הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 128, 2014-06-24 10:00

אמנון כהן: אני פותח את הדיון של הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

אמנון כהן: הנושא על סדר היום – בקשה לחוות-דעת מבקר המדינה.

אמנון כהן: על-פי סעיף 21, לחוק מבקר המדינה, בנושא אפליה לכאורה בתוכנית הקייטנות בבית-הספר של החופש הגדול.

אמנון כהן: אני גם ביקשתי ממבקר המדינה לבוא לדיון, הוא מרצה באיזה שהוא מקום כרגע, הוא יתלווה אלינו ברגע שהוא יסיים.

אמנון כהן: קשה היה לו לבטל, כי הוא כבר רשום במוזמנים בדוברים באותו כנס, אז איך שהוא יסיים – הוא יגיע.

אמנון כהן: אינני יודע מתי, אבל הוא יהיה, הוא ישתתף בדיון שלנו.

אמנון כהן: אז גם המבקר ישתתף, כי אנחנו יותר מאוחר מקבלים דו"ח של נציבות תלונות הציבור.

אמנון כהן: הנושא הזה הוא עקרוני וחשוב, ומבקר המדינה יגיע לכאן.

אמנון כהן: זה דיון המשך של דיון מהיר מהשבוע שעבר שבו השתתף השר, ביקשתי להכניס גם את הנושא הזה, שהשר ישמע שיש פה דיון מהיר ומספר חברי כנסת מוכשרים שפנו לנשיאות הכנסת והכנסתי את זה וחשבתי לתומי שדיון מהיר, האופי שלו, מעלים את הנושא ואם השר רואה שיש פה הצדקה, וביקשתי כיושב ראש ועדה, שתיעשה עבודת מטה, אולי תיבחן הסוגיה שוב, אולי השר ימצא פתרונות ואז מבחינת תפישת עולם, מבחינה אידיאולוגית, הוא אמר שתפקידו לחזק את החינוך הציבורי ממלכתי ומבחינתו, יש לו מקום שכל המגזרים האחרים יבואו לחינוך הממלכתי, גם מבחינת לימוד, גם מבחינת קייטנות.

אמנון כהן: זה לכאורה אג'נדה חשובה, אבל האג'נדה הזו לא צריכה לבוא על חשבון הילדים, על חשבון קייטנות.

אמנון כהן: זאת אומרת, אם יש לו תפישה מסוימת והוא רוצה להחדיר אותה, אז הוא יושב עם ראשי קהילות, עם ראשי קבוצות, כאשר הם גם מוגדרים בחוק כמוכר, מוכר שאינו רשמי, יש הגדרה בחוק שהם מקבלים תקציבים מהמדינה.

אמנון כהן: הוא לא יכול לא לתת.

אמנון כהן: יש פה חוק שצריכים לקיים אותו ואנחנו משתדלים כולנו, בתפקידים שלנו, שלא יהיו אפליות.

אמנון כהן: כל אחד מדבר על שוויון ונאורות ולתקן את העוול, דו"ח העוני מתפרסם עכשיו, ידבר על עוולות, נדבר על שבעה מיליארד שקל.

אמנון כהן: כי יש פה אפליה מובנית ואנחנו לא צריכים על-ידי החלטות שלנו, לבנות עוד אפליות.

אמנון כהן: פה אני רואה אפליה מובנית על גב הילדים ואנחנו לא רוצים להגיע לשם.

אמנון כהן: אני יכול להבין שר כמדיניות, יכול לבוא, ירצה לשנות ויש דברים שנעשים בהידברות ובעמידה בלוח הזמנים, באמות מידה.

אמנון כהן: כאן קבעתי דיון המשך, כי אני רואה פה על חשבון ילדים שבאותו בניין, כמו שציינו כאן חבריי, גרות משפחות שחלק מהילדים יזכו בקייטנות וחלק לא ומדובר דווקא באוכלוסיות הכי חלשות בחברה הישראלית ואנחנו לא רוצים להגיע לשם.

אמנון כהן: להפך, אנחנו רוצים לחזק, שתהיה התערות טובה יותר, חינוך יותר טוב.

אמנון כהן: הוא יכול לבוא ולהגיד לחינוך כזה או אחר שהוא רוצה שהם ילמדו תוכניות מסוימות, אז ניתן לכם יותר שעות, לעודד אותם, לא לכיוון השני, להרס.

אמנון כהן: כמובן, אנחנו רואים פה בנייה של אי-שוויון, בנייה ממש, בהחלטה הזאת יש בנייה של אי-שוויון, לא לדבר יפה שאנחנו נגד אפליות ונגד זה, פה יש בנייה ממשית לש אי-שוויון, פגיעה ואפליה בוטה בין קבוצות ולכן אנחנו מקיימים את הדיון הזה, כדי ללמוד את הסוגיה הזאת.

אמנון כהן: איך ייתכן שבמדינת ישראל, שר יכול ללכת לכיוון אחד.

אמנון כהן: זאת אומרת, אני הלכתי באופן קיצוני, כך אני זורק לכם, אנחנו מדינה דמוקרטית.

אמנון כהן: יכולה להיות קונסטלציה כזו שבכנסת הבאה חרדים יתאגדו כולם ויבקשו את תיק החינוך.

אמנון כהן: יבוא שר חינוך חרדי ויגיד – עכשיו אני רוצה שכולם ילמדו תורה.

אמנון כהן: מי שילמד תורה, יקבל תקציב, בבקשה, יש מקום במוסדות שלי.

אמנון כהן: כולם תבואו ללמוד תורה.

אמנון כהן: מי שילמד – בבקשה, יקבל תקציבים, יקבל קייטנות, יקבל דברים.

אמנון כהן: מי שלא ילמד, זו אחריות שלו, שיעשה מה שהוא רוצה.

אמנון כהן: או להפך, יש לנו פה מגזר ערבי, מוכשרים מאוד, בפעם הבאה הם מתאגדים, מקבלים מנדטים מכובדים, ודורשים תיק חינוך בלבד, לא רוצים משהו אחר.

אמנון כהן: יקבלו.

אמנון כהן: זהו.

אמנון כהן: קונסטלציה פוליטית.

אמנון כהן: יושב איש מוכשר מהמגזר הערבי, הוא יגיד – הכל בסדר.

אמנון כהן: עכשיו התור שלי.

אמנון כהן: אם תלמדו כולכם ערבית, כולכם תלמדו נושא א', ב', ג', תקבלו תקציבים.

אמנון כהן: אם לא – תחליטו מה שאתם רוצים.

אמנון כהן: אני בכוונה הולך קיצוני.

חנין זועבי: יש לכם חופש בחירה.

אמנון כהן: כן, חופש הבחירה.

אמנון כהן: תקבלו תקציבים, תלמדו כולכם מה שהאג'נדה שלי.

אמנון כהן: אני בחרו אותי הציבור, אני בקונסטלציה נכנסתי להיות שר החינוך של מדינת ישראל, זו התוכנית שלי, זו האג'נדה שלי.

אמנון כהן: אז תתמודדו מול זה עכשיו, תסתכלו על דברים כאלה.

אמנון כהן: לא היינו קמים?

אמנון כהן: לא היינו אומרים משהו ומתנגדים?

אמנון כהן: זה אותו דבר.

אמנון כהן: לא צריך להתייפייף, לא צריך לשים כיפה ולהגיד דברים מסוימים.

אמנון כהן: זה אמיתי, על גב ילדים.

אמנון כהן: אני מבין תפישת עולם, אפשר לעשות דברים בהידברות בתוכניות אחרות, בגלובאליות.

אמנון כהן: לא על חשבון תוכנית קטנה, תוכנית מבורכת.

אמנון כהן: אני מברך על התוכנית.

אמנון כהן: זה תוכנית שמוציאה פיתרון חשוב לילדים, פיתרון להורים, ברכה.

אמנון כהן: אבל לא יכול לבנות אפליה, לא יכול להיות דבר כזה.

אמנון כהן: אנחנו גילינו אותו דבר גם באג'נדה אחרת, שאני לא רוצה לערב אותה, אבל היתה אג'נדה אחרת לגבי אפס אחוז מע"מ לדירות.

אמנון כהן: אנחנו עשינו פה דיון והדבר השתנה.

אמנון כהן: אני מצפה שמהדיון הזה היום, אנחנו נצא עם מסר, עם בשורה, שאנחנו לא בונים אפליה על אפליה.

אמנון כהן: שאנחנו צריכים לתקן וזה דחוף.

אמנון כהן: למה עשיתי את זה היום?

אמנון כהן: כי בשבוע הבא התוכנית כבר יוצאת לדרך.

אמנון כהן: אנשים נרשמים לקייטנות.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לדעת לא לבלבל את הציבור.

אמנון כהן: לכן הנושא הזה חשוב ואני כמובן ביקשתי שהשר יבוא, אבל הוא היום נמצא בכנס, יש לו אורחים מחוץ לארץ, אני סומך על הפקידות הבכירה שהגיעה, בטח הכנתם שיעורי בית, והשר הזה כל יום בא עם רפורמות חדשות, אז בטח גם ישב אתכם אתמול, הכינו אתכם, מה אנחנו צריכים להגיד.

אמנון כהן: המטרה שלי היא שאנחנו לא נבנה אפליה, שנמצא פתרונות לכל מי שזקוק, כל ילדינו במדינת ישראל הם ילדינו, וזה לא משנה מאיזה מגזר, מאיזה דעות.

אמנון כהן: אנחנו צריכים לטפל בכולם, בכל אחד, כמו שמטפלים בכל דבר.

אמנון כהן: יש חוק שאנחנו נותנים גם למוכר שאינו רשמי, גם לרשתות כאלה, הרשתות של המגזר הערבי, אנחנו תומכים, אנחנו רוצים לתת להם חינוך.

אמנון כהן: אז לא יכולים להפלות דווקא בנושא הקייטנות.

אמנון כהן: על זה הדיון היום ואנחנו בסוף נחליט אם יש פתרונות, מסתפקים בפתרונות – הכל בסדר.

אמנון כהן: אם לא, אנחנו כמובן, מבקר המדינה יצטרף ויושבת איתנו ליאורה שמעוני, שהיא משנה למנכ"ל ומנהלת חטיבה לביקורת תחומי חברה ורווחה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים ללמוד את הסוגיה ואם לאו, אז אנחנו נבקש בקשה לחוות-דעת, אבל אנחנו צריכים שזה יהיה דחוף, אז נחליט באיזו קונסטלציה נלך, כי זה לא יכול לחכות חודש-חודשיים, כי זה ממש היום-מחר, אבל נקווה שלא נצטרך להגיע לזה.

אמנון כהן: מרגע זה, אני אתן את זכות הדיבור קודם כל למציעים, אולי עוד פעם ככה בקצרה, שניגע בדברים וחשוב לי, משרד החינוך אולי עשו חשיבה מחודשת מהשבוע שעבר, אולי תיעשה איזו שהיא עבודת מטה ונתבשר בשורות טובות.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, אני רוצה קודם כל להודות לך על הדיונים היסודיים שאדוני מקיים כאן בוועדה ואני חושב שהנושא הוא חשוב מספיק כדי להתקדם בדיונים האלה.

דוד אזולאי: רק לפני שאני אפתח את דבריי, למען הגילוי הנאות, הייתי מבקש מאדוני היושב ראש, אני ראיתי שבישיבה הקודמת אדוני פנה בצורה כל-כך מנומסת ומכובדת לשר החינוך, באמת, אני אומר לך, התפעלתי איך עשית את זה.

דוד אזולאי: לי זה היה מאוד קשה, אבל אתה עשית את זה, באמת, פנית בכל הכבוד הראוי, בנימוס, בדרך ארץ לשר, לשקול את דעתו ולשנות אולי את הגישה שלו.

דוד אזולאי: אז אולי תפתיע אותנו ויש תשובה בעניין הזה, אדוני, היושב ראש?

אמנון כהן: אני לא קיבלתי.

דוד אזולאי: לא קיבלת?

דוד אזולאי: אמרתי, אולי אנשי המשרד שלו באו עם איזו בשורה היום לכאן, ותחסכו לנו את הדיון הזה?

חנין זועבי: רק שני משפטים אולי, לפני?

דוד אזולאי: אין?

דוד אזולאי: אין שום תשובה?

דוד אזולאי: השר לא סופר אפילו את יושב ראש ועדת הביקורת?

דוד אזולאי: ככה פנה אליו, אפילו לא התייחס?

דוד אזולאי: טוב.

דוד אזולאי: או.קיי.

דוד אזולאי: זה שר החינוך, זאת הדוגמה של החינוך שהוא רוצה לשדר לעם ישראל.

דוד אזולאי: טוב.

דוד אזולאי: אדוני, בכל אופן, אני מודה לך וחבל שכך, חשבתי שנחסוך לעצמנו את הדיון הזה, אבל כנראה שלא הצלחנו.

דוד אזולאי: בכל אופן, אני רק רוצה, ברשותך, אדוני היושב ראש, לצטט מדברי השר פירון, שהוא כותב לפני הקמת מפעלי הקיץ, הוא אומר – לא כל ההורים יכולים לשלוח את ילדיהם לקייטנות ומטרתנו להפחית את נטל ההוצאות על ההורים ורק חלק קטן מהילדים נמצאים בערך בדבר הזה ואני שואל, אדוני היושב ראש, איך יכול להיות, כשמדברים על שוויון, כשמדברים על רפורמות, איך אפשר, מי יכול לתת תשובה לאותו ילד שגר באותו בניין, באותה שכונה, הוא הולך לקייטנה עם התיק בתחילת החופש הגדול, שמח והוריו מרוצים עוד יותר, והשכן שלו לא הולך.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי הוא בחר בדרך של חינוך חרדי.

דוד אזולאי: זו הצורה הכי בוטה שיכולה להיות לקבל החלטות.

דוד אזולאי: ילד חרדי – לא, ילד בממלכתי – כן.

דוד אזולאי: כאן, אדוני היושב ראש, אני חושב שיש פה אפליה זועקת לשמים.

דוד אזולאי: שום דבר שבעולם לא מצדיק.

דוד אזולאי: ואני חושב זו עזות מצח של שר החינוך, בעניין הזה, עברה את כל גבולות הטעם הטוב מפני שאני מבין שהממשלה הזאת רעה, אני מבין שהממשלה הזאת סימנה את הציבור החרדי, אבל לא האמנתי שיגיעו לכזאת שפלות של פגיעה בילד.

דוד אזולאי: שכל חטאו – שהלך ללמוד בחינוך החרדי.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, אני מאוד מעריך את מה שאתה עושה.

דוד אזולאי: אני לא הסתפקתי בפנייה לדיון מהיר.

דוד אזולאי: אני פועל בכל הכלים העומדים לרשותי, אני פניתי גם ליועץ המשפטי לממשלה.

דוד אזולאי: היועץ המשפטי לממשלה, פניתי לראש הממשלה, וביקשתי את התייחסותו.

דוד אזולאי: פניתי גם למבקר המדינה.

דוד אזולאי: ביקשתי את התייחסותם לנושא הזה.

דוד אזולאי: אני חייב לציין שמשרד מבקר המדינה באמת ייאמר לזכותם, קיבלתי תשובה מיידית והתשובה באמת אומרת – נציבות תלונות הציבור תבחן את התלונה ועם סיום הבירור, נודיעך תוצאותיו.

דוד אזולאי: אז קודם כל, אני מאוד מעריך, אני מאוד מודה שמישהו בכל-זאת מתייחס לילדים שלנו ובודק את הנושא ועל כך אני מברך.

דוד אזולאי: היועץ המשפטי כנראה עסוק בדברים ברומו של עולם, מה זה ילדים לעומת הדברים האחרים.

דוד אזולאי: ילדים חרדים הם משהו זניח, לעומת הדברים הגדולים שהוא מתעסק.

דוד אזולאי: הוא אפילו לא מצא לנכון, עד היום, להשיב למכתבי ולהגיד – אישרתי קבלת מכתבך.

דוד אזולאי: אי אפשר להגיד שאין לו את הזמן.

אמנון כהן: הנציגה יושבת כאן.

<אורית קורן: למיטב ידיעתי, נשלח לך אישור.

<אורית קורן: אנחנו מתכוונים להשיב אחרי הנוהל הזה שחשבנו שנכון להמתין.

דוד אזולאי: אני קודם כל מודה לך.

דוד אזולאי: אבל נכון לאתמול, אני לא קיבלתי.

דוד אזולאי: מבקר המדינה, אני מקבל פה מכתב לא מצולם בפקס', אלא מקורי.

דוד אזולאי: כלומר, כשרוצים שאכן נקבל את התשובה, שולחים אותה בפקס' או במייל ואפשר שהתשובה תגיע מייד.

דוד אזולאי: אני לא קיבלתי תשובה.

דוד אזולאי: אני מקווה, תשמעי, אני מודיע לך, יש לי ציפיות מהיועץ המשפטי לממשלה שייקח את הנושא הזה לידיים שלו בצורה רצינית ויטפל בזה והוא יודע לטפל בדברים האלה ואם הוא לא עשה את זה עד היום, אני אומר לך שהוא שותף לעבירה של שר החינוך שהוא פוגע בילדי החינוך החרדים ועל כך לא נעבור לסדר היום.

דוד אזולאי: ואם צריך לעתור לבג"צ, נעתור לבג"צ גם אחרי.

דוד אזולאי: לא נעבור לסדר היום.

דוד אזולאי: זאת חוצפה שאין כדוגמתה.

דוד אזולאי: עוד לא קרה דבר כזה במדינת ישראל, לפגוע בצורה כל-כך בוטה בילדים, שכל חטאם – חינוך חרדי.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

אמנון כהן: כן, תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת משולם נהרי, אתה רוצה להשלים כמה דברים, אדוני?

משולם נהרי: אני רוצה לומר מה שיש לי לומר.

אמנון כהן: היית שר, היית סגן שר בחינוך, כן.

משולם נהרי: קודם כל, חבל ששר החינוך לא נמצא פה.

משה גפני: מה, הוא לא פה?

דוד אזולאי: מה זה הוועדה לביקורת המדינה בשבילו?

משה גפני: לא הגיע?

דוד אזולאי: הוא דיבר בחוצפה גדולה פה ואפילו היושב ראש פנה אליו בצורה כל-כך מכובדת, לא "ספר" את אף אחד, כן, כן.

