רפואי של אדם אם אין בכך עניין ציבורי, ואני חושב שזה נעשה גם בארץ; חובה על אנשי ציבור לפרסם מידע על מצב בריאותם.

<יאיר קורן: אני חושב שראש הממשלה עושה את זה, ועוד אישים עושים את זה.

עדי קול: אתם מצטרפים אלינו לדיון שכבר קיימנו, וההכרעה הערכית, לפחות מבחינת הדיאלוג שלנו, כבר התבצעה – במקרה של נזקי גוף, להחליף את הנטל ולא להטיל אותו על הצדדים, או על צד במקרה הזה.

עדי קול: שמענו את הדברים שלכם, ובכל זאת הגענו לנוסח שאנחנו חושבים שמאזן את האיזון הראוי, אז נעבור להקראה.

עדי קול: אורי, יש לך דברים לומר?

אורי מקלב: קורן, אנחנו לא מדברים על מהלך רפואי - - -

עדי קול: לא על מצב רפואי.

עדי קול: מדברים על פסקי דין.

אורי מקלב: מדברים כאן על פסקי דין בעקבות תביעה.

אורי מקלב: לא מדברים כאן על לא לפרסם מידע רפואי - - - יש תביעה של אחד שנפגע בפגיעה כזו או אחרת, והוא תבע את חברת "אגד" בעקבות נפילה שלו בתוך האוטובוס, ונחשפים כל מיני דברים שהוא חושף.

אורי מקלב: על זה מבקשים לא לחשוף את הזהות שלו.

אורי מקלב: ובתקשורת זה יכול לבוא לידי ביטוי ולידי מבחן.

אורי מקלב: יכול להיות שעצם העניין, עצם הפסיקה, שנקבעו 200,000 שקל בעקבות נפילה באוטובוס בקו זה – אבל לא יהיה השם שלו.

עדי קול: רק לא את השם ואת תעודת הזהות שלו – הפרטים המזהים.

עדי קול: הפסיקה תהיה מפורסמת.

אורי מקלב: הטענה שלהם היא טענה יותר מקצועית, והם אומרים: אנחנו לא יכולים ללמוד מתוך פסקי הדין.

אורי מקלב: על אף שאני חושב שאתם יכולים ללמוד, אבל השמות הם לא האישיו כאן.

אורי מקלב: אפילו הגיל יכול להיות, אם מדובר בתובע מבוגר או צעיר, אם ילד שנפגע, או ילד שנקטעה לו האצבע.

אורי מקלב: אבל מעבר לזה, לא שכנעת.

אורי מקלב: ותמיד, בכל דבר יש גם צד שני.

אורי מקלב: אבל מנגד יש תמיד את הגנת הפרטיות, שבכל איזון יש לה הרבה יותר ערך, ותמיד הנטייה היא לכיוון הזה.

עדי קול: ברגע שאנחנו מטילים את הנטל ובקשה של צווים אנחנו מטילים את הנטל על הנפגע, ושוב אנחנו משאירים את אותה בעיה.

עדי קול: הבעיה המרכזית שדיברנו עליה היא בעיה של חברות הביטוח שסוחטות היום את הצדדים, שאומרות: כדאי לכם להתפשר, אל תגיעו לבית-המשפט, כי ביום שזה יתפרסם זה יהיה בכל מקום וזה יהיה באינטרנט, וכולם ידעו מה עובר עליכם.

אורי מקלב: שזה יפריע לכם בעבודה וזה יפריע לכם בעוד - - -

<דן חי: לא נכנסנו לזה בהערות שלנו – היום אני מבין שהדיון שאת מדברת עליו היה דיון לפני קריאה ראשונה, כי זו מהפכה שלמה.

<דן חי: אבל אני חושב שחיסיון של שם ותעודת זהות לא תמיד מספק את המטרה לשמה התכוונו.

<דן חי: כי לפעמים מהנתונים האחרים אפשר לדעת במי מדובר: מועד התאונה, סוג הפציעה.

<דן חי: נכון שיש אחר-כך את הסעיף בהמשך, אבל השאלה היא אם זה הרמטי או לא.

<דן חי: אבל בזה היה צריך לדון בקריאה ראשונה.

<דורית ואג: אנחנו כבר בקריאה שנייה ושלישית.

<דן חי: אני יודע.

<דן חי: רק להעיר הערה לגבי מה שאמר הנציג של קול ישראל: פעם היתה הצעה שטיפול נכון בכל ההיבטים האלה הוא טיפול בסעיף 13(7) לחוק איסור לשון הרע, שחוק הגנת הפרטיות אימץ אותו, שאומר שאם אתה מפרסם דיווח נכון והוגן על פסק דין, או על מה שקשור בכלל להליכים משפטיים, זה מוגן.