דוד אזולאי: זאת הדוגמה של שר החינוך.

דוד אזולאי: זאת הדוגמה של החינוך במדינת ישראל.

דוד אזולאי: שר החינוך.

משה גפני: היושב ראש דיבר אליו בנימוס רב, באמת.

דוד אזולאי: אמרתי את זה.

דוד אזולאי: כנראה לא היית פה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת משולם, בבקשה.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: והוא גם לא מתכוון לבוא, למרות שהישיבה הזו נקבעה כבר לפני הרבה זמן, אז הוא יכול היה לשבץ את זה בסדר היום שלו, אבל יכול להיות, אדוני היושב ראש, אילו היית עורך את הדיון בשידור ישיר שיוכלו לצפות בערוץ 99, אז יכול להיות שהוא כן היה בא.

משולם נהרי: כי אתמול הוא בא לדיון חגיגי, היה דיון, הייתי אומר מביש, בוועדת החינוך והתרבות בנושא של תשלומי הורים, מה מותר ומה אסור, במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: ופה אני באמת רוצה להתייחס לעובדות ולנתונים, כדי שגם משרד מבקר המדינה וגם עו"ד אורית קורן, הנציגה של משרד המשפטים, אנחנו ישבנו יחד בוועדת השרים לענייני חקיקה, אני יודע שאת היושרה וההגינות שלה והאיכפתיות בנושאים הללו.

משולם נהרי: ושם, בוועדת החינוך והתרבות, הציגו חוזר מנכ"ל, כאשר החוזר מנכ"ל בעצם נשען על התקנות החדשות שמשרד החינוך העביר או שהוא מתכוון גם להשלים ולהעביר.

משולם נהרי: ושם, בחוזר המנכ"ל הזה נאמר לגבי תשלומי הורים במוכר שאינו רשמי, קודם כל מוסדות המוכרים שאינם רשמיים, מתוקצבים על-ידי המדינה, בשיעור בין 60% ל- 75%, מתקן הבסיס של שעות הלימוד של מוסדות החינוך רשמיים דומים ומתוקצבים בגין שרתים ומזכירים.

משולם נהרי: מי שלא מכיר את מערכת החינוך, לא ישים לב כל-כך לפסקה הזו, אבל הפסקה הזו היא קריטית.

משולם נהרי: היא שינוי מהותי ממה שאנחנו מכירים עד עצם היום הזה.

משולם נהרי: כאשר הם אומרים – מתקן הבסיס של שעות הלימוד, של מוסדות חינוך רשמיים דומים ומתוקצבים בגין שרתים ומזכירים.

משולם נהרי: מה היה עד היום?

משולם נהרי: עד היום, היו לוקחים את העלות של ילד בממלכתי דתי, עם כל העלויות שלו, עם כל התוספות, הרי יש חוץ משעות הבסיס, יש תוספות בגין טיפוח, יש תוספת תלמידים, תמריצים, כל מיני דברים שמוסיפים תוספת על תוספת, תוספת על תוספת ופיצולים.

משולם נהרי: בא משרד החינוך ואומר – לא.

משולם נהרי: אני היום קובע 100% משהו חדש לגמרי.

משולם נהרי: רק התקן הבסיסי, למשל בכיתה א' הם לומדים 29 שעות, זה נקרא התקן הבסיסי.

משולם נהרי: בלי שום תוספת, בלי פיצויים, בלי שום תוספת.

משולם נהרי: זה התקן הבסיסי, פלוס שרתים ומזכירים.

משולם נהרי: זה אומר שה- 100% הוא לא 100%.

משולם נהרי: זה לא 100%.

משולם נהרי: אז אם כן, ה- 60% זה לא 60% ולא 75%.

משולם נהרי: זה הונאה.

משולם נהרי: זה לא נכון לבוא ולומר כך.

משולם נהרי: אתה, ברגע שאתה הולך וגוזר את ה- 60% או 75%, אתה צריך לבוא ולומר – מהחינוך הרשמי, עם כל העלויות שלו.

משולם נהרי: ולא ללכת לצמצם את זה, ואחר-כך עוד יותר לצמצם, מתוך, פחות מה- 100%, 60% או 75%.

משולם נהרי: זה דבר חמור שלא היה כדוגמתו.

משולם נהרי: אחרי זה, כמובן יש לזה השלכות לגבי תשלומי הורים, כי אז הם נותנים אפשרות לגבות תשלומי הורים מהדלתא בין ה- 75% ל- 100% המצומצם הזה, פלוס 15% תקורה.

משולם נהרי: זו הגזירה החדשה לגבי המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: בסיכום, בסיכום של ועדת החינוך אתמול, אז מצטטים, הוועדה שמעה מפי שר החינוך, כי חברת מופת היא חברה שאין בה פערים חברתיים.

משולם נהרי: ואני לרגע נדמה לי, ממה ששמעתי במבוא של שר החינוך, על החינוך, על הפערים, ואיך שצריך לקדם את השכבות החלשות וכו' וכו', דברים ברומו של עולם.

משולם נהרי: כשאני קורא את מה שכתוב.

משה גפני: זה הפוליטיקה החדשה.

משולם נהרי: כשאני קורא את מה שהוא עושה, בעצם, אני לא יודע אם לקרוא לזה פיצול אישיות, אבל זה דבר שנוגד האחד את השני.

משולם נהרי: נכון, הוא רוצה לחזק את החינוך הציבורי.

משולם נהרי: זה טוב, צריך לחזק את החינוך הציבורי.

משולם נהרי: החינוך הציבורי נמצא בשפל, לא, זה לא השנה הראשונה, זה כבר כמה שנים וצריך לחזק אותו וצריך להשקיע יותר.

משולם נהרי: אבל לא במחיר של פגיעה במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: זה הדבר הכי חמור שאפשר לעשות.

משולם נהרי: אתה הולך ופוגע במערכת ששנים רבות פארה את מדינת ישראל, את החינוך במדינת ישראל.

משולם נהרי: אלמלא לא היה המוכר שאינו רשמי, אוי ואבוי לנו, איך שהיינו נראים.

משולם נהרי: אנשים לא סתם שלחו את הילדים שלהם לבתי ספר פרטיים, מפני שלא היתה להם אלטרנטיבה, מפני שהחינוך הציבורי לא נתן מענה לצרכים שלהם ואנחנו יודעים שהילד הוא כל עולמם של ההורים.

משולם נהרי: אין יותר חשוב מהדבר הזה.

משולם נהרי: ופה בא שר החינוך, מצד אחד, הקול קול יעקב, והידיים – ידי עשו.

משולם נהרי: הולך ופוגע בלי הפסקה וממשיך לפגוע.

משולם נהרי: עכשיו אנחנו דנים במשהו אחר, בקייטנות.

משולם נהרי: זה מזכיר לי את מה שכתוב, אחד רצה להחביא את הכסף שלו, איפה יחביא אותו?

משולם נהרי: אמר אני אחביא אותו בארון הקודש, שם, ליד ספר התורה, אף אחד לא יעז לגנוב.

משולם נהרי: הגנבים לא מגיעים לשם.

משולם נהרי: אבל סתם לשים ליד ספר התורה זה גם לא מספיק.

משולם נהרי: פתח את הספר תורה, הגיע לפסוק – וממחציתם תיקחו, אמר – שם אותו בספר תורה.

משולם נהרי: בא מישהו, ראה את זה, גנב, פתח את הספר תורה, גולל אותו, עד הפסוק ובמחציתם תיקחו.

משולם נהרי: ולקח חצי מהכסף והלך.

משולם נהרי: בא עוד גנב, פתח, גלל את הספר תורה עד הפסוק – ולא תותירו ממנו עד בוקר.

משולם נהרי: ולקח את השאר.

משולם נהרי: כך אני מרגיש, זה מה שעושה שר החינוך.

משולם נהרי: קודם כל, הוא פגע פה, צמצם פה ועכשיו הוא בעצם בא ואומר – רבותיי, אתם לא שייכים לכלל ישראל.

משולם נהרי: אתם לא שייכים למערכת.

משולם נהרי: אתם לא שייכים בכלל למערכת החינוך.

משולם נהרי: רבותיי, זו שערוריה.

משולם נהרי: זה דבר שצריך להיבדק מבחינה משפטית, אם זה שוויוני לעשות דבר כזה, אם מותר על-פי החוק ללכת ולפגוע בתלמידים שהמערכת הזו לא נפלה משמיים.

משולם נהרי: משרד החינוך בנה אותה.

משולם נהרי: אני עד לכך.

משולם נהרי: אני עשרות שנים במערכת החינוך, כעובד מדינה שמכיר את המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: משרד החינוך בנה את המערכת הזאת.

משולם נהרי: משרד החינוך בנה את המודל הזה.

משולם נהרי: הוא לא יכול היום להניף את ידו על המערכת הזאת, להניף גרזן על המערכת הזו.

משולם נהרי: הוא לא יכול לבוא, כל אחד שיבוא, יבוא הכורת ויפגע.

משולם נהרי: אני עבדתי עם הרבה שרי חינוך, אני אומר לכם – אף שר חינוך עוד לא היה דבר כזה, כולם היו רגישים לילדי ישראל.

משולם נהרי: אף אחד לא העז, אף אחד לא העז לפגוע.

משולם נהרי: אני הייתי בתקופתה של שולמית אלוני ואני זוכר את השיחה שהיתה לנו, היא אומרת – אני באתי למשרד, אני רוצה לעזור לחלשים, אני רוצה לעזור לכולם.

משולם נהרי: תגידו לי מה צריך לעשות.

חנין זועבי: בן-אדם דמוקרטי.

משולם נהרי: לא היה דבר כזה.

חנין זועבי: אתה משווה ביניהם?

משולם נהרי: לא היה דבר כזה ואני עברתי את כל שרי החינוך, לא היה דבר כזה.

משולם נהרי: לא פוגעים.

משולם נהרי: זה משהו, זה יצירה של מערכת החינוך.

משולם נהרי: היצירה הזאת, זה מישהו, אף אחד לא כפה את זה.

משולם נהרי: זו יצירה של מערכת החינוך ועכשיו בא דווקא זה שעומד בראש הפירמידה, ומתעלל במערכת הזאת.

משולם נהרי: מה זה, הפקרות?

משולם נהרי: אנחנו לא במדינת חוק?

משולם נהרי: אנחנו לא במדינה שיש ביקורת?

משולם נהרי: אם יש ביקורת, זה לדברים הללו.

משולם נהרי: ואסור לתת לזה יד ואסור לתת את זה לעבור ואני, לדעתי, בקשתי זה לא רק לבדוק את הקייטנות.

משולם נהרי: הקייטנות זה הדבר הקטן ביותר, כי זה לא כל הכיתות ולא מדובר בסכומים גדולים.

<קריאה: זה תחילת תהליך, משולם.

משולם נהרי: זה סוף התהליך.

משולם נהרי: מפני שתחילת התהליך, כשתראה את חוזר המנכ"ל ותראה את התקנות החדשות, אתה תבין איזה פגיעה הוא הולך לפגוע במוכר שאינו רשמי ואסור לתת לזה יד.

<קריאה: אדוני היושב ראש, רק הערה קטנה.

<קריאה: רציתי להגיד שגם השלטון המקומי, לצערי הרב, שותף לפרויקט הזה, והוא שותף להסכמה הזאת.

<קריאה: השלטון המקומי לא יכול לרחוץ בניקיון כפיים בעניין הזה, הוא שותף.

אמנון כהן: תכף נשמע אותם.

אמנון כהן: חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: בוקר טוב.

חנין זועבי: תודה רבה, כבוד היושב ראש, שאנחנו ממשיכים עם סוגיה באמת חשובה.

חנין זועבי: אני לא יכולה להגיד שיש אפליה.

חנין זועבי: לא, הסוגיה של הקייטנות יש נקמה.

חנין זועבי: יש נקמנות.

חנין זועבי: יש אפליה, אפליה מובנית, גם לגבי החינוך החרדי, גם לגבי החינוך הערבי, אבל כאשר אתה בא לתוכנית של קייטנות, תוכנית מאקרו, של חודש, לילדים, ומערבים בה את כל הסוגיה של השיח האידיאולוגי של חינוך רשמי, כן מוכר, לא מוכר, כן רשמי, לא רשמי, ואתה רוצה לפתור סוגיה בת יותר מ- 60 שנה, סוגיה שבה אנחנו פה על ידיה מסכמים את כל הוויכוחים סביב הזהות, סביב אמונה, סביב תרבות, זכויות קולקטיביות, אתה רוצה לפתור את כל זה, על-ידי כך שאתה מונע תוכנית של חודש לילדים, זו אינה אפליה, זו נקמה.

חנין זועבי: אתה מתנקם.

חנין זועבי: מערכת החינוך מתנקמת בחינוך המוכר שאינו רשמי.

חנין זועבי: זו נקמה, כי מדובר בילדים ואנחנו לא יכולים ואתה מכניס לתוך תוכנית של קייטנה ואני עכשיו לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה, יש לו מתווה אחר, ואני לא מסכימה, אנחנו לא מסכימים לערבב את המתווה של ויכוח אידיאולוגי על זהות, על זכויות קולקטיביות, על אמונה, לערבב את זה בהחלטה של תוכנית לתת שעות או בית ספר לקיץ, לערבב את זה ולמנוע מתלמידים, במקום לשחק ברחוב, בפריפריה, באוכלוסיות הכי חלשות מבחינה כלכלית ולהגיד להם שאתם לא תיכנסו לקייטנות, אתם תשחקו או ברחוב או אני לא אחראי עליכם.

חנין זועבי: זו נקמה.

חנין זועבי: זה מסע של נקמנות, לא אפליה.

חנין זועבי: זה לא נכון שזה אפליה.

חנין זועבי: אם רוצים להיכנס לוויכוח האידיאולוגי יותר עמוק, זה ויכוח שלא נפתר בשום מישור אחר בתחומים בתוך המדינה, אז נפתור אותו בתוך מערכת החינוך ולהגיד – אני רוצה לכפות על כל בתי הספר שהם יהיו חלק מהחינוך הרשמי, הלא מוכר, לפתור סכסוכים ו-ויכוחים פוליטיים כל-כך עמוקים?

חנין זועבי: לא פותרים ענייני זהות ואמונה וזכויות קולקטיביות על-ידי כפייה, לא פותרים אותם על-ידי החלטות בירוקראטיות, לא פותרים אותם על-ידי חוזרי מנכ"ל, לא פותרים אותם בשרירות.

חנין זועבי: אבל יכולים להוציא מכל הוויכוח הזה עניין של קייטנות.

חנין זועבי: אני לא מבינה, אני לא מבינה איך מצליחים לכפות את הוויכוח הזה על קייטנות של ילדים בקיץ.

חנין זועבי: איך עושים את זה?

חנין זועבי: זה אלה הילדים, זה לא עניינים של מאקרו, זה מיקרו, זה תוכנית לקיץ.

חנין זועבי: איך מכפיפים ויכוח אידיאולוגי, שלא פותרים בכל תחום, ואומרים – אנחנו נפתור ואנחנו נחליט שהילדים האלה, לא מגיעה להם התוכנית הזאת.

חנין זועבי: נוקמים נקמה בילדים.

חנין זועבי: לגבי הוויכוח היותר מאקרו.

חנין זועבי: כמו שאנחנו הערבים מכירים ואני חושבת שאני כן יכולה להגיד את זה, מכירים את הזכות של, זכויות קולקטיביות וזה ויכוח פנימי שאני לא יודעת אם אני מוסמכת להגיד על זה כלום, אבל ענייני זהות של חרדים, של זכויות קולקטיביות של אמונה, כן אני מכירה ואני רואה בזה כפייה.

חנין זועבי: גם אם זה לא שייך לי, כאילו אני פלסטינית, זה לא שייך לי.

חנין זועבי: אבל אני רואה את הכפייה.

חנין זועבי: אני רואה את האפליה ואני רוצה שגם החרדים יראו את הכפייה ואת האפליה וכאשר אתם אומרים עמיתיי, חברי הכנסת החרדים, שהמדינה החליטה שמערכת החינוך החרדית תהיה כזאת ועם האוטונומיה הזאת, המדינה לא החליטה לגבי החינוך הערבי, בגלל שאנחנו 200 שנה ו- 300 שנה לפני קום המדינה, גם את זה צריכים להכיר, גם את ההיסטוריה הזאת צריכים להכיר.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולנו, זה מערכת החינוך הנוצרית, 300 שנה לפני קום המדינה.

חנין זועבי: אתה עכשיו רוצה להכפיף את זה ולנקום בהם ולהתנקם בהם ולהגיד – למה אתם לא חלק?

חנין זועבי: כי הם היסטורית לא חלק.

חנין זועבי: הם לפני קום המדינה, סליחה.

חנין זועבי: הם אוהבים את המולדת, לאהוב את ההיסטוריה של המולדת, אוהבים את המולדת להכיר בהיסטוריה של המולדת, יש ילידים פה, יש ראש מדינה, כן?

חנין זועבי: איזה ראש, נשיא מדינה שלמד באחד מבתי הספר האלה, נשיא מדינה.

חנין זועבי: מערכת החינוך הנוצרית היתה לא רק - - -

<קריאה: מה נשיא מדינה?

<קריאה: יש לנו נשיא מדינה אחת, מה?

חנין זועבי: למד, שלמד.

חנין זועבי: בתי הספר האלה שירתו לא רק אותך.

אמנון כהן: יש עוד מדינות בעולם.

משה גפני: לא יודע, לא יודע.

משה גפני: מאיפה אני יודע?

משה גפני: עד שלא יהיה נשיא שילמד בחדר - - -

<קריאה: עכשיו תשריינו עוד נשיא במדינה.

אמנון כהן: בואו נתכנס.

חנין זועבי: אני רוצה לומר גם לעמיתיי החרדים, כי אני מוצאת פה אינטרס משותף.

חנין זועבי: מערכת החינוך הזאת שירתה לא רק את הערבים, היא שירתה את כל הילידים שהיו פה לפני קום המדינה.

חנין זועבי: זו הרגישות, צריכים לא להתנכר לה, לא להתעלם ממנה ונניח לוויכוח הזה ואני חושבת, הוויכוח שהוא כל-כך מצמצם את כל, ויכוח היסטורי יש בעניין הזה, ויכוח על זהות, ויכוח על זכויות קולקטיביות, ויכוח על אמונה.

חנין זועבי: לא נפתור את הוויכוח הזה בעניין של תוכנית קייטנות לילדים.

חנין זועבי: אני לא מבינה.

חנין זועבי: אז אנחנו מבקשים ואני מסכימה שאנחנו לא נחדול ואנחנו נעקוב אחרי הדבר הזה, על הזכות של הילדים שלנו בקייטנות, בתוכנית הזאת, אנחנו לא נרפה.

חנין זועבי: תודה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: חבר הכנסת גפני ביקש לצאת.

משה גפני: אני אעשה את זה קצר.

משה גפני: אדוני היושב ראש, תודה חבר הכנסת מקלב, אני ממש אעשה את זה בקצרה.

משה גפני: מדינת ישראל בשנה האחרונה הופכת להיות מדינה אחרת ממה שהיא היתה קודם.

משה גפני: זאת מדינה שפשוט חורטת על דגלה לקחת ילדים ולהפלות אותם לרעה.

משה גפני: זה לא היה בעבר.

משה גפני: אני גם יש בליבי על דורית מורג ועל הלשכה המשפטית במשרד החינוך.

משה גפני: פעם הן היו ממש לוחמות, ממש, על שמירת החוק.

משה גפני: לוחמות משפטית, עמדו על דעותיהן המקצועיות, הרבה פעמים זה היה לא לטובתי, בוויכוחים שהיו לי איתן.

משה גפני: היום, קולם נדם, יש חוק.

<דורית מורג: לא שמעת את דעתי המקצועית עדיין.

משה גפני: לא.

משה גפני: אני אומר את זה כדי לגרות אותך.

משה גפני: אני לא קבעתי עובדה.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: על כל פנים, יש חוק במדינת ישראל, חוק יסודות התקציב, סעיף 3(א), קובע שם שלפחות לגבי החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני, צריך לתקצב אותם בשווה כמו כלל ילדי ישראל.

משה גפני: תמיד אפשר להתחכם, כמו תכנוני מס.

משה גפני: אפשר להתחכם ושר החינוך יכול להגיד שזה רק תוספת עכשיו, זה דבר שהוא לא, כל מיני אמירות כאלה, שיועצים משפטיים צריכים להעמיד אותו על מקומו ולהגיד לו – אתה הולך לעשות פה דבר שהוא דבר, אל"ף, הוא בניגוד לחוק, אני גם אומר את זה על המוכר שאינו רשמי הרגיל, אבל כאן זה ממש בניגוד לחוק.

משה גפני: הוא דרך אגב איים עלי שאם אני אזכיר את זה כאן בוועדה, לא כאן בוועדה, אם אני אזכיר את זה בכלל, הוא פשוט ישנה את החוק.

משה גפני: היום יש להם אפשרות, הם יכולים להגיד גם שאנחנו החרדים בכלל לא צריכים חינוך.

אמנון כהן: מחוץ לחוק בכלל.

משה גפני: כן.

משה גפני: ישנה את החוק.

משה גפני: הוא הזהיר אותי שאני לא אגיד את זה.

<קריאה: וזה הכל חינוך.

משה גפני: אני עשיתי תרגילים בלילה, לקבל אומץ ולהגיד את זה.

משה גפני: ואמרתי.

משה גפני: ודורית מורג היא יועצת משפטית.

<קריאה: אני אגיד ליושב ראש שייתן לך צל"ש.

משה גפני: דורית מורג היא יועצת משפטית מקצועית והיא צריכה לקום ולהגיד, עם כל הכבוד, תשנה את החוק.

משה גפני: אבל כל עוד שהחוק הזה קיים, זה חלק ממערכת החינוך.

משה גפני: מדינת ישראל אישרה אתמול 175 מיליון שקל, אני לא מדבר על כל הארגונים מסביב שזה גם כן בלוף, זה בעיקר כסף ממשלתי, מכספי משלם המיסים, שזה הולך לנושא של הקייטנות וזה צריך ללכת גם בשווה לכל הילדים במדינת ישראל.

משה גפני: אבל אני מדבר גם ברמה המוסרית.

משה גפני: שיעמדו מול הילד, הוא יכול להיות גם ילד נכה, הוא יכול להיות ילד רגיל, לעמוד מולו ולהגיד לו – אתה לא תהיה בקייטנה.

משה גפני: אתה לא תמשיך את הלימודים.

משה גפני: אתה תסתובב ברחובות.

אמנון כהן: כי-?

משה גפני: כי אתה חרדי.

משה גפני: אין לחרדי פיתרון אחר.

משה גפני: זה, אני גם נגד, במקומות שיש פתרונות, אבל לחרדי אין פיתרון אחר.

משה גפני: משפט סיום, זה כבר לא כל-כך נוגע ליועצת המשפטית של משרד החינוך, ללשכה המשפטית, אבל זה נוגע ליועצים משפטיים אחרים – כל המטרה מה שהממשלה כל הזמן אומרת זה לשלב את החרדים ואת החרדיות.

משה גפני: מה עכשיו יקרה?

משה גפני: האישה שעובדת, היא הלכה להייטק, אישה חרדית.

משה גפני: היא עובדת עד ארבע אחר הצהריים, אז כשיש בית ספר, אז יש בית ספר, אז היא יכולה להסתדר עם המעונות, גם זה כבר הורסים, לא משאירים פה חלקה טובה, במדינה.

משה גפני: אבל מה יהיה עכשיו?

משה גפני: יבואו ויגידו מנהלי חברת ההייטק, יגידו – זאת שיש לה לילד שלה פיתרון, היא תמשיך לעבוד.

משה גפני: זאת שאין לה פיתרון, לילד אין סידור, מאה אחוז, היא לא תצא לעבוד.

משה גפני: היא תחזור הביתה.

משה גפני: המדינה בשנה האחרונה הפכה להיות מושחתת.

משה גפני: תודה.

אמנון כהן: מה צריך לעשות?

אמנון כהן: להחליף את המדינה?

אמנון כהן: מה?

אמנון כהן: מה?

משה גפני: לא.

משה גפני: להעביר פה החלטה ולבקש חוות-דעת ממבקר המדינה.

משה גפני: זה דבר שהוא בניגוד לחוק, בניגוד למוסכם.

אמנון כהן: חשבתי שאתה רוצה בחירות חדשות, לפזר את הכנסת?

אמנון כהן: מה אתה רוצה?

משה גפני: לא לפזר את הכנסת.

אמנון כהן: אני שואל מה הוא רוצה בסוף.

משה גפני: חוות-דעת של מבקר המדינה, אסור לעשות דבר כזה.

משה גפני: ועושה לי רושם שדורית מורג הולכת להגיד את זה.

אמנון כהן: תכף נשמע.

אמנון כהן: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני מודה לך גם על מתן האפשרות, גם על הדיון השני שאתה מקיים.

אורי מקלב: ממש בקצרה כי אני כעת מנהל את ועדת החוקה בחוק השותפויות ועשרות אנשים, וקיימתי, הפסקתי הפסקה קצרה ואני כבר חרגתי.

אורי מקלב: אני בדיון הקודם גם כן ציטטתי, מתוך מסיבת העיתונאים, על ההכרזה על הרחבת הלימודים במשך חודש.

אורי מקלב: במסיבת העיתונאים הזו השתתפו שר האוצר, שר החינוך ושר הרווחה, ולא בכדי.

אורי מקלב: שלושתם השתתפו ושם הודיעו על הרחבת הלימודים.

אורי מקלב: לא גם משהו אקסטרות, על הרחבת הלימודים במשך חודש נוסף והסבירו גם וציטטתי, כי אני לא הבאתי את זה אתי, איך שהדוברים, כולל שר האוצר, אמר – זה מדובר על כל ילד וילד.

אורי מקלב: אנחנו לא נפלה, כל ילד במדינה הוא ילד, כולם צריכים לקבל את התוכנית הזאת, בגלל שיש בה כמה וכמה אפקטים וכמה דברים חשובים.

אורי מקלב: הנושא החינוכי שהוא עומד בראש המטרה, הנושא הבטיחותי, הסכנות שאורבות לילדים בחופש.

אורי מקלב: דיברו על נושא התעסוקתי, דיברו על מגוון דברים ערכיים וגם חינוכיים וגם דברים שצריכים לבוא לפיתרון שיותר ויותר, גם בגלל ההרחבה של עבודת נשים וגם בגלל הסכנות שאורבות וגם בגלל התוספת הלימודית שצריכה להיות, לכן לקחו והשקיעו כספים גדולים ממשלמי המיסים, לקחו כסף נכבד ומשקיעים את זה בקייטנות.

אורי מקלב: אין דבר אחד, מכל הנימוקים ששם דיברו באותה מסיבת עיתונאים והנימוקים שיש, שהם לא חלים על סקטורים אחרים.

אורי מקלב: אדרבה ואדרבה, זאת אומרת, יותר ויותר, כפי שאמרו הדוברים, גם בגלל שמדובר בשכבות סוציו אקונומיות נמוכות וגם בגלל שלאנשים האלה יותר קשה להתמודד, הסכנות אורבות לכולם.

אורי מקלב: לא זו אף זו, אלא באים ומדברים – אנחנו, גם המוכר שאינו רשמי, מקבלים 70% מהמערכת או מהתקציב החינוכי.

אורי מקלב: כפי שאמר הרב גפני, יש מערכות חינוכיות, כמו מעיין החינוך והחינוך העצמאי, שהן מקבלות 100% בתוכו.

אורי מקלב: ההורים האלה לא שולחים למערכות פיראטיות.

אורי מקלב: הם שולחים למערכות חינוכיות מוכרות, כן רשמיות, לא רשמיות.

אורי מקלב: חלקם גם יותר מוכרות, על-פי חוק, שמקבלות 100%.

אורי מקלב: איך אפשר לבוא ולהגיד לילדים האלה – אתם לא מקבלים.

אורי מקלב: עוד לפני זה, הרי את ה- 75% המוכר שאינו רשמי מקבל?

אורי מקלב: מציגים את זה כמערכת חינוך ובאים לנקודה הזאת ובאים ואומרים שהם לא מקבלים?

אורי מקלב: ומדירים אותה לגמרי?

אורי מקלב: אם היו באים ואומרים – תשמע, אני הייתי יכול להתווכח, אומר – לא, בגלל המקרה הזה, גם מי שמקבל 75%.

משולם נהרי: ממה?

אורי מקלב: נניח שיש.

משולם נהרי: לא, דיברנו על זה.

משולם נהרי: ה- 100% הוא כבר לא 100%.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אבל נניח שהם מקבלים חלקיות, אבל כשמגיע לדבר כזה, לתוכנית לקיץ, מיוחדת להרחבה, היו צריכים לקבל את כל ה- 100%.

אורי מקלב: זה רק מראה דבר אחד, אני לא רוצה להגיד אולי שחיפשו איפה אפשר להפנות, כפי שאנחנו ראינו את זה בנושא הדיור.

אורי מקלב: אבל אין ספק שהאפליה הזאת, להתיר את הקבוצות האלה באופן מכוון, אין, לפני החוקים, אין בזה שום דבר ערכי.

אורי מקלב: זה סותר לכל ההצגה שכל אלה שהפעילו את התוכנית הזאת בקיץ ואת כל הדיבורים האלה, שהם סותרים את מה שהם עושים ביד השנייה, כשמדירים קבוצה גדולה.

אורי מקלב: ואני אגיד רבע משפט על מה שאמרה חברת הכנסת זועבי, שיש כאלה מערכות חינוכיות שקיימות פה 300 שנה ו- 200 שנה, אז ודאי שמערכת החינוך גם קיימת עוד לפני קום המדינה.

אמנון כהן: 3,000 שנה.

אורי מקלב: אבל לא רק זה, לא, גם קיימת במתכונת הזאת.

אורי מקלב: אבל יותר מזה.

אמנון כהן: 3,000 שנה.

אורי מקלב: הסכם התמיכה של העדה החרדית, שאז זה היה אגודת ישראל, תמיכה במדינה, בסוכנות, כשבא בן-גוריון וביקשו ראשי הסוכנות – בואו לאומות המאוחדות, לוועדת פיל, ותתמכו אנחנו, כמייצגים את האומה היהודית, מה פתאום זה היה ברור שהמדינה הזאת שהם ייצגו את זה?

אורי מקלב: היה הסכם.

אורי מקלב: באו ואמרו – אנחנו, תתמכו בנו.

אורי מקלב: ההסכם היה, היו שלושה דברים – סטאטוס קוו, אבל אחד הדברים זה היה על החינוך, המשך החינוך.

אורי מקלב: והיום מפרים את זה לגמרי ומתכחשים לכל ההסכמים האלה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אשר, בבקשה.

אמנון כהן: נשמע את כולם, כולל שלטון מקומי, אז יתקבלו התשובות.

אורי מקלב: ממש לא נעים לי ואני מתנצל, אך עלי לצאת.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת אשר.

יעקב אשר: אני חושב שנאמרו כבר באמת הדברים, אבל הנקודה הזאת, שברגע שמשרד החינוך מחליט בסופו של דבר, זאת בעצם ההחלטה, להאריך את תקופת הלימודים, תקראו לזה איך שתקראו לזה, לא חלוקת סוכריות לילדים מצטיינים, זה החלטה שבאה אחרי דיונים, גם בגלל סכנות ברחוב, גם בגלל שיישארו בסביבת למידה, גם כל מיני החלטות מהסוג הזה, ברגע שמאריכים את שנת הלימודים, זאת אומרת שקרה דבר בישראל והתאריכים של שנת הלימודים בצורה כזו או אחרת, גם אם זה לא פורמאלית, לימודים ממש, יתארכו.

יעקב אשר: ולבוא ולהתחיל עכשיו לעשות בתוך הדבר הזה חלוקה, אין לזה שום היגיון.

יעקב אשר: זה הפך להיות שיטה, אדוני היושב ראש.

יעקב אשר: אתה בוודאי רואה את זה גם אצלך.

יעקב אשר: זה הפך להיות שיטה שהפכה להיות פומבית, ממש פומבית על השולחן, מה שנקרא.

יעקב אשר: שיטה שמצד אחד עושים דברים, ומנסים באותם תקציבים שאף אחד לא שאל את אותו משלם מיסים למה המדינה הולכת להשתמש בכספו, פשוט הולכים ולוקחים כל דבר שהופך להיות דבר כנראה שירוץ במשך שנים רבות, אני מעריך שלא יקום שר חינוך שיבוא ויבטל את ההחלטה הזאת ויחזיר ילדים חזרה לחופש, לרחובות, לשלושה שבועות.

יעקב אשר: אני מתאר לעצמי שזה הולך להיות כבר מסלול לימודים במדינת ישראל.

יעקב אשר: אי-אפשר לבוא ולהתחיל להכניס פה את ההתחשבנות, אין לזה שום קשר, לא לליבה ולא לכן ציבורי או לא ציבורי.

יעקב אשר: ילד הוא ילד הוא ילד, סכנה ברחובות היא סכנה ברחובות.

יעקב אשר: אי-אפשר להשתמש בשיטה הזאת כל הזמן.

יעקב אשר: גם מינון היתר שלה כבר מתחיל להקדיש את השאה בצורה הזאת.

יעקב אשר: ושוב, הצביעות.

יעקב אשר: אם נדבר קצת היסטוריה.

יעקב אשר: אני אומר את זה בהרבה מקומות.

יעקב אשר: הצביעות הזאת של לבוא ולהשתמש מצד אחד, אם זה כלפי האוכלוסייה הערבית, הרי מה באים ואומרים לאוכלוסייה הערבית בכלל, בכנסת, במליאה, אדוני ודאי שומע את זה לא פעם – אנחנו היינו קודם.

יעקב אשר: יש ויכוח, מי היה קודם, מי לא היה קודם.

יעקב אשר: מאיפה מביאים את הראיה?

יעקב אשר: מאותה תורה שאנחנו החשוכים עדיין מאמינים בה ואחרים פחות.

יעקב אשר: אז זה טוב בשביל להגיד לגברת זועבי – אנחנו היינו לפנייך.

יעקב אשר: אבל כשזה מגיע על כך שאבא שולח את הילדים שלו בגלל אידיאולוגיה תורתית, הלכתית, אמיתית, שולח אותו למוסדות מסוימים ובגלל זה הילד שלו צריך להיות חשוף לתאונת דרכים יותר מילד אחר או חשוף לפגעי הרחוב, יותר מילד אחר, רק בגלל שלאבא שלו יש אידיאולוגיה אחרת – גם ליועצים משפטיים ואני אומר, אני עכשיו מאתגר.

יעקב אשר: גם מעבר לכך שלדעתי גם בעניין הפורמאלי ההדרה הזאת, אין לה מקום, במיוחד לאור הדברים שאמר חבר הכנסת גפני וכולנו יודעים אותם, לגבי אותם מקומות שהתקצוב שלהם מלא והמדינה הכירה בהם לעשות את זה.

יעקב אשר: אבל גם מעבר לזה, יועצים משפטיים הרבה פעמים גם נותנים מה שנקרא את האטמוספרה של העניין או מביעים אי נוחות מדברים שיש להם ריח רע מאוד של הדרה ממש, הדרה על רקע אידיאולוגי.

יעקב אשר: מה הילד הקטן הזה אשם?

יעקב אשר: הוא נולד לאבא ולאימא שרוצים שהוא ילמד במוסד מוכר שאינו רשמי, כי הם חושבים שכך הוא יהיה ילד, אזרח יותר טוב, וכך הוא יישאר ילד מאמין, לפי השקפתם.

יעקב אשר: אז על זה מענישים בשוקו ולחמנייה?

יעקב אשר: בהסתובבות ברחוב?

יעקב אשר: הרי יש דברים שבאמת, המיון יתר הזה, הוא כבר עבר כל גבול אפשרי.

יעקב אשר: הבנו, אתם רוצים לחנך אותנו דרך הכסף, זה לא יצליח.

יעקב אשר: זה לא יצליח.

יעקב אשר: היינו אתמול בדיון גדול ואני מסיים בזה.

יעקב אשר: ישבו שם הרבה אנשים.