<דן חי: אתה יכול לצמצם שם את ההגנה ולהגיד: אם יש בפרסום הזה פגיעה בפרטיות, אז זה לא יהיה מוגן.

עדי קול: אני מניחה שבחלק מהדברים האלה דנתם בוועדת אנגלרד, ואחת הסיבות שבגינה העברנו את החוק הזה מהר היא כדי לזרז אתכם עם הוועדה - -

<דן חי: טוב, זה לא תלוי רק בי.

עדי קול: - - כדי לעשות את הצעד הזה, כי אתם יושבים על המדוכה כבר זמן, ואנחנו רוצים שההגנה הזאת כבר תצא לדרך גם אם היא חלקית כרגע ולא היתה מקיפה, כדי להגיד לוועדת אנגלרד: אוצו.

<דן חי: לזה אני מצטרף.

עדי קול: תרצה אולי להקריא את הנוסח, בבקשה?

אלעזר שטרן: "חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 76) (איסור פרסום פרטים מזהים בהליך שבו נחשף מידע רפואי), התשע"ד–2014

אלעזר שטרן: רק הערה ניסוחית: הביטוי "לרבות בערעור" הוא לא ביטוי מוצלח כל-כך מבחינה ניסוחית, כי בערעור אותו אדם הוא לא תובע.

אלעזר שטרן: בערעור, אדם הוא מערער או משיב.

אלעזר שטרן: לכן בהתייעצות עם מנסחת החוק, אנחנו ננסח את זה בצורה שונה מעט.

אברהם מיכאלי: למה צריך לכתוב: "לרבות"?

אברהם מיכאלי: למה לא מובן שהליך משפטי כולל ערעור?

אלעזר שטרן: כדי להסיר ספק, אפשר לכתוב בסיפה של הסעיף שההוראה הזאת תחול גם בהליכי ערעור.

<דן חי: יש לי הצעה אחרת: במקום "בתובענה", תכתוב: "בהליך משפטי".

אלעזר שטרן: אני לא יודע איזה נוסח אתה מחזיק, אבל בנוסח שפורסם אתמול באתר הוועדה לא כתוב: "בתובענה".

אלעזר שטרן: כתוב: " לא יפרסם אדם שם או מספר זהות של בעל דין התובע פיצויים בשל נזקי גוף".

<דן חי: אז במקום "התובע" – "בהליך משפטי".

<קריאה: לא, אבל אנחנו לא רוצים שזה יהיה לכל הצדדים לדיון.

עדי קול: אה, נכון.

עדי קול: התיקון שלנו נעשה כי רצינו שזה יהיה צד אחד, ולא שני הצדדים.

אלעזר שטרן: אם אתה אומר: "בהליך משפטי" זה כולל גם את השם של חברת הביטוח.

אלעזר שטרן: לכן רצינו לצמצם את זה.

עדי קול: בדיוק.

עדי קול: זה היה הנוסח המקורי, ושינינו את זה כי רצינו לעשות צד אחד, כדי שנדע איזה חברות ביטוח.

<קריאה: אפשר לכתוב: "הנפגע בהליך משפטי".

עדי קול: התיקון של הנסחית מאפשר להוסיף את זה בסוף, נכון?

אלעזר שטרן: פשוט להוסיף את זה בסוף, כי הניסוח: "לרבות בערעור" הוא לא ניסוח כל-כך מדויק.

אורי מקלב: "בתביעה ובהליך משפטי" – אפשר את שני הדברים ביחד.

<קריאה: אז איך הנוסח?

אלעזר שטרן: אני אדבר אתכם אחרי זה, אבל בגדול, בסיפה נעשה נקודה-פסיק, ונאמר שההוראה תחול על אותו בעל דין גם במסגרת הליכי ערעור או משהו בסגנון הזה.

<שירי לנג: הערה אחרת לסעיף הזה – חשבנו להציע שיהיה כתוב בו גם: "בסעיף זה נזק גוף למעט עוגמת נפש", ואני אסביר.

<שירי לנג: יש לנו הרבה תביעות כספיות, תביעות בעילה חוזית, שבהן התובע תובע גם סכום – נמוך, גבוה, לא חשוב – כפיצוי בגין עוגמת נפש שנגרמה לו, ואני לא חושבת שהכּוונה של כולנו כאן היא שגם בהליכים האלה השם ומספר הזהות של התובע יחסו.

<שירי לנג: כרגע "נזק גוף" כולל, לפי הפסיקה, גם עוגמת נפש, ואנחנו חושבים שיש מקום להחריג את זה מהסעיף, ולקבוע שנזק גוף יהיה: "למעט עוגמת נפש".

<מורן פרוינד: חשוב לציין גם שההערה הזאת עלתה בעקבות דיונים שקיימנו בוועדת אנגלרד, וזו היתה הערה של יושב-הראש, של פרופסור אנגלרד.

עדי קול: לכתוב: "למעט עוגמת נפש"?