יעקב אשר: לא הרבה חרדים ישבו שם, דיון עם שר החינוך, אני חושב שגם אתן הייתן, לגבי הנושא של האם בתי הספר הציבוריים, כן נותנים את מה שילד במדינת ישראל צריך לקבל או לא מספיק חינוך טוב מקבלים.

יעקב אשר: אם צריך כיתות קטנות או כיתות גדולות וכו'.

יעקב אשר: יש המון ביקורת על בתי הספר הציבוריים.

יעקב אשר: אז מה?

יעקב אשר: מישהו יכול לכוף אותך?

יעקב אשר: אז אומרים – בסדר, מענישים אותך, מורידים 25%, אתה מקבל רק 75% במקומות מסוימים.

יעקב אשר: אז גם בקייטנות?

יעקב אשר: נגיד שהיו עושים 75% למרות שצדק משולם נהרי שאמר שה- 100% הוא גם מעוות מלכתחילה.

יעקב אשר: אבל לא יכול להיות תנאי הסף האלה להעיף ילדים כאילו הם לא קיימים פה.

יעקב אשר: כאילו הם לא גדלים פה, כאילו הם לא חלק מהארץ הזאת, כאילו הם איזה בוגדים או אנשים שהם נגד המדינה.

יעקב אשר: אתם הופכים אותנו בכוח לנטורי קרתא, בכוח.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: השלטון המקומי, בבקשה.

<פיני קבלו: אני חושב שאנחנו נהיה עדים כנראה, בתקופה הקרובה, אני מניח שזה עכשיו בנושא חינוך, אני מניח שיקרה במושב הבא של הכנסת בנושא, בחקיקה בנושא הזה של פטור מהמע"מ, כנראה שיש איזה שהיא מדיניות שנקבעת בממשלה, בכנסת, באותן מסגרות ששם הדברים האלה מוחלטים, ולכן אנחנו באמת, ראשי הרשויות והשלטון המקומי, נמצא בבסיס - - -

חנין זועבי: איזה החלטה הוחלטה לפתוח את המסגרות הקיימות?

חנין זועבי: איזה החלטה?

חנין זועבי: על מה?

חנין זועבי: החלטה על מה?

אמנון כהן: הוא מדבר על האפליות.

חנין זועבי: לבתי הספר, לתוכניות של ילדים?

חנין זועבי: קיבלו החלטה?

חנין זועבי: שניתנה?

חנין זועבי: אתה ככה אומר בפזיזות, החלטה שניתנה, שהיא מחליקה ילדים מתוכנית?

<פיני קבלו: רגע, תשמעי אותי עד הסוף.

אמנון כהן: חברת הכנסת זועבי, תני לו לדבר.

<פיני קבלו: אני רק אומר שזאת סוגיה שראשי הרשויות יצטרכו כנראה להתמודד אתה והיא לא קלה והיא לא פשוטה.

<פיני קבלו: אף אחד מאיתנו לא רוצה לראות זוג נשוי שיכול להשיג דירה וזוג אחר מתקשה להשיג דירה, אף אחד לא רוצה לראות ילד שבבוקר יוצא לחודש נוסף, והילד השני נשאר בחצר הבית.

<פיני קבלו: בל נשכח שראשי הרשויות זה אותם אנשים שגם מצביעים עבורם ולא מתאים לנו המצב הנוכחי.

דוד אזולאי: נכשלתם בעניין הזה.

דוד אזולאי: נכשלתם.

<פיני קבלו: אני שוחחתי אתמול, לאחר דבריך, אדוני, דוד אזולאי, בוועדה לתלונות הציבור, אני שמעתי את העניין הזה.

<פיני קבלו: אני מייד פגשתי את יושב ראש השלטון המקומי.

<פיני קבלו: אני ביקשתי אותו להגיב לסוגיה הזאת.

<פיני קבלו: הוא ביקש אותי לקבוע פגישה בסיעה, הוא יהיה מוכן להגיע אליכם בשבוע הבא, לנמק, להסביר ולחפש דרכים.

<פיני קבלו: אנחנו רוצים להתמודד יחד אתכם בסוגיה הזאת.

דוד אזולאי: פיני ידידי, אין פה הסבר.

דוד אזולאי: יש פה החלטה של שר החינוך, אתם הייתם שותפים לה ואתם פגעתם באזרחים שלכם, שהם תומכים באותו ראש רשות.

חנין זועבי: אתה תמכת בהחלטה, נכון.

<פיני קבלו: אני לא תמכתי.

<פיני קבלו: אני לא יושב.

אמנון כהן: פיני, אתה עכשיו ביבס.

<פיני קבלו: השלטון המקומי מיישם מדיניות של משרד הרווחה, משרד החינוך, כל גוף אחר- - -

אמנון כהן: הם היו צריכים, אנחנו מצפים מחברי הכנסת, כשאתם צריכים אותנו כחברי כנסת במענקי איזון וכו', אנחנו עושים לכם עבודה, עוזרים לכם בוועדת כספים.

אמנון כהן: אנחנו ציפינו כאן, כששר החינוך בא והתייעץ אתכם, או אמר לכם שיתוף פעולה עם השלטון המקומי, פעילות מבורכת.

אמנון כהן: ברגע שהוא היה הולך להחריג את הילדים, הייתם אומרים, אתם, השלטון המקומי – לא יקום ולא יהיה.

אמנון כהן: לא יהיו אפליות בין הילדים.

אמנון כהן: אם הייתם קמים ואומרים את זה, אני חושב, אני חושב הוא היה טיפה חוזר אחורה.

אמנון כהן: ברגע שאמרתם – מברכים, העיקר תביא כסף, תן לנו את זה, זה ציפינו מכם, ברגע, זה חברים ברגע האמת.

אמנון כהן: עכשיו, תקשיב – אנחנו ניפגש עוד בצמתים אחרים, לך אליו עכשיו, תשבור את הבעיות שלך.

אמנון כהן: לכן, רגע, רגע, סתם חברי הכנסת לא אמרו ואני התעקשתי שיבוא נציג של השלטון המקומי.

אמנון כהן: אני רציתי שביבס יבוא, כי אנחנו עובדים בשיתוף פעולה בהרבה מאוד תחומים.

אמנון כהן: אנחנו מצפים כשזועק עוול לשמיים, גם אני מפנה את אותה שאלה ליועצים המשפטיים.

אמנון כהן: יועץ משפטי, זהו תפקידו.

אמנון כהן: תפקידו לא להכשיל את השר.

אמנון כהן: תפקידו להכשיר את הדרג המקצועי, את הדרג הנבחר.

אמנון כהן: דרג נבחר לפעמים הוא ישמע באג'נדה יכול לטעות, לכן פה צריך לזעוק – לא יקום ולא יהיה.

אמנון כהן: יש מצבים מסוימים, אני לא יכול לתת את ידי.

אמנון כהן: אני הייתי בוועדת הכלכלה, היה חוק של אחד החברים, חוק חשוב.

אמנון כהן: רציתי לקדם אותו.

אמנון כהן: באה היועצת המשפטית, אמרה – תשמע, אמנון, אני לא אוכל להגן על זה בבג"צ.

אמנון כהן: באמת, אני רוצה שלא תיכשל.

אמנון כהן: חשבתי עם עצמי, שיניתי דברים, שהיא תגיד – אני אוכל להתמודד עם זה.

אמנון כהן: אני לא יכול, כיושב ראש ועדה גם, לעשות איזה שהיא חקיקה שיועצת משפטית שצריכה מחר לייצג אותי, שתעמוד שם.

אמנון כהן: ואני ציפיתי, עזוב משפטי, ערכי, אני זה בוחרים שלך.

אמנון כהן: אתה לא יכולת להגיד.

<קריאה: משלמים ארנונה.

אמנון כהן: הכל משלמים, שווי זכויות.

אמנון כהן: בחובות – שווי זכויות אבל בהטבות – לא.

אמנון כהן: אני ציפית שתהיה איזה שהיא מחאה להגיד – אדוני, תשקול שנית, אנחנו רוצים לעשות את הפעילות הזו, זו פעילות מבורכת לטובת הילדים.

אמנון כהן: אבל לא יכול, כמו שאתה אומר בעצמך, שילד אחד יהיה כאן וילד אחד יהיה שם.

אמנון כהן: גם בנושא של אפס אחוז מע"מ, אנחנו עשינו פה עבודה, לא יכול להיות האפס בהתחלה, היה אחר-כך 600,000, ואומרת – מאיפה נולד 600,000?

אמנון כהן: בוועדות.

אמנון כהן: אז הצפנו את זה.

אמנון כהן: עובדה שזה השתנה ל- 950.

אמנון כהן: וזה עוד ישתנה.

אמנון כהן: אבל אני אומר, לא יכול להיות שכל אחד יבוא עם אג'נדה שלו ויגיד – אני הולך לתת שוויון ובונה שוויון חדש.

אמנון כהן: כמו שאתה אומר – זוג צעיר, מבחינתך, זוג צעיר.

אמנון כהן: למה הוא יקנה דירה והוא לא יכול לקנות דירה, למה?

אמנון כהן: אסור לנו.

אמנון כהן: דירה ראשונה זה לכולם צריך להיות.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אני רוצה לשאול את השלטון המקומי משתתף בתקציב?

דוד אזולאי: ודאי.

דוד אזולאי: בטח.

משולם נהרי: איך אתם יכולים לתת 25% לאלה, ולאלה לא?

משולם נהרי: וזה מכספי משלם המיסים.

<פיני קבלו: תראה, הסוגיה הזאת עלתה.

<פיני קבלו: אני העליתי אותה.

משולם נהרי: זה לא חוקי.

<פיני קבלו: אני חושב שאפשר עוד לשנות.

<פיני קבלו: אני נתתי לדוד אזולאי מהלך שאפשר לעשות אותו.

חנין זועבי: אבל אתם הקשיתם.

חנין זועבי: אתם הקשיתם עלינו.

<פיני קבלו: זה לא שנכשלנו, אנחנו לא קובעים.

<פיני קבלו: כשאנחנו מקבלים תקציבים, אנחנו מפעילים.

<קריאה: אבל פיני, אתם קובעים על ה- 30% שלכם.

חנין זועבי: היית אמור להשפיע.

חנין זועבי: להגיד לפחות את העמדה שלכם.

<פיני קבלו: קודם כל, נעשו, הדברים עלו, הדברים הוצגו בפני השר, הוצגו בישיבות שהיו.

<פיני קבלו: לצערנו, היתה עקשנות מצד משרד החינוך בנושא הזה ולכן אני, יש תשובות שהייתי יכול לתת אותן אבל אני לא בדרג הפוליטי לתת אותן, הייתי אומר את דעתי בנושא הפוליטי.

<פיני קבלו: אני נמנע מלעשות את זה.

<פיני קבלו: אני חושב שיש דרכים להוביל את זה ולטפל בזה.

<פיני קבלו: עדיין לא מאוחר.

<פיני קבלו: אפשר עדיין לשנות.

דוד אזולאי: פיני, בקשה אחת יש לנו אליך.

דוד אזולאי: את המסר החריף הזה שכאן דיברו, תעביר למרכז השלטון המקומי.

דוד אזולאי: שאנחנו מוחים על הדרך ועל השתיקה שלכם ועל הפגיעה הקשה בילדים שההורים שלהם משלמים ארנונה.

דוד אזולאי: את זה אני מבקש ממך שתעשה.

יעקב אשר: ראש השלטון המקומי, נבחר לתפקידו גם על-ידי ראשי ערים חרדיים.

<פיני קבלו: גם יושב ראש השדולה, גם אני אבקש שיסייע לי בכך יושב ראש השדולה שירים כאן טלפון, יעקב אשר, תרים טלפון, תביע גם את המחאה שהיתה פה, אני הבעתי אותה מה שהיה אתמול, מדוד אזולאי בוועדה לתלונות הציבור.

<פיני קבלו: אני אצא מכאן, אני אעשה את אותו דבר.

יעקב אשר: אני אגיד לך משהו אחר, פיני, בתור יושב ראש השדולה.

יעקב אשר: אם היה דיון כזה, אז יכול להיות שהייתם צריכים לזמן אותי גם לדיון הזה, ואז זה היה עולה ואולי גם היה נראה היום אחרת.

<פיני קבלו: איזה דיון?

יעקב אשר: אותו דיון שהיה עם משרד החינוך.

יעקב אשר: ואתה יודע מה?

יעקב אשר: גם יושב ראש השלטון המקומי, צריך גם להתייעץ עם ראשי רשויות, עם סגנים שלו, בין היתר גם חרדיים וגם ערבים, הוא נבחר גם על-ידי ערבים וגם על-ידי חרדים.

יעקב אשר: אתה יודע שהרבה חרדים תמכו בו, אולי כולם.

דוד אזולאי: חבר הכנסת אשר, יש ראשי רשויות חרדים?

דוד אזולאי: אני שואל.

<פיני קבלו: כן, יש.

אמנון כהן: בואו נתקדם.

דוד אזולאי: מחר יהיה חוק שמי שלא למד בבית ספר ציבורי, לא יוכל להיות ראש עיר.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לשמוע כרגע את עאוני בטחיש.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

<עאוני בטחיש: אני מנהל בית ספר נזירות המושיע בנצרת, זה בית ספר של כ- 1,500 תלמידים, שלומדים בו מגן טרום חובה, עד כיתה י"ב.

<עאוני בטחיש: קודם כל, רוצה להגיב לכמה דברים ששמעתי מהשר בשבוע שעבר ואתמול בוועדת החינוך של הכנסת.

<עאוני בטחיש: היתה האשמה קולקטיבית שכל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים הם סלקטיביים.

<עאוני בטחיש: אז רוצה לדעת את המנגנון שבו אפשר לעשות סלקציה בגיל ארבע.

<עאוני בטחיש: אני עדיין לא מצאתי את השיטה, איך עושים סלקציה בגיל ארבע.

<עאוני בטחיש: הרי מי שנכנס לגן בגיל ארבע, ממשיך עד כיתה י"ב.

<עאוני בטחיש: דבר שני, אנחנו מייצגים מערכת של 30,000 תלמידים, במדינה, שלומדים בכ- 50 מוסדות חינוך, שחלקם קמו מלפני 400 שנה.

<עאוני בטחיש: אנחנו מחויבים ללמד את הליבה בשיעור בין 60% ל- 75%.

<עאוני בטחיש: אנחנו עושים את זה ב- 125%, נותנים שעות מעבר.

<עאוני בטחיש: דובר, והשר בשבוע שעבר אמר כאן שהוא מוכן למנות לכל חברי הוועדה, כמה גובים בתי הספר בנצרת.

<עאוני בטחיש: ואני לא יודע מאיפה הוא הביא את הנתונים האלה.

<עאוני בטחיש: אני אגיד לכם כמה גובים.

<עאוני בטחיש: בבית-הספר שלי גובים סכום ממוצע עבור כל התלמידים, בממוצע, 3,600 שקל בשנה, שזה כולל גם שכר לימוד וגם תשלומי הורים וכל מה שאפשר לגבות, ו- 70% ממנו נגבה.

<עאוני בטחיש: כי 30% מהאוכלוסייה בממוצע, לא יכולים לשלם את הסכום הזה.

<עאוני בטחיש: אז אם אני כופל 3,600 ב- 70%, אני מגיע למשהו כמו 2,600 שקל.

<עאוני בטחיש: אז לא יודע על איזה סכומים גבוהים הוא דיבר.

<עאוני בטחיש: להזכיר לכם, שבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים קמו במקומות שלנו, כי המדינה לא נתנה את השירות.

<עאוני בטחיש: 56% מתלמידי נצרת, לומדים במוכר שאינו רשמי הכנסייתי.

<עאוני בטחיש: 70% מהתלמידים הערבים בחיפה, לומדים במוכר שאינו רשמי הכנסייתי, כי המדינה לא נתנה את הפיתרון.

<עאוני בטחיש: מספר תלמידים בכיתה, אם אני, יש לי כ- 1,500 תלמידים לחלק את זה ב- 42 כיתות אם, אז אני מגיע לממוצע של 36 עד 40 תלמידים בכיתה.

<עאוני בטחיש: לא יודע מאיפה הביא את העניין של כיתות קטנות.

<עאוני בטחיש: בנוסף, בכיתות א' ו- ב', עם 36 עד 40 תלמידים, אנחנו לא מקבלים לא פיצול, בכיתה א', של עשר שעות ולא חמש שעות בכיתה ב'.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא מקבלים את זה.

<עאוני בטחיש: הכנסות הורים, כאילו שעשירים לומדים אצלנו.

<עאוני בטחיש: רוצה להזכיר לכם, כשהיה נהוג שכר - - -

חנין זועבי: אתה אומר יותר מ- 50% לומדים.

חנין זועבי: זה לא ייתכן שכולם עשירים.

חנין זועבי: אם 60% מהתלמידים - - -

<עאוני בטחיש: בנוסף לזה, כשהיה נהוג בגן טרום חובה שכר לימוד מדורג, לפי הכנסת הורים, אז תסבירו לי, איך ממוצע ההנחה אצלי בבית הספר היה 48%.

<עאוני בטחיש: אנשים קיבלו הנחה בממוצע 48%, אז מה, הם עשירים וקיבלו הנחה?

<עאוני בטחיש: איך דבר כזה יכול להיות?

<עאוני בטחיש: השר מתייחס למוכר שאינו רשמי כמקשה אחת.

<עאוני בטחיש: המוכר שאינו רשמי אינו מקשה אחת.

<עאוני בטחיש: יש בתי ספר של חברינו, של מעיין החינוך התורני והחינוך העצמאי, יש בתי הספר כמו הריאלי וליאו בק ובתי הספר האלה ויש המערכת שלנו.

<עאוני בטחיש: המערכת שלנו לא רק קמה בגלל חוסר שהמדינה לא סיפקה, המערכת שלנו קמה בגלל גם אנחנו יש לנו אורח חיים מיוחד.

<עאוני בטחיש: אורח חיים נוצרי שאף בית ספר ציבורי לא יכול לספק אותו.

<עאוני בטחיש: אז איפה ילמדו הילדים שלי?

<עאוני בטחיש: בבית ספר שאינו תואם את האמונה שלהם?

<עאוני בטחיש: זה מצב בלתי אפשרי.

<עאוני בטחיש: ובמדינה דמוקרטית ובחוקים אני חושב, דורית, כתוב בחוק חינוך חובה שאיפה שהמדינה לא יכולה לספק חינוך חינם לילדיה, היא צריכה לסבסד את המערכות שמספקות את החינוך הזה ואת זה אנחנו לא מקבלים.

<עאוני בטחיש: עכשיו לגבי הקייטנות.

<עאוני בטחיש: רוצה להזכיר לכם, שנכון שהשלטון המקומי משתתף ב- 25%, אבל מישהו שכח להגיד שנטל גדול מההוצאה לוקח על עצמו קרן הידידות ומי זה קרן הידידות?

<עאוני בטחיש: זאת קרן שממומנת על-ידי נוצרים אבנגליים.

<עאוני בטחיש: אז הנוצרים מממנים את קייטנות הקיץ, נותנת למדינה והמדינה מקצה את הנוצרים החוצה.

אמנון כהן: קרן הידידות תיתן לכם 100%.

דוד אזולאי: אתם תמשיכו לסבול בגלל החרדים, אל תדאג.

<עאוני בטחיש: אנחנו, הבעיה שלנו - - -

דוד אזולאי: הבעיה שלכם זה החרדים.

דוד אזולאי: רוצים לתת לכם, אבל כדי לא לתת לנו, מענישים גם אתכם.

דוד אזולאי: מה לעשות?

<עאוני בטחיש: חבר הכנסת אזולאי, הבעיה שלנו, שאנחנו תמיד מצמידים אותנו למישהו שהוא יכול לפגוע בנו.

<עאוני בטחיש: אם ההצמדה לחרדים פוגעת בנו, אז אנחנו מוצמדים לחרדים.

<עאוני בטחיש: אם ההצמדה למוסדות של המפד"ל פוגעת בנו, אז אנחנו שם.

<עאוני בטחיש: אם הריאלי פוגע בנו, אז אנחנו שם.

<עאוני בטחיש: פשוט מחפשים איפה לפגוע בנו.

<עאוני בטחיש: ואני רוצה להגיד לכם, אנשי משרד החינוך, בנצרת לומדים במוסדות שלנו 13,000 תלמידים, מתוך 23,000.

<עאוני בטחיש: אם חוזר המנכ"ל הזה, יישאר כמו שהוא, אני מודיע לכם כאן, בתי הספר לא יכולים לפתוח את שעריהם ב- 1 לספטמבר.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא יכולים לשלם משכורות.

דוד אזולאי: אם היה פה שר החינוך, היה אומר לך – תלך לחינוך הממלכתי.

דוד אזולאי: זה מה שהוא היה אומר לך.

<עאוני בטחיש: והשר אמר לחברי אתמול, תבואו מחר אלי.

<עאוני בטחיש: אז אני מצטרף לאנשים שמאתגרים את דורית.

<עאוני בטחיש: תמצאו 13,000 מקומות בנצרת, בעוד חודשיים, ועוד כ- 3,000 מקומות בחיפה, לתלמידים שלא תהיה להם מסגרת, לא מפני שאנחנו נתנהג מתוך נקמה, במשרד החינוך.

<עאוני בטחיש: מפני שאנחנו לא יכולים לקיים את המוסדות שלנו בתנאים האלה.

<עאוני בטחיש: חבר הכנסת נהרי, טעות, אני רוצה לתקן טעות בדבריך, סליחה.

<עאוני בטחיש: ה- 100% לא השתנו בחוזר הזה.

<עאוני בטחיש: ה- 100% היו מעוותים לפני החוזר הזה.

<עאוני בטחיש: מה שעשה החוזר הזה, הוא פשוט מיסד את העיוות הזה.

<עאוני בטחיש: אף פעם משרד החינוך לא נתן לנו תשובה מה זה ה- 100%.

<עאוני בטחיש: ואני רוצה להגיד לכם, ה- 100% הוא שעות התקן שדיברת עליהן ומזה חמש שנים, משרד החינוך שינה את שיטת החישוב של התמיכה במוכר שאינו רשמי ואני ירדתי בבית-הספר שלי, מ- 1.1 שעות פר תלמיד, ל- 0.65 שעות פר תלמיד.

<עאוני בטחיש: כמעט חצי.

<עאוני בטחיש: זה מדד שטראוס.

דוד אזולאי: זה בגלל מדד שטראוס.

דוד אזולאי: לפני כן לא היה.

דוד אזולאי: לפני כן זה היה אחרת לגמרי.

<עאוני בטחיש: בדיוק.

<עאוני בטחיש: ובנוסף לזה, גם המרכיב הקבוע.

אמנון כהן: מתי נכנס לתוקפו, המדד הזה?

<קריאה: זה בגלל שראו שהולך לערבים יותר, אז שינו את המדד.

<עאוני בטחיש: בדיוק, בדיוק.

<עאוני בטחיש: ואת המרכיב הקבוע ששילמו לנו, שהיה בסביבות משהו כמו 75 שקלים לתלמיד, הורידו ל- 46 שקלים לתלמיד.

<עאוני בטחיש: אז איך אנחנו יכולים לקיים את המוסדות שלנו?

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: עו"ד אלמליח, בבקשה.

<משה אלמליח: תודה.

<משה אלמליח: אני כמובן מודה לכל אלה שנוטלים חלק במאבק הזה, למניעת קיפוח.

אמנון כהן: תגיד את מי אתה מייצג.

<משה אלמליח: אני למעשה איש שטח, אני מייצג מערכות חינוך.

<משה אלמליח: אני כבר חצי יובל שנים מנכ"ל של עמותות שעוסקות בחינוך, מאל המעיין ב- 89 ודרך מעיין החינוך התורני ושערי ציון והרבה מוסדות אחרים.

<משה אלמליח: אני חושב שבאמת צריך לראות את הדברים כאן במכלול.

<משה אלמליח: המכלול הוא שמשרד החינוך במשך שנים, אבל בעיקר בשנתיים האחרונות, נוקט סדרה של גזירות שהמטרה שלהן היא אחת ויחידה – חיסול של החינוך של המוכר שאינו רשמי, קרי, על כל פנים מה שאני מטפל, זה החינוך החרדי ואני חושב שלא צריך להיות מופתע, כי אני הייתי בישיבה בשבוע שעבר ושמעתי את השר שאומר במפורש שהוא רוצה לחסל את החינוך המוכר שאינו רשמי.

<משה אלמליח: למעשה, רוצים לחסל את החרדים בכלל, זה למעשה המטרה.

<משה אלמליח: רק שלא יכולים לחסל אותם, ודאי לא פיסית, אז מנסים לחסל את החינוך החרדי, ובמשך כמה שנים כבר לא יהיה ציבור חרדי.

<משה אלמליח: כשאני מדבר לראות את המכלול, אני עוד הייתי בתקופה, במשרד החינוך היה תקצוב של הצטיידות, תקצוב של הסעות, כל מיני תקצובים.

<משה אלמליח: במשך השנים, יש רק ירידה ומחיקה של תקציבים.

<משה אלמליח: היום אין כמעט שום דבר.

<משה אלמליח: מעבר לכך, ניקח דוגמה הכי פשוטה והכי קטנה.

<משה אלמליח: עד לפני כמה שנים היה אפשר להגיש בקשות לרישוי, לשנה הבאה, כמעט עד סוף שנת הלימודים.

<משה אלמליח: כי אני אף פעם לא יודע, לא בעפולה ולא בדימונה ולא בצפת, כמה ילדים יהיו אצלי בגנים לשנה הבאה ואני בטח לא אלך לחפש מבנה שנה קודם.

<משה אלמליח: היום, עד ה- 31 לינואר, צריך להגיש את הרישיונות לשנה הבאה.

<משה אלמליח: אין שום מקום בארץ שאפשר לדעת כמה ילדים יהיו אצלי בארץ לשנה הבאה ואיפה יהיה הגן ואיפה יהיה המבנה.

<משה אלמליח: המשמעות של החלטה כזו, שזו החלטה של פקיד, זה למעשה לחסל את החינוך החרדי.

<משה אלמליח: כי אי-אפשר יהיה לפתוח גן לשנה הבאה.

<משה אלמליח: ואם אני ארצה פרטי, גם לא ייתנו לי, כי יגידו לי שאני עובר על החוק.

<משה אלמליח: אז צריך להסתכל על זה במכלול וזה יפה מאוד מה שאמרו כאן כולם, צריך לראות את המגמה ולא ייתכן ש"האחד בא לגור וישפוט שפוט".

<משה אלמליח: לא ייתכן שיהיה שר חינוך שמכל מפלגה שהוא יבוא לתקופה קצרה וירצה לחנך עם שלם של אלפי שנים של היסטוריה ושל חינוך, יבוא לשנות את הכל.

<משה אלמליח: צריך לזכור ואני מסכים עם חברי הכנסת שאמרו כאן, שהחינוך החרדי, גם אם לא יקבל שקל מהמדינה הזו, בשום פנים ואופן אני לא בא להצדיק את זה, אבל בוודאי שזה יוצר ניכור וזה יוצר ניכור מהגיל הרך, הילדים האלה שאחד ילך לקייטנה והשני לא, יגדל על ניכור ושנאה למדינה.

<משה אלמליח: אבל גם אם יצטרך לשבת באוהלים, גם אם נצטרך ללמוד תחת כיפת השמיים, לעולם לא יוכלו לחסל את החינוך הזה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: קודם כל, אני חותם על כל מילה של הרב אלמליח.

ישראל אייכלר: דבר שני, אני רוצה לומר שאתמול קיבלתי שני מכתבים שונים מפונים שונים שהוועדה לביקורת המדינה צריכה להתייחס לזה.

ישראל אייכלר: אל"ף, אישה שקיבלה תואר אקוויוולנטי ל- BA בסמינר חרדי שהיה מוכר במשרד החינוך עד היום, רצתה להתקבל כרכזת של קצינת סיור זה נקרא, של נוער נושר, אמרו לה – את לא יכולה להתקבל, בגלל שאין לך תואר אקדמאי.

ישראל אייכלר: אמרה – אבל עד היום הכירו בתואר כאקדמאי, אמרו – עכשיו כבר לא.

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

חנין זועבי: איזה מכללה?

ישראל אייכלר: אופקים.

ישראל אייכלר: סמינר אופקים.

ישראל אייכלר: ודבר שני, מנהל בית-הספר של חינוך מיוחד לא מקבל הסעות לקייטנות בזמן הקיץ וגם על זה.

ישראל אייכלר: שני הדברים האלה מביאים אותי לדיון שהיה פה בשבוע שעבר, אדוני היושב ראש.

ישראל אייכלר: הצהיר פה שר החינוך שהוא מקדש את החינוך הממלכתי.

ישראל אייכלר: הוא רוצה לכפות את החינוך הממלכתי, מה שבן גוריון הבין שצריך זרם עצמאי, מה שהבינו כל שרי החינוך ומתקצבים אותם, הוא החליט להילחם מלחמה אישית ואני שאלתי, אני שואל בוועדה לביקורת המדינה, האם אין מקום שמבקר המדינה יבדוק.

ישראל אייכלר: הבן-אדם שנקרא שי פירון, שר החינוך, מצהיר, לא אומר בסודי סודות, שהוא קיבל משכורת שנתיים מעמותה שנקראת הכל חינוך.

ישראל אייכלר: 500,000 הוא אמר, 600,000 בשנה, במשך כמה שנים.

ישראל אייכלר: נהיה שר חינוך באופן מיידי.

ישראל אייכלר: האם זה אתי, האם זה לא ניגוד אינטרסים, שמטרות העמותה הפרטית, הכל חינוך, שזה לבטל את כל התקציבים לחינוך החרדי שלא לומד ליבה ולא ממלכתי, לבוא ליישם, בכספי הציבור של עשרות מיליארדים שהמדינה נותנת לכלל אזרחי הארץ, יהודים וערבים, מוכר, לא מוכר, לבוא ולהגיד – האג'נדה שלי זה ככה ואני כופה אותה על משרד חינוך שלם וכל הפקידים צריכים לבצע את מדיניותו האישית, שהוא קיבל על זה כסף במשך כמה שנים.

ישראל אייכלר: האם אין פה ניגוד אינטרסים?

אמנון כהן: הוא קיבל כסף אולי ליישם את התוכנית.

ישראל אייכלר: כן כן.

אמנון כהן: לא, ליישם גם, לא רק להכין את התוכנית, אלא ליישם.

ישראל אייכלר: זו השאלה של ניגוד האינטרסים, זאת השאלה של הפרת אמונים.

ישראל אייכלר: אריה דרעי, התיק הראשון שלו על הפרת אמונים היה כי הוא היה שר פנים והוא העדיף את החינוך של מעיין החינוך בעיריית ירושלים, על פני דברים אחרים, על זה פתחו לו תיק הפרת אמונים.

משולם נהרי: אבל הוא היה גם חבר ועדת דברת.

ישראל אייכלר: מי?

משולם נהרי: שר החינוך.

ישראל אייכלר: לא משנה מה הוא היה.

משולם נהרי: היא מיישמת את דו"ח דברת.

ישראל אייכלר: מה זה משנה?

ישראל אייכלר: האיש קיבל כסף ולבוא ולהילחם נגד ציבור, עבור עמותה שאתה קיבלת ממנה כסף.

ישראל אייכלר: האם אין פה ניגוד אינטרסים?

ישראל אייכלר: אולי היועץ המשפטי יגיד לנו.

דוד אזולאי: שר חינוך לא יעשה דבר כזה, לא יכול להיות.

ישראל אייכלר: אני מדבר על מה שהוא הצהיר.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר חלילה חשדות וכו'.

ישראל אייכלר: הוא הצהיר שהוא קיבל משכורת משם, והוא היה מנהל הכל חינוך.

ישראל אייכלר: והוא הצהיר פה שהוא מקדש את החינוך הממלכתי והוא לא מחויב לשום חינוך אחר.

אמנון כהן: לא, הוא אומר שמה שהוא הכין שם, הוא מיישם.

דוד אזולאי: זה התפקיד שלו.

דוד אזולאי: בשביל זה הוא נבחר.

אמנון כהן: לא, אבל הכל חינוך זה לא המדינה הקימה את הוועדה.

<תומר רוזנר: הוא היה חבר בעמותה מסוימת שהיה לה סדר יום מסוים, אפילו עמד בראשה, לפי מיטב ידיעתי, ועכשיו הוא בא להיבחר כנבחר ציבור וליישם את מה שהוא מאמין בו.

<תומר רוזנר: מה הבעיה בזה?

ישראל אייכלר: תאר לעצמך, אדוני היועץ המשפטי, שאני אבחר להיות שר החינוך ואני אגיד שהחינוך הממלכתי לא מקבל אצלי פרוטה, כי קיבלתי חינוך או כסף שרק חינוך דתי זה מתאים.

ישראל אייכלר: זה יכול להיות במדינה דמוקרטית?

<תומר רוזנר: זאת שאלה אחרת.

ישראל אייכלר: זאת השאלה.

<תומר רוזנר: לא, אתה העלית את שאלת ניגוד העניינים ואתה עכשיו מעלה שאלה אחרת.

ישראל אייכלר: ניגוד עניינים ברור.

אמנון כהן: סיימת?

ישראל אייכלר: זו השאלה שלי ואני רוצה שמבקר המדינה או הוועדה לביקורת המדינה תיתן את דעתה על זה.

אמנון כהן: נשמע עוד שני יושבים ותכף נשמע תגובה.

אמנון כהן: זימנתי את אורן קורן משנה היועץ המשפטי לממשלה והיא חייבת לצאת לדיון אחר, אבל רציתי שתדברי אחרי משרד החינוך.

אמנון כהן: בסדר?

<אורית קורן: אם אפשר להקדים את משרד החינוך, אם יש עוד דוברים, אני מעדיפה כבר לומר את דבריי וללכת כי אחרת אני אאחר.

אמנון כהן: רציתי שהם ישמעו את כולם.

אמנון כהן: בסדר, פחות או יותר, כן.

<אורית קורן: אני חושבת שהתמונה ברורה.

אמנון כהן: בסדר.

אמנון כהן: משרד החינוך, בבקשה.

<יהודית קדש: אני מנהלת את האגף לחינוך יסודי במשרד החינוך.

<יהודית קדש: אנחנו למעשה מדברים על תוכנית תוספתית, שמיועדת לחינוך הרשמי, מתקיימת בתוך המבנים של החינוך הרשמי, מתנהלת על-ידי מורים ומנהלים, כמה שניתן כמובן, מתוך החינוך הרשמי.

<יהודית קדש: לתכנים של התוכנית יש קשר ישיר, גם לתכנים שבהם עוסק החינוך הרשמי.

<יהודית קדש: היא מקיפה למעשה את כלל המגזרים ואני אסביר.

<יהודית קדש: אנחנו פרסמנו קול קורא לכל הרשויות, נענו לקול הקורא 250 רשויות, בתוך הרשויות האלה קיימים בתי ספר במגזר הממלכתי, הממלכתי דתי, יש שם בתי ספר בחינוך הלא יהודי, גם הערבי, גם הדרוזי, גם הצ'רקסי ואנחנו מדברים היום גם על 16 בתי ספר בחינוך החרדי שהצטרפו לאחרונה אל החינוך הרשמי ונהנים גם הם מהתוכנית התוספתית הזאת.

אמנון כהן: אני רוצה להבין.

אמנון כהן: המוכר שאינו רשמי, יכול להירשם לתוכנית?

<יהודית קדש: לא.

<יהודית קדש: מוכר שאינו רשמי – לא.

אמנון כהן: אני מבקש להבין אני לא בקי בפרטים.

<יהודית קדש: אני אסביר.

<יהודית קדש: בתוכנית יש למעשה את כלל המגזרים ואת כלל סוגי הפיקוח.

אמנון כהן: אז למה להחריג את מוכר שאינו רשמי?

<יהודית קדש: יש לנו בתי ספר בחינוך חרדי, 16 כאלה, שנהנים מהתוכנית הזאת.

משולם נהרי: אבל הוא שואל על המוכר שאינו רשמי.

ישראל אייכלר: לא שאל על חרדי, הוא שאל על אלה שלא רשמיים.

<יהודית קדש: נכון, נכון.

משולם נהרי: גם במוכר שאינו רשמי יש חרדים ויש לא דתיים ולא יהודים יש הכל.

<יהודית קדש: נכון.

<יהודית קדש: ואם הטענה היא בעצם אפליה, אנחנו רואים שלמעשה התוכנית הזאת מקיפה את כל סוגי המגזרים.

משולם נהרי: עכשיו את מייצגת את עצמך ואת משרד החינוך.

משולם נהרי: אז בואי, עזבי עכשיו מה שהשר חושב.

<יהודית קדש: אני יודעת בדיוק להגיד מה אני חושבת, מה אני מייצגת, זה בסדר.

אמנון כהן: מה שציינת זה בסדר.

אמנון כהן: עכשיו אני רק שואל, יש החרגה של פלח מסוים בילדים, סלקציה בפלג מסוים, בחלק מסוים של הילדים, שהם לא יקבלו את אותו דבר שמקבלים ילדים אחרים.

<יהודית קדש: נכון.

אמנון כהן: איך אפשר לעשות סלקציה במשרד החינוך?

אמנון כהן: זה לא רק בזה.

אמנון כהן: הרי הם מקבלים תקציבים בשעות, מקבלים תקציבים בשרתים ומזכירים ופה אני אומר – פה לא תקבלו.

אמנון כהן: איך אפשר לעשות?

אמנון כהן: הרי יש לנו חוק שוויון או אי-שוויון.

אמנון כהן: גם אם אני פעם רציתי לעזור ספציפית לארגון מסוים, אמרו לי – אתה לא חייב לעזור להם.

אמנון כהן: זה חייב להתחלק שווה בשווה בין 800 ארגונים.

אמנון כהן: זאת אומרת, רציתי לתת לחיזוק הפעילות, ראיתי לנכון, סתם, 20,000 שקל רציתי לעזור, אמרו – לא יכול.

אמנון כהן: 20,000 שקל צריכים להתחלק בין 800, כל אחד יקבל שקל.

אמנון כהן: כי זה שוויוניות.

אמנון כהן: אז בנושא הזה אין שוויוניות במשרד החינוך?

ישראל אייכלר: כספים ייחודיים, היא אומרת לך מפורשות, זה כספים ייחודיים לחינוך הרשמי.

ישראל אייכלר: יש חוק נגד כספים ייחודיים היום.

אמנון כהן: זה לא ייחודי.

<יהודית קדש: לא אמרתי ייחודי.

ישראל אייכלר: לא, אני אומר.

ישראל אייכלר: מה שאת אומרת זה כספים ייחודיים לחינוך הרשמי.

<יהודית קדש: מה שאנחנו אומרים – שזו תוכנית תוספתית.

<יהודית קדש: היא מיועדת לחינוך הרשמי.

אמנון כהן: עוד פעם, גם בתוכנית תוספתית.

משולם נהרי: למה אין תוספתית למוכר שאינו רשמי?

<יהודית קדש: אני חוזרת על דברי השר.

אמנון כהן: לא דברי השר מעניינים אותי.

אמנון כהן: את פקידה עכשיו, את, אני סומך עלייך, כי את, השר מתחלף מחר אבל את נשארת שם ותפקידכם, אם יש פה עוול זועק לשמיים, לילד אין הסעה, למשל, אני מצפה, כן?

אמנון כהן: לא תמיד זה מצליח, מצד אחד אתם צריכים להוציא את המדיניות של השר לפועל, אבל לפעמים יש מדיניות שהיא סותרת את תפישת העולם.

אמנון כהן: בן-אדם, כבן-אדם מול בן-אדם, ילד מול ילד.

ישראל אייכלר: יש הגדרה משפטית לתוספת, תוספתית, תקציב תוספתי?

ישראל אייכלר: מה זה?

ישראל אייכלר: אין דבר כזה בחוק.

אמנון כהן: תנו לה לדבר, בואו נשמע.

משולם נהרי: מעבר לשעות הבסיס, כל זה – תוספתי.

אמנון כהן: בבקשה, יהודית.

<יהודית קדש: נכון.

<יהודית קדש: תקציב תוספתי הם בעצם מעבר ללימודים הפורמאליים, למעשה, כדוגמת תוכניות רבות שנמצאות במשרד, בחלקן מיועדות לחינוך הרשמי, חלקן מיועדות לחינוך הרשמי וגם המוכר שאינו רשמי.

<יהודית קדש: זו תוכנית שהוגדרה ככזו שמוחלת על החינוך הרשמי וכמו שנאמרו הדברים בשבוע שעבר, כל בית-ספר שרוצה להתחיל בתהליך של הצטרפות לחינוך הציבורי, מוזמן כמו שעשו 16 בתי-הספר שהזכרתי.

אמנון כהן: משולם נהרי בעזרת השם בפעם הבאה יהיה שר החינוך של מדינת ישראל, הוא יבוא ויגיד לך – עכשיו תקשיבי טוב, הוא יגיד לך – כל התקציבים שלי ילכו עכשיו למוכר שאיננו רשמי, רק למוכר שאינו רשמי, ילכו לשם.

אמנון כהן: כל מי שרוצה להגיע לשם, אנחנו נקלוט אותם, גם בחינוך הרגיל, גם בקייטנות, אנחנו נקלוט אותם ועכשיו את מיישמת את התוכנית שלי, כי המדיניות שלי היא כזו.

אמנון כהן: את תצטרכי לעשות את זה, כן?

אמנון כהן: את תעשי את זה?

<יהודית קדש: בעיקרון, אנחנו מיישמים מדיניות, כמובן על-פי נהלים.

אמנון כהן: יפה.

אמנון כהן: זהו.

אמנון כהן: לא צריך תשובה יותר.

אמנון כהן: אני צריך יועץ משפטי עכשיו.

<יהודית קדש: מיישמים מדיניות על-פי נהלים וחוקים שקיימים.

אמנון כהן: כן, ייעוץ משפטי, בבקשה.

<דורית מורג: קודם כל, מדיניות העדפה לחינוך הרשמי היתה קיימת לא רק בתקופה הנוכחית, אלא היא קיימת לכל אורך הדרך.

<דורית מורג: זאת אומרת, גם השר הקודם העדיף את החינוך הרשמי.

<דורית מורג: יש לנו פסקי דין, החינוך הרשמי הוא החינוך הרשמי, המנוהל על-ידי המדינה, בשיתוף עם הרשויות המקומיות.

<דורית מורג: זה לפי החוק והוא החינוך שלמעשה הרווח במדינת ישראל.

<דורית מורג: גם בתי המשפט, יש לנו פסקי דין שלא רק ניתנו לאחרונה, אלא פסקי דין ישנים, כמו פסק הדין לענייני גני חב"ד שדיבר על הארכת יום הלימודים, פסק דין למעשה, שניתן לפני שנים רבות, בעניין חורב ואח', שלמעשה אמר, גני חב"ד אמר שמותר להעדיף בעניין יום חינוך ארוך, את בתי הספר הרשמיים למול בתי הספר האחרים, המוכרים שאינם רשמיים.

<דורית מורג: פסק דין חורב למעשה חייב את המדינה לעשות דיפרנציאציה בתקציבים שבין הרשמי למוכר שאינו רשמי ולמוסדות הפטור.

<דורית מורג: זאת איננה מדיניות חדשה, זאת המדיניות על פי החוק ויש עדיפות מובנית לבתי הספר הרשמיים.

<דורית מורג: אנחנו מדברים עכשיו על תוכנית תוספתית, בלתי פורמאלית, שמבוססת על בתי הספר הרשמיים.

<דורית מורג: היא נעשית תוך חצרי בתי הספר הרשמיים, בתוך המבנים והיא קוראת למורים ולמדריכים ולמנהלים, לקחת - - -

אמנון כהן: איזה סמכות יש?

אמנון כהן: למי יש סמכות?

אמנון כהן: מאיזה סמכות?

אמנון כהן: מה מקור הסמכות?

<דורית מורג: תן לי רגע לדבר.

אמנון כהן: לא, מה מקור הסמכות?

אמנון כהן: מאיפה הוא לוקח את זה?

אמנון כהן: את משפטנית, אני מדבר אתך משפטים עכשיו.

אמנון כהן: מקור הסמכות, מאיפה?

<דורית מורג: עכשיו אני אומר.

<דורית מורג: זה תוכנית תוספתית שעניינה בתוך בתי הספר הרשמיים.

אמנון כהן: תצביעי על מקור.

<דורית מורג: יש סמכות לתת עדיפות בתוך - - -

ישראל אייכלר: לא מדובר בעדיפות, מדובר באפליה.

<דורית מורג: מדובר בעדיפות, לתת לתוכניות החינוך הרשמי עדיפות וכפי שזה נעשה - - -

אמנון כהן: שנייה, שנייה.

<דורית מורג: רגע, אני רוצה לומר.

אמנון כהן: דורית, לא.

אמנון כהן: פה לא מה שאת רוצה לדבר.

אמנון כהן: פה מה ששואלים אותך את צריכה לענות.

אמנון כהן: אז אני אומר, מאיפה יש מקור הסמכות לתת את התוכנית התוספתית הזאת?

אמנון כהן: מאיפה?

אמנון כהן: <דורית מורג:> אמרתי.

אמנון כהן: הסמכות לממשלה, למדינה, לתת תוכניות תוספתיות.

אמנון כהן: תגידי איזה סעיף בחוק.

אמנון כהן: את משפטנית?

אמנון כהן: לא, תגידי לי.

אמנון כהן: אם לא, אז אל תמציאי.

אמנון כהן: אנחנו מדברים עכשיו משפטים, את משפטנית, את תגידי לי.

<דורית מורג: אם לא תיתן לי לדבר, אני לא אדבר.

אמנון כהן: לא, את תגידי לי מאיזה סעיף.

דוד אזולאי: סליחה, היועץ המשפטי של הוועדה שואל שאלה משפטית, מה מקור הסמכות, מאיזה סעיף?

דוד אזולאי: תעני לו בבקשה, זה הכל.

<דורית מורג: הנה אני עונה לך.

<דורית מורג: קודם כל, בתקציב שבין המוסדות המוכרים שאינם רשמיים, זה מוסדות, לבין הרשמיים, יש קודם כל סעיף בחוק חינוך ממלכתי.

<דורית מורג: יש לגבי מוסדות חינוך מוכרים, כתוב השר רשאי לקבוע סדרים ותנאים לתקצובם של המוסדות המוכרים ולתמיכה בתקציבים.

<דורית מורג: אם השר יחליט על התמיכה ובמידה ויחליט, זה הסעיף בחוק, בסדר?

<דורית מורג: איפה זה כתוב בחוק?

<דורית מורג: כתוב בחוק, סעיף 11 לחוק חינוך ממלכתי.

<קריאה: זה על כל המוכר.

<קריאה: זה על כל החינוך המוכר.

אמנון כהן: זה כל החינוך המוכר, זה כל החינוך.

אמנון כהן: זה לא מדובר רק על זה.

<דורית מורג: בסדר.

<דורית מורג: אז קודם כל יש לגבי החינוך המוכר, לגבי התוכנית ההבחנה בין תקציבים לרשמי, למוכר שאינו רשמי ולפטור, יש הוראה בחוק, יש תמיכה בפסקי-דין של בתי-המשפט.

<תומר רוזנר: אני לא שמעתי, לא הבנתי.

אמנון כהן: היועץ המשפטי שלנו לא העביר את מקור הסמכות.

אמנון כהן: אנחנו לא מבינים במשפטים כל-כך.

אמנון כהן: אבל יש פה ייעוץ משפטי.

<דורית מורג: אני מנסה להסביר.

אמנון כהן: לא להסביר, את צריכה להפנות לסעיף.

דוד אזולאי: אני רוצה רק שהיועץ המשפטי יבין.

דוד אזולאי: אם הוא מבין את זה, גם אני אבין את זה.

אמנון כהן: בבקשה.

<דורית מורג: תוכנית תוספתית.

אמנון כהן: את הולכת למקום אחר עוד פעם.

אמנון כהן: אם את לא רוצה לענות ואין סעיף, גם יכול להיות שאין סעיף.

<דורית מורג: אני עונה לך.

אמנון כהן: אז תעני.

<דורית מורג: זה אל"ף, לגבי ההבחנה בתקצוב, בין רשמי, מוכר שאינו רשמי, לפטור, יש, עניתי.

<דורית מורג: בסדר?

<דורית מורג: עכשיו לגבי תוכניות תוספתיות.

<קריאה: תומר, אולי תשאל אותה, אולי היא לא הבינה את השאלה.

<תומר רוזנר: השאלה, יושב הראש שאל אותה בצורה ברורה ולא התקבלה תשובה.

<דורית מורג: אני מנסה לענות.

<דורית מורג: אם תיתנו לי לענות, יהיה נחמד.

<דורית מורג: אם לא – לא.

אמנון כהן: תעני.

<דורית מורג: יש סמכות למדינה מכוח העדפה לבתי הספר הרשמיים, לעשות תוכניות, תוספות, ולא לעשות אותן לגבי בתי ספר אחרים, פרטיים, ובתי הספר הרשמיים שהמדינה והרשות המקומית מנהלות במשותף.

<דורית מורג: יש תוכניות, יכולות להיות מגוון תוכניות שיש העדפה לבתי הספר שהמדינה תחליט שעושים אותם רק בבתי הספר הרשמיים, שאותם המדינה - - -

אמנון כהן: אבל את חוזרת על זה 80 פעם כבר, הבנו את זה.

אמנון כהן: פה שואלים מקור הסמכות ואת לא עונה.

<תומר רוזנר: סעיף 11 מדבר על כל החינוך המוכר.

<תומר רוזנר: הוא לא מבחין.

<דורית מורג: מקור הסמכות לעצם התוכנית הספציפית הזאת, זה תוכנית תוספתית שמכוח סמכות המדינה לעשות תוכניות בבתי הספר.

<תומר רוזנר: מאה אחוז.

<תומר רוזנר: איפה המקור לסמכות הזו?

<דורית מורג: יש להם גם סמכות לעשות - - -

אמנון כהן: היא לא יודעת.

אמנון כהן: נו, מותר לה לא לדעת.

אמנון כהן: מותר לה לא לדעת.

<קריאה: היא לא אמרה שהיא לא יודעת.

אמנון כהן: היא לא יודעת.

<תומר רוזנר: חזקה עליה שהיא יודעת.

אמנון כהן: אז תגידי לי.

אמנון כהן: איזה סעיף?

<דורית מורג: אני אומרת.

<דורית מורג: יש, הסעיף, אמרתי לכם, הסעיף - - -

<קריאה: סעיף 11, נו.

<תומר רוזנר: זה על כל החינוך.

אמנון כהן: זה על כל החינוך, זה לא ספציפי.

<קריאה: המוכר שאינו רשמי.

<תומר רוזנר: והרשמי.

<תומר רוזנר: גם וגם.

משולם נהרי: לגבי המוכר שאינו רשמי - - -

<דורית מורג: רגע, אפשר?

<דורית מורג: אתם לא נותנים - - -

אמנון כהן: רגע, אתה משפטן?

אמנון כהן: אתה משפטן נהיית לי?

משולם נהרי: עכשיו אני רוצה לשאול שאלה.

אמנון כהן: אז תשאל.

משולם נהרי: אני רוצה לשאול שאלה.

משולם נהרי: אני מכיר את הסעיף הזה ואין חובה מבחינת החוק של הסל לתקצב את המוכר שאינו רשמי והוא רשאי לקבוע תנאים איך כמו שהוא עשה, בתקנות.

משולם נהרי: הכל טוב ויפה.

משולם נהרי: אבל הרשתות, זה על פי חוק, מגיע להם כמו בחינוך הרשמי.

משולם נהרי: מדוע הוא ממדר אותם מהנושא של הקייטנות?

משולם נהרי: אני עכשיו לא רוצה להתפרש, אני רוצה להתמקד.

משולם נהרי: בואי תעני לי, מדוע הרשתות שעל-פי חוק מגיע להן לא על פי סעיף 11 אלא מגיע להן על פי 3(א), מגיע להן ככלל ילדי ישראל, מדוע הם ממודרים.

משולם נהרי: אחר כך נתקדם הלאה.

<דורית מורג: אז קודם כל, הסברתי את האפשרות הדיפרנציאלית.

משולם נהרי: עכשיו תלכי לרשתות.

<דורית מורג: כללית, לגבי דיפרנציאציה בתקצוב המוסדות השונים.

אמנון כהן: אבל דיפרנציאציה זה לא אפס.

אמנון כהן: זה גם אפס?

<דורית מורג: דיפרנציאציה, אפשר להחליט לפי החוק, גם אפס.

<דורית מורג: דרך אגב, במקומות אחרים בעולם, יש הרבה מדינות שלא מתקצבות את בתי הספר הפרטיים - - -

ישראל אייכלר: המדינות ההן הן מדינות דמוקרטיות של כלל אזרחיהן.

ישראל אייכלר: מדינת ישראל קוראת לעצמה מדינה יהודית ומדינה יהודית מכירה בחינוך תורני.

משולם נהרי: דורית, תעני לי על השאלה.

<דורית מורג: לא אמרתי שזאת האפשרות העדיפה, אבל זאת האפשרות המשפטית הקיימת.

<דורית מורג: עכשיו אנחנו מדברים על תוכנית תוספתית, בלתי פורמאלית.

משולם נהרי: רשתות, רשתות, תעני לי.

<דורית מורג: אני מנסה.

<דורית מורג: כל משפט - - -

ישראל אייכלר: זה היה מאוד ברור.

<דורית מורג: אנחנו מדברים על תוכנית תוספתית, תוכנית שהחליט עליה שר החינוך, לתת תקציבים.

משולם נהרי: ככלל ילדי ישראל.

<דורית מורג: היא תוכנית תקציבית, תוספתית, בלתי פורמאלית, שהיא למעשה מנצלת את המשאבים שנמצאים בחינוך הרשמי בבתי הספר הממלכתיים הרשמיים.

<דורית מורג: היא בחצרי הרשויות המקומיות.

משולם נהרי: בהגדרה של כלל ילדי ישראל?

<דורית מורג: היא לא בהגדרה של כלל ילדי ישראל.

משולם נהרי: למה לא?

<דורית מורג: מאחר ומדובר לא בתוכנית שמופעלת בילט-אין בתוך בתי-הספר, אלא תוכנית תוספתית - - -

<תומר רוזנר: לא, אי-אפשר לאחוז בחבל משני הקצוות.

<תומר רוזנר: אי-אפשר לאחוז בחבל משני הקצוות.

משולם נהרי: מה ההבדל?

משולם נהרי: מה ההבדל?

משולם נהרי: מה ההבדל?

<תומר רוזנר: אני מתנצל.

משולם נהרי: אתם הרי קוראים לזה אפילו הארכת שנת הלימודים.

משולם נהרי: לא רצו לשמוע ממני לא קיצור החופש הגדול ולא קייטנות.

משולם נהרי: אתם קוראים לזה הארכת שנת הלימודים.

משולם נהרי: יש לי את כל התוכנית.

משולם נהרי: מה הולכים לעשות.

משולם נהרי: אבל מה הקשר?

משולם נהרי: זה כלל ילדי ישראל עדיין, זה תקציב החינוך.

משולם נהרי: לשון החוק, תקציבי חינוך.

משולם נהרי: לא כתוב שעות.

משולם נהרי: תקציבי חינוך כתוב.

<דורית מורג: מדובר למעשה בתוכנית תוספתית, בלתי פורמאלית.

משולם נהרי: בוודאי שזה תוספתי.

<דורית מורג: היא מצד אחד נמצאת, משתלבת בבתי הספר הרשמיים - - -

משולם נהרי: היא יכולה להשתלב גם פה.

<דורית מורג: היא יכולה להשתלב, ודאי.

משולם נהרי: בוודאי.

<דורית מורג: היא יכולה.

<דורית מורג: כשהמדינה מנהלת את בתי הספר, משתמשת בחלק מכוח האדם שלה, יחד עם זאת - - -

אמנון כהן: גם שם משתמשים בכוח האדם שלהם.

אמנון כהן: אותו דבר, כמו שמנהלים את ה- - -

<תומר רוזנר: זאת אינה תוכנית, רגע, כן?

<דורית מורג: מצד שני, זאת אינה תוכנית פורמאלית, אלא תוכנית תוספתית.

<דורית מורג: היא איננה, היא מצד אחד משתמשת ומתנהלת - - -

משולם נהרי: זו התוכנית התוספתית היחידה?

<דורית מורג: - - בבתי הספר, היא מתנהלת בבתי הספר הרשמיים, אבל היא אינה מובנית בתוך תוכנית הלימודים ולכן הסעיף של חוק יסודות התקציב לא חל עליה.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: זה תרגיל, שנייה.

אמנון כהן: חבר הכנסת משולם.

משולם נהרי: הרי, הרי חלק גדול מהתקציב הוא תוספתי.

<תומר רוזנר: זה תשובה שאינה מניחה את הדעת בלשון המעטה.

אמנון כהן: אינה מניחה.

אמנון כהן: או.קיי., נחזור אלייך.

אמנון כהן: אני פשוט רוצה לשחרר את אורית, כי היא צריכה ללכת לפגישה אחרת והבטחתי לה.

אמנון כהן: אבל אורית, תולים בך תקוות, כי באמת יש פה אפליה זועקת לשמיים ויש פה סלקציה של ילדים, סלקציה של ילדים.

אמנון כהן: זה מזכיר לי דברים קשים.

אמנון כהן: מילה קשה ביותר, אבל זה סלקציה של ילדים ואנחנו עשינו חוקים פה, לגבי מועדונים שעשו לחיילים שהם קצת הצבע שלהם שונה, רצו לבוא לאיזה מועדון, עשינו חוק שלא תהיה אפליה בסלקציות בין הבחורים שלנו, שרוצים, בנושא אחר.

אמנון כהן: אבל פה אנחנו בונים, המדינה בונה.

אמנון כהן: שם זה פרטי, מה שעשינו.

אמנון כהן: פה זה המדינה בונה סלקציה של אזרחיה, שאלה שווים יותר ואלה שווים פחות.

אמנון כהן: אני הבנתי, דיפרנציאליות, יכול להיות שהשתתפות פחות וכו', אבל להגיד – לא, אתם כלום, אתם לא שייכים, אתם לא משלמים מיסים, לא זה?

אמנון כהן: כולם משלמים מיסים.

אמנון כהן: אז למה זה שמשלם מיסים, הילד שלו, העירייה תיקח את הכסף שלו, שהוא משלם ארנונה, משלם את הדברים שלו, והוא ייתן לילד אחר, והילד שלו לא יזכה.

אמנון כהן: איך?

אמנון כהן: אפשר לתת לזה דעת?

אמנון כהן: ייעוץ משפטי, לאורך כל הדרך צריך להיות, לראות את השוויוניות.

משולם נהרי: אולי אפשר להרחיב את הדיון לגבי כל התוספות שמשרד החינוך נותן.

משולם נהרי: לא, סתם, כדיון נפרד, זה חשוב מאוד, שמשרד החינוך יפרוש את כל התוספות שלו ואת כל הסלים למיניהם.

אמנון כהן: מה פורמאלי, מה בלתי פורמאלי, כן.

משולם נהרי: כן, כן, הכל הכל.

משולם נהרי: את כל התקציב.

אמנון כהן: הם מביאים את זה לדיון הבא, עם השר, נעשה את זה.

אמנון כהן: כן.

ישראל אייכלר: זה דיון בפני עצמו.

משולם נהרי: כן, זה דיון בפני עצמו.

משולם נהרי: זה חשוב מאוד.

אמנון כהן: זכות הדיבור לאורית.

אמנון כהן: בבקשה, אני מודה לך, גם בהתראה קצרה הגעת ואני בטוח שחבר הכנסת אזולאי, שפנה ליועץ המשפטי לממשלה, גם יקבל את התשובה.

אמנון כהן: איך אתם רואים את הדברים?

אמנון כהן: בבקשה.

<אורית קורן: תודה.

<אורית קורן: הכרעת המדיניות כמובן היא היתה של משרד החינוך והשיקולים שעמדו ביסודה נאמרו פה על ידי אנשי משרד החינוך.

<אורית קורן: ההכרעה בעצם היא כזו שאת אותה תוכנית שהיא לא חלק מתוכנית הלימודים הפורמאלית של משרד החינוך, אלא היא איזה שהוא פרויקט שעושה משרד החינוך בימי הקיץ, תחול רק על החינוך הרשמי, ולא תחול על חינוך שאיננו רשמי.

<אורית קורן: כפי שצוין פה בצדק, גם על ידי אנשי משרד החינוך וגם באמת הוזכר על-ידי חברי הכנסת, ההבחנה בין החינוך הרשמי שהוא חינוך שעליו אמונה המדינה, היא חייבת לספק אותו ביחד עם השלטון המקומי, לבין החינוך שאיננו רשמי, מעוגנת גם בחקיקה וגם הוכרה כלגיטימית בהקשרים שונים, שחלקם הוזכרו כאן, כמו נושא של יום לימודים ארוך וארוחה יומית בפסיקה.

ישראל אייכלר: גם זה עוול, אתם עושים עוול על עוול.

<אורית קורן: אני לא חושבת שזה עוול.

<אורית קורן: החינוך הרשמי הוא חובתה של המדינה.

<אורית קורן: הוא הנכס, המשאב העיקרי שהמדינה מעמידה בתחום החינוך לילדים שלה.

<אורית קורן: הוא עומד, כפי שצוין כאן, לרשות כל מגזרי האוכלוסייה, גם הסוגים השונים של האוכלוסייה בתוך האוכלוסייה היהודית וגם האוכלוסייה שאיננה יהודית, יש חינוך רשמי גם ממלכתי וגם ממלכתי דתי וגם ערבי.

<אורית קורן: כך שאין פה הבחנה, מבחינת סוגי האוכלוסייה, אלא הבחנה שעשה כאן משרד החינוך, בין החינוך הרשמי שעליו אמונה המדינה שהוא המשאב שהמדינה מספקת והיא צריכה לקדם אותו ולייחד אותו ולתגבר אותו, לבין חינוך שאיננו - - -

ישראל אייכלר: זה כמו שמשרד הבריאות ייתן בריאות רק בבתי-חולים ממשלתיים ולא בבתי-חולים פרטיים ואחרים.

ישראל אייכלר: זה ממש אותו דבר.

ישראל אייכלר: חינוך ובריאות זה אותו דבר.

<אורית קורן: אני לא אומרת שזה אותו דבר או לא אותו דבר.

<אורית קורן: אני חושבת שגם בהקשרים אחרים, המחויבות של המדינה למשאב שהיא מספקת לו ופה זה לא המשאב שהמדינה מספקת הוא מעוגן בחקיקה ראשית, בשונה מאשר בבריאות.

<אורית קורן: החקיקה הראשית היא זו שקבעה את המעמד העודף של החינוך הרשמי.

<אורית קורן: אני חושבת שגם אם היינו קובעים את זה היום, זאת היתה הכרעה לגיטימית.

<אורית קורן: היא עונה על כל אמת מידה של שוויון וההבחנה שנעשתה גם בהקשר של הפרויקט הזה, כמו בהקשרים אחרים בין החינוך הרשמי לחינוך שאיננו רשמי, היא הבחנה לגיטימית.

<קריאה: מה עם הרשתות?

<אורית קורן: הרשתות קיבלו העדפה שבית המשפט הצביע על בעיות בתחום השוויון בעניינה אל מול מוכרים שאינם רשמיים אחרים בקונטקסט מסוים.

<אורית קורן: מאחר שההעדפה שניתנה בחקיקה הראשית, שגם מוגנת מפני - - -

<קריאה: שמירת הדינים, כן.

<אורית קורן: בדיוק, בסעיף שמירת הדינים, היא העדפה שתקפה ועומדת בשל שמירת הדינים.

<אורית קורן: אבל בית-המשפט קבע ובדין שצריך לפרש אותה באורח מצומצם, ככה שהיא תחול רק באמת על התקצוב בתקציב המדינה, לתוכניות החינוך הבסיסיות.

משולם נהרי: רגע, רגע, סליחה, סליחה.

משולם נהרי: איפה זה כתוב?

משולם נהרי: איזה פסיקה?

<אורית קורן: זאת הפרשנות.

משולם נהרי: איזה פסיקה שהיא מצמצמת את זה לתקציב הבסיסי?

משולם נהרי: הרי מקבלים הכל.

<אורית קורן: פסק הדין המרכזי בעניין הזה הוא אמנם של בית המשפט המחוזי, אבל ניתן על ידי השופט פוגלמן והוא קיבל את עמדת המדינה בעניינו, זה היה בנושא של נציגות הבית המשותף והוא עסק - - -

משולם נהרי: יום חינוך ארוך נותנים?

<אורית קורן: לא יום חינוך.

<אורית קורן: יום חינוך ארוך אין אותם, לא באותה מידה מסופק יום חינוך ארוך בחינוך הרשמי והאיננו רשמי ובית המשפט קיבל את - - -

משולם נהרי: ברשתות הוא כן קיים.

<אורית קורן: מדינה יכולה כהכרעת מדיניות להחליט להחיל.

משולם נהרי: זה לא הכרעת מדיניות.

<אורית קורן: לא, היא יכולה.

<אורית קורן: היא יכולה לתת גם למוכר שאינו רשמי, היא יכולה לתת יותר ממה שהיא נותנת, אותם 70%.

משולם נהרי: אני לא מכיר שום פסק דין כזה.

משולם נהרי: בבקשה, תביאי לנו פסק דין כזה.

<אורית קורן: פסק הדין שאני דיברתי עליו הוא שונה.

<אורית קורן: הוא פסק דין של בית המשפט המחוזי.

משולם נהרי: את מחדשת עכשיו.

<אורית קורן: הוא עוסק בהקצאת קרקעות למוסדות חינוך דתיים.

<אורית קורן: בית המשפט שם קיבל את עמדת המדינה - - -

משולם נהרי: מדברים על תקציבי חינוך, אנחנו לא מדברים על בנייה.

משולם נהרי: על בינוי.

<אורית קורן: שם בית המשפט פסק - - -

משולם נהרי: כי שם זה הרשות המקומית, סליחה אורית שאני אומר לך, אבל שם זה הבעלות של הרשות המקומית וזה עניין אחר.

משולם נהרי: אבל מה שקשור למשרד החינוך ותקציבי חינוך, בלשון החוק, מקבלים כמו כולם.

משולם נהרי: ככלל ילדי ישראל.

<אורית קורן: אפשר לפרש פרשנות גורפת ואפשר לפרש פרשנות מצמצמת.

<אורית קורן: אני לא חושבת שהפרשנות הגורפת שמוצעת עולה בקנה אחד או מתחייבת מלשון החוק.

משולם נהרי: הפרשנות המצומצמת שלך לא תעמוד במבחן בג"צ.

<אורית קורן: אני אשמח להעמיד אותה במבחן בג"צ.

ישראל אייכלר: סמוך על בג"צ שהם תמיד יעשו מה שנגד חרדים.

משולם נהרי: אבל לפני שתעמידי אותה במבחן בג"צ, אנחנו נעמיד את כל משרד החינוך בבדיקות לפני בג"צ, לגבי כל התקצוב של משרד החינוך.

משולם נהרי: ונראה כמה זה יהיה נעים.

<עאוני בטחיש: אבל מה קורה במקומות שהמדינה לא יכולה לספק חינוך רשמי?

<אורית קורן: יש פה שאלות מסוג שונה.

<אורית קורן: הטענה שנטענה כאן עכשיו בעוצמה, היא טענה שהרשתות צריכות לקבל יותר מאשר יתר החינוך המוכר שאינו רשמי ועל הטענה הזאת השבתי.

<אורית קורן: לפני כן אמרתי שלגיטימית ההבחנה בין החינוך הרשמי והחינוך שאינו רשמי ואם יש מקום שבו לא מסופק חינוך רשמי, אז צריך, אז יש קושי עם הדבר הזה כשלעצמו.

<אורית קורן: אני לא מכירה - - -

ישראל אייכלר: שים לב, שים לב,

משולם נהרי: אז מה עושים?

<אורית קורן: אפשר לתקוף את המדינה במקום מסוים - - -

ישראל אייכלר: שימו לב.

<עאוני בטחיש: בנצרת יש - - - לא מספקת להם מקום.

<עאוני בטחיש: מה עושים?

משולם נהרי: את מתפתלת, אורית, חבל.

משולם נהרי: אני חשבתי שיש לך את האומץ לבוא ולהגיד את הדברים ולא להתפתל.

<אורית קורן: עם כל הכבוד, עם כל הכבוד - - -

משולם נהרי: בינתיים, חוץ מסיסמאות, לא הבנתי.

<אורית קורן: עם כל הכבוד, אין פה שום שאלה של אומץ.

<אורית קורן: יש פה פרשנות משפטית.

משולם נהרי: איזה פרשנות?

משולם נהרי: את מצמצמת ומצמצמת ומצמצמת.

<אורית קורן: פרשנות משפטית עקבית של היועץ המשפטי לממשלה - - -

משולם נהרי: יש לשון חוק וזה הכל.

<אורית קורן: - - לגבי ההבחנה בין רשמי ומוכר שאינו רשמי וגם לגבי ההבחנה בתוך המוכר שאינו רשמי, בין בתי ספר של הרשתות לאחרים וככל שנוגע לבתי-הספר של רשתות, ההפך, הפרשנות שמקדמת את השוויון, בינם לבין המוכרים שאינם רשמיים אחרים ומשמרת את הפער הלגיטימי בין הרשמי למוכר שאינו רשמי, היא כזו, היא פרשנות מצמצמת.

<אורית קורן: הפרשנות המצמצמת מקדמת את השוויון והפרשנות המרחיבה – פוגעת בשוויון.

<אורית קורן: כך בית המשפט קבע את זה.

ישראל אייכלר: אל תדברו בשם השוויון, לפחות.

ישראל אייכלר: הרי יש פה אנשים שיש להם שכל מינימאלי.

אמנון כהן: תן לה, תן לה לדבר.

ישראל אייכלר: תדברו על אי שוויון שאת אומרת שזה מובנה, בין רשמי ל-לא רשמי ודווקא בין רשתות לבין האחרים, את רוצה יותר.

ישראל אייכלר: אל תדברו בשוויון.

אמנון כהן: תודה, תודה על ההערה.

ישראל אייכלר: תדברו על מדינת אי שוויון.

ישראל אייכלר: מדינה של - - -

אמנון כהן: חבר הכנסת אייכלר, אמרת את דבריך.

אמנון כהן: תן לה לדבר.

<אורית קורן: מותר לעשות הבחנות אם הן בין שונים ואסור לעשות אם הן בין שווים.

<אורית קורן: הבחנה בין מוכר שאינו רשמי לרשמי היא הבחנה בין שונים, היא לגיטימית, היא מעוגנת בחקיקה, היא מעוגנת בפסיקה והיא נכונה גם בהקשר שבו עוסקת כרגע הוועדה וההקשר - - -

אמנון כהן: אבל מה עם אלה שדיברו.

<עאוני בטחיש: שנייה אחת.

<עאוני בטחיש: אני שואל שאלה לגיטימית.

<עאוני בטחיש: המדינה לפי החוק אמורה להבטיח חינוך רשמי?

חנין זועבי: היא הבחנה של זהות, היא לא הבנה בין - - -

<קריאה: חנין, שנייה.

חנין זועבי: עכשיו מה שאתם עושים היא הבחנה בין זכויות התלמידים.

<קריאה: גם כשמתקצבים ב- 70% מוכר שאינו רשמי, זאת הבחנה שמשפיעה על התלמידים באופן טבעי.

חנין זועבי: הבחנה לגיטימית לא צריכה להגיע לידי הבחנה בין זכויות התלמידים.

<אורית קורן: אבל היא קיימת.

חנין זועבי: מדובר בתוכנית של קיץ.

<אורית קורן: זה לכל אורך הדרך, ועוד יותר חשוב מתוכנית של קיץ, אני חושבת חשובה תוכנית של שנת הלימודים, ששם המחוקק קבע שיש חובה למדינה לתקצב את החינוך הרשמי והרשה למדינה לתקצב גם את החינוך המוכר שאינו רשמי ומכוח ההרשאה הזאת, המדינה החליטה לתקצב בסכומים שבין 60% ל- 75% את החינוך המוכר שאינו רשמי, דהיינו, אחוזים מתוך מה שהיא מתקצבת את החינוך הרשמי, כך שבהגדרה, דווקא בשנת הלימודים - - -

אמנון כהן: אז למה בקייטנות לא עשו את אותו דבר?

אמנון כהן: אותה השתתפות?

<אורית קורן: זאת הכרעת מדיניות עד באיזה מידה רוצה משרד החינוך לייצר את ההבחנה בין הרשמי למוכר שאינו רשמי.

<אורית קורן: אבל מן הבחינה המשפטית, ההבחנה בין הרשמי למוכר שאינו רשמי, היא הבחנה לגיטימית והיא מצדיקה גם מבחינה משפטית, אין מניעה - - -

<קריאה: שהם ייתנו את זה.

<קריאה: שתביא את ההסכם.

<עאוני בטחיש: אני, עוד הפעם.

<עאוני בטחיש: יש לי, אם אפשר - - -

אמנון כהן: יכול להיות שהקרן ששותפה לפרויקט הקייטנות הוא התנה את זה, שהמוכר אינו רשמי לא יקבל כסף?

<אורית קורן: זו אינה שאלה אלי, אני לא יודעת.

אמנון כהן: משרד החינוך, בבקשה.

אמנון כהן: יש הסכם?

אמנון כהן: איזה הסכם יש לכם עם קרן הידידות?

אמנון כהן: אולי הם אמרו – אנחנו לא רוצים לתת לאלה, ולאלה?

<קריאה: אולי אפשר להניח את ההסכם הזה?

<תומר רוזנר: תבקשו את זה.

<תומר רוזנר: הוועדה יכולה.

אמנון כהן: כן, אנחנו נבקש.

<קריאה: אין בעיה להביא.

אמנון כהן: הם ייתנו את זה?

<דורית מורג: הקרן נותנת לנושאים מסוימים תוספת תקציב.

<דורית מורג: רוב התקציב הוא של המדינה.

אמנון כהן: הבנתי.

אמנון כהן: אבל במסוימים, שנייה, אני מפנה אותך.

אמנון כהן: במסוימים האלה שאת אומרת, הוא אומר – אני נותן, אבל אני נותן רק ל- א'.

אמנון כהן: ב' ו- ג' לא מעניין אותי בכלל, לכן גם אתם לא תיתנו, כי אנחנו רוצים להיות באותו סל?

<דורית מורג: המדיניות נקבעה על ידי משרד החינוך ולא על ידי הקרן, בשום צורה שהיא.

אמנון כהן: אני הבנתי שגם הקייטנה נקראת על שם הקרן?

<דורית מורג: התוכנית היא תוכנית של משרד החינוך.

אמנון כהן: איך היא נקראת?

<קריאה: קיץ ידידות.

<דורית מורג: מדובר על קיץ של ידידות.

אמנון כהן: כן, זה הקרן לידידות.

<תומר רוזנר: אני רוצה לראות את ההסכם הזה.

ישראל אייכלר: קיץ של ידידות.

אמנון כהן: הוועדה רוצה לראות את ההסכם שנחתמה בין משרד החינוך לבין הקרן לידידות.

<תומר רוזנר: ואת החלטת ועדת הפטור.

אמנון כהן: ואת החלטת ועדת הפטור.

אמנון כהן: למה הם קיבלו.

אמנון כהן: אולי יש עוד גופים שרוצים לתרום לקייטנות של מדינת ישראל.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לראות איך קיבלו פטור, מה פתאום קיבלו פטור.

אמנון כהן: אני מברך, כן?

אמנון כהן: שייתנו גם לאחרים.

אמנון כהן: אבל בינתיים הוא נתן שם, איך הוא קיבל פטור?

אמנון כהן: למה הג'וינט לא עשה את התוכנית?

אמנון כהן: למה לא הסוכנות היהודית, למשל?

אמנון כהן: למה לא החברה למתנ"סים, למשל?

אמנון כהן: למשל.

<דורית מורג: מדובר כאן בהשתתפות - - -

ישראל אייכלר: כי מדובר במדינה נוצרית, על מה אתה מדבר אתי?

ישראל אייכלר: מדינה יהודית, הולכת לנוצרים.

<דורית מורג: מדובר בהשתתפות תקציבית שהיא בגובה אמנם עשרה מיליון דולר, אבל למול תקציבי המדינה, זה השתתפות נמוכה.

<דורית מורג: היתה קריאה - - -

אמנון כהן: אני יכול להביא אוליגרך?

אמנון כהן: אני יכול להביא אוליגרך מחוץ לארץ שיכול לשים כסף ואז תיתנו כסף גם לאחרים?

אמנון כהן: הוא ייתן את המימון שלו, אתם תיתנו גם כמדינה.

<תומר רוזנר: אני רוצה לדעת אם היתה החלטה, שנייה, היתה החלטת ממשלה לפי חוק סיוג פעילות מפלגתית ותרומות, לקבל את התרומה הזאת?

<דורית מורג: היתה החלטה - - -

אמנון כהן: של ממשלה, ממשלה.

<דורית מורג: היתה, הנושא הזה איננו שיתוף אלא השתתפות תקציבית של הקרן.

<תומר רוזנר: זו תרומה למדינה.

<תומר רוזנר: מה היתה ההחלטה של הממשלה בעניין הזה?

<דורית מורג: זה למעשה השתתפות בתקציב בחלק מהתוכנית - - -

<תומר רוזנר: כן, שאלתי שאלה ברורה.

<תומר רוזנר: כשהמדינה לוקחת השתתפות בתקציבים, יש - - -

<דורית מורג: אנחנו העברנו את ההחלטה הזאת, את ועדת העמותות, לפי - - -

<תומר רוזנר: מה זה ועדת העמותות?

<דורית מורג: יש הנחיות של היועץ המשפטי לממשלה, לגבי שיתוף פעולה עם עמותות והתוכנית הזאת עברה את הוועדה הזאת.

<דורית מורג: התוכנית למעשה מופעלת על-ידי המדינה, לא על-ידי הקרן.

<דורית מורג: על המדינה בשיתוף הרשויות המקומיות.

<דורית מורג: התקציב מופנה לרשויות המקומיות.

<דורית מורג: יש כאן איזה שהיא השתתפות של תוכניות תוספתיות בלתי פורמאליות שממומנות על-ידי - - -

<תומר רוזנר: שיביאו לנו את התהליך הזה, אני מאוד אשמח לראות את זה.

ישראל אייכלר: שמענו על זה.

אמנון כהן: אפשר להעביר את התהליך לוועדה לביקורת המדינה?

אמנון כהן: את כל התהליך, השתלשלות, כולל ועדה, מה שאמרת?

אמנון כהן: אז אני שואל שאלה – אם אני מביא שני אוליגרכים ממוסקבה עכשיו, שאני רוצה גם שיתרמו כסף, בתנאי אבל שהמדינה תכניס את המוכר שאינו רשמי ואת האחים שלנו שם.

<דורית מורג: אם השר בזמנו קרא, כשפורסמה התוכנית, לגופים נוספים להצטרף לתוכנית.

<דורית מורג: ככל שתהיה בקשה של גוף כזה או אחר, היא כמובן תיבדק בהתאם לכל הקריטריונים.

ישראל אייכלר: ובלבד שזה לא יהיה יהודי, שזה יהיה נוצרי.

ישראל אייכלר: אבל למה הנוצרים לא מקבלים את זה?

ישראל אייכלר: באמת לא בסדר.

אמנון כהן: שנייה, שנייה.

אמנון כהן: אתם דיברתם.

ישראל אייכלר: את זה אני לא מבין.

אמנון כהן: יש פה אנשים שלא דיברו, אני הבטחתי להם.

אמנון כהן: עו"ד בוטרוס, בבקשה.

<אורית קורן: אני מתנצלת, חייבת לצאת.

אמנון כהן: בסדר גמור.

אמנון כהן: תודה רבה לך, תודה רבה לך.

אמנון כהן: אנחנו את הסיכום נשלח ליועץ המשפטי לממשלה.

<אורית קורן: בסדר גמור.

<אורית קורן: אנחנו נשיב.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

<בוטרוס מנסור: אני עורך-דין, אבל אני מנכ"ל של בית הספר הבפטיסטי בנצרת.

<בוטרוס מנסור: זה בית ספר שנוסד בשנת 1935, על-ידי בפטיסטים מארצות הברית, בנצרת.

<בוטרוס מנסור: השנה, ביוני, היה לנו המחזור ה- 60 של בית הספר.

<בוטרוס מנסור: אני מבין שיש את החלוקה הזאת, רשמי.

אמנון כהן: אני רק אגיד, פשוט התארך הדיון ואני אגיד לוועדה, כדי שנדע.

אמנון כהן: שלוש דקות לפני 12 אנחנו חייבים ללכת ליושב ראש הכנסת, מקבלים דו"ח, אנחנו נותנים דו"ח, אז לכן לא רוצים שמי שהזמן שלו מוגבל, אז שנדע, נקצר, דברים עיקריים.

אמנון כהן: כי הדברים נאמרו כבר.

אמנון כהן: את הסיכום אני צריך להגיד.

<תומר רוזנר: תגיד לפרוטוקול.

אמנון כהן: כן, אני רוצה לעדכן שבשעה לפני 40 דקות, הצטרף לדיון מבקר המדינה, כמו שהוא הבטיח, אמר אני אבוא, אצטרף וישמע, כי היתה לו הרצאה במקום אחר.

אמנון כהן: אני מודה לאדוני שלמרות זמנו המוגבל, הגיע לכאן.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: הייתי בכנס של מבקרי הפנים בישראל, IIA, ובישרתי להם שמדינת ישראל זכתה בשבוע שעבר בכנס של המבקרים האירופיים בכך שנבחרתי להיות מבקר המבקרים.

אמנון כהן: יישר כוח.

אמנון כהן: אבל לא אמרתם שפה בונים אפליה חדשה.

אמנון כהן: בבקשה, אדוני.

<בוטרוס מנסור: אני מברך את מבקר המדינה.

<בוטרוס מנסור: בקיצור נמרץ, בארץ פה יש מוכר לא רשמי ויש רשמי ויש חרדי, רשתות וכל זה.

<בוטרוס מנסור: העניין הזה צריך עיגון בחוק, לאחר דיון מעמיק שזה יסודר והפיצול הזה ימצא לו איזה הסדר מסוים.

<דורית מורג: זה מעוגן.

<בוטרוס מנסור: לא בדיוק.

<בוטרוס מנסור: עובדה שאנחנו פה מתווכחים על עניין קייטנות הקיץ, שהוא יחסית עניין קטן מאוד ויחסית זה זוטות, זה ממש עניין יחסית לא גדול.

<בוטרוס מנסור: אבל הבעיה העיקרית שלנו, לי, כמנכ"ל של בית ספר מהמוכר שאינו רשמי, בית ספר נוצרי, מוכר לא רשמי, הוא החוזר של תשלומי הורים.

<בוטרוס מנסור: חוזר תשלומי הורים, כפי שחבר הכנסת נהרי הסביר.

<בוטרוס מנסור: אמנם זה עניין טכני, נראה טכני, אבל יש לזה השלכות הרות גורל על בית ספר כמו שלי.

<בוטרוס מנסור: לפני תחילת השנה אני יכול לעשות את החישוב שלי, יש לי לפחות 2.5 מיליון שקל גירעון, בגלל חוזר המנכ"ל הזה, שמגביל אותי באפשרות לגבות.

<בוטרוס מנסור: פשוט מאוד, היה כרסום מתמיד, כרסום בתקן התקציב של בית הספר שלנו ואין לזה מענה ממשרד החינוך ועשו את זה בבת אחת.

אמנון כהן: אנחנו נקיים בנושא הזה דיון בנפרד.

<בוטרוס מנסור: עשו את זה בשליפה, בלי הכנה.

אמנון כהן: תודה.

<בוטרוס מנסור: רק הודיעו לנו לפי החוזר הזה.

אמנון כהן: אנחנו נזמין אותך כשנעשה דיון על הנושא הזה.

<בוטרוס מנסור: תודה.

אמנון כהן: מי עורך הדין השני?

אמנון כהן: משפט או שניים, בבקשה.

<עיסאם אבו נסאר: אני היועץ המשפטי של משרד בתי הספר הקתוליים.

<עיסאם אבו נסאר: בקיצור נמרץ, יש המון הערות כמובן, אבל גם בגלל קוצר הזמן, אני לא אחזור על מה שנאמר.

<עיסאם אבו נסאר: הרי השוויון שאנחנו מדברים עליו, הוא שוויון בין תלמידים, בין ילדים.

<עיסאם אבו נסאר: יש מקומות, אם עיריית חיפה החליטה לצורך העניין לא לקיים חינוך רשמי לחברה הערבית ואנחנו יודעים את המצב של החוסר בכיתות, אז 70% מתלמידי חיפה לא ייקחו את הקייטנה, פשוט מאוד, כי עיריית חיפה החליטה להסתמך על החינוך המוכר הלא רשמי.

<עיסאם אבו נסאר: אז השוויון הוא שוויון לא של הרשתות, לא של הבעלויות, אלא של התלמידים.

<עיסאם אבו נסאר: אנחנו רואים בזה המשך של מדיניות.

<עיסאם אבו נסאר: ליבי עם המחלקות המשפטיות שעכשיו מטפלים בעשרות בג"צים ואנחנו ראינו לפני חודשיים, היינו בדיון על הסיפור של הקיצוץ האחרון, איך המדינה עומדת שם, אין לה תשובות, אין לה תשובות, ממש אין לה תשובות, היא התבזתה מול בית-המשפט העליון בעניין הקיצוצים של התמריץ והטיפול.

<עיסאם אבו נסאר: אני מקווה שהמחלקה המשפטית תעשה את עבודתה, עם כל הכבוד לשר ולפריבילגיה שלו בתור מדיניות, יש עניינים שלא ייעשו ואני מקווה גם שכב' מבקר המדינה וביקורת המדינה תעשה את הביקורת על העניין של הקייטנות ובכלל על כל הסיפור של תקציב משרד החינוך.

<עיסאם אבו נסאר: תודה.

<תומר רוזנר: משפט קצר.

אמנון כהן: היועץ המשפטי של הוועדה שלנו.

<תומר רוזנר: אני קודם כל מתנצל מראש שהנושא הזה של תקציבי החינוך ופרטיו, אינני מתיימר אפילו להבין את קצה קצהו וחבר הכנסת נהרי, ששוחה בתחום הזה כבר שנים רבות, מבין הרבה טוב ממני את הדברים.

<תומר רוזנר: אבל כמתבונן מהצד, התשובות שנתקבלו על ידי הגורמים המשפטיים, הן של משרד החינוך והן של משרד המשפטים, מעוררות אי נחת, בלשון המעטה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: תודה רבה.

אמנון כהן: תודה רבה, כבוד המבקר, אני שמח שהגעת ובאמת בדיון הזה גילינו שיש פה באמת התערבות בזהות של האוכלוסייה, יש פה מדיניות, יש פה אנשים, יש פה קבוצות והמדינה החליטה בתקופה מסוימת לחוקק חוקים שעל גוף מוכר שאינו רשמי, פרוצדורה כזו, כך או כך, יקבלו תגמולים.

אמנון כהן: אבל יש פה דברים נוספים, שיש הרבה מאוד דברים נוספים שהם לא זוכים לפרויקטים האלה.

אמנון כהן: זה זועק לשמיים.

אמנון כהן: הפרויקט הוא יפה, הפרויקט הוא טוב, לטובת הילדים, לטובת ההורים.

אמנון כהן: אבל יש פה איפה ואיפה.

אמנון כהן: יש סלקציה בילדים.

אמנון כהן: באותו בניין גרים שני ילדים, אחד יזכה, אחד לא יזכה.

אמנון כהן: אני לא יודע איך השלטון המקומי נתן את ידו, כי הוא שותף לזה.

אמנון כהן: השלטון המקומי היה צריך להגיד – לא יהיה במגרש שלי דבר כזה.

אמנון כהן: כי אלה בניי ואלה בניי.

אמנון כהן: כי הם בוחרים את שניהם, את ראש העיר הזה.

אמנון כהן: אבל גם השלטון המקומי פה נדם, כי קיבל כסף, אמר – יאללה, אני לא רוצה לריב עם משרד החינוך, יכול להיות.

אמנון כהן: אבל אנחנו נתחשבן אתם בוועדות האחרות.

אמנון כהן: אנחנו נתחשבן עם השלטון המקומי.

אמנון כהן: אנחנו יודעים איך להתחשבן, כי אנחנו תמיד עומדים לעזר לשלטון המקומי.

אמנון כהן: בכל הפורומים.

אמנון כהן: גם פורום של נבחרי ציבור, יש פה באמת פורומים של ראש עיר לשעבר ואני הייתי סגן ראש עיר לשעבר, כל מה שמבקשים, ראשי עיריות, אנחנו תמיד מצדיקים ועוזרים להם בוועדות הכספים, ועדות הכלכלה, בכל מקום.

אמנון כהן: ואני פה מרגיש אי נחת שפה לא הרגשתי חברות, שהם היו צריכים להגיד למשרד החינוך – אדוני, אצלי לא יקום ולא יהיה והתוכנית לא היתה יוצאת לדרך והיו חוזרים חזרה ועושים.

אמנון כהן: לא עשו.

אמנון כהן: אנחנו לא באים בטענות, במגרש אחר אנחנו ניפגש.

אמנון כהן: אבל פה באמת נושא של מין עזות מצח כזו.

אמנון כהן: מישהו בא, כמו שאני אמרתי, לא היית בדיון, שאמרתי – יבוא מחר שר משולם נהרי, יהיה שר החינוך של מדינת ישראל ואנחנו בפעם הבאה צריכים רק את משרד החינוך.

אמנון כהן: רק משרד החינוך לקחת, לא צריך שום משרד אחר.

אמנון כהן: ארבעה תיקים – לא רוצה, תיק אחד – משרד החינוך בלבד ואנחנו נראה לכולם איך צריכים לעבוד.

אמנון כהן: מוכר שאינו רשמי יהיה הרשמי ביותר ואז נגיד – כולם ילמדו תורה במדינת ישראל.

אמנון כהן: נחזיר עטרה ליושנה בעזרת השם.

אמנון כהן: זה התפקיד שלך מחר