<שירי לנג: הוא ציין שהביטוי "תובענה לפיצויים בשל נזק גוף" תופס גם תובענה של עוגמת נפש.

עדי קול: אבל איזה נזק גוף יש בעוגמת נפש?

עדי קול: נזק נפשי?

<דורית ואג: היה לו מצב רוח רע, אז זה נזק.

<דן חי: יש הליך של נזקי גוף שאתה יכול לתבוע רק עוגמת נפש, אבל ההליך נקרא:

<דן חי: הליך של נזקי גוף.

<דן חי: כך זה נקרא במערכת.

<דן חי: עוגמת נפש על תאונה, למשל.

עדי קול: הבנתי.

אברהם מיכאלי: אין "עוגמת נפש".

אברהם מיכאלי: יש "כאב וסבל", ובפנים כלול הכול.

<דן חי: צודק.

עדי קול: ואם יש שם נזק גוף, אז למה שזה לא יפורסם בתחום הזה?

<שירי לנג: כי התוצאה תהיה שיש לנו הרבה תביעות חוזיות או תביעות כספיות שאין בהם נזק גוף של ממש, אבל הוא תובע גם פיצוי על הנזק שנגרם לו וגם על עוגמת נפש.

<דורית ואג: למשל, חיכה טכנאי 200 פעם, קיבל פיצוי, וביקש גם על עוגמת נפש.

אלעזר שטרן: אני לא בטוח אם צריך את זה, אבל לי כיועץ המשפטי אין התנגדות לכתוב דבר כזה.

<שירי לנג: מדובר פה באיסור פלילי וחשוב שהציבור ידע מה מותר ומה אסור.

<שירי לנג: אני מנסה להבהיר את זה.

עדי קול: בסדר, אז נוסיף את זה.

<שירי לנג: חשבנו להציע: "בסעיף זה נזק גוף למעט עוגמת נפש".

עדי קול: בסדר.

עדי קול: רוצה לקרוא את סעיף (2)?

אלעזר שטרן: ופה צריך להוסיף דבר שנשמט בטעות, את ההגדרה של מידע רפואי.

<מיכל גולד: אנחנו לא בטוחים שחייבים להוסיף את זה, זה ממילא סמכות של בית-משפט, ובית-משפט יכול - - - מידע רפואי.

<קריאות: אפשר לוותר.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: בכל מקרה, רק צריך להוסיף שזה יהיה: "בפרטיות של אחד מהם", כי המילים "של אחד מהם" מופיעות פעמיים בסעיף קטן (ד).

אלעזר שטרן: צריך להבהיר לאיזה מהם הכּוונה.

עדי קול: אוקי.

<פרץ סגל: אולי אפשר "גילוי" במקום "חשיפה", תבדוק גם את זה,

אלעזר שטרן: טוב, נבדוק.

<קריאה: אתה יכול לחזור על ההערה?

אלעזר שטרן: פשוט המילים "של אחד מהם" מופיעות פעמיים בסעיף קטן (ד), באמצע ובסיפה.

אלעזר שטרן: ואם את כותבת ככה, לא ברור איפה צריך להוסיף את זה.

אלעזר שטרן: אז פשוט צריך לכתוב שזה אחרי המילים: "בפרטיות של אחד מהם", שזה יהיה באמצע.

אלעזר שטרן: הבהרנו שזה שם.

<קריאה: אוקי.

עדי קול: אני רק אומרת שרציתי תשעה חודשים, והתפשרתי על שנה.

עדי קול: אני מזכירה את זה לפרוטוקול.

עדי קול: טוב, הנוסח מקובל?

עדי קול: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

עדי קול: חברי הכנסת, אתם מוכנים להצביע?

עדי קול: מי מחברי הכנסת בעד הצעת החוק?

אברהם מיכאלי: אני, אין לי ברירה אלא להסכים אתך.

אברהם מיכאלי: בעד הצעת החוק – פה אחד

עדי קול: פה אחד, בנוכחות שלושה חברי כנסת.

עדי קול: הצעת החוק אושרה לקריאה שנייה ושלישית, ותעבור להצבעה במליאה.

עדי קול: תודה רבה.

אברהם מיכאלי: גם דיבור וגם הסתייגויות הגשנו על מה?

<דורית ואג: למה הסתייגות אם אתה מבקש רשות דיבור?

אורי מקלב: אני מבקש רשות דיבור.

אורי מקלב: .

אלעזר שטרן: גם אתה, חבר הכנסת מיכאלי?

עדי קול: על מה תדברו?

אורי מקלב: כמה החוק הזה חשוב וכמה הוא טוב - - -

אברהם מיכאלי: מותר לי לרשום את נסים זאב לרשות דיבור?

אברהם מיכאלי: - - - <

עדי קול: אני סוגרת את הישיבה.

עדי קול: תודה לכולם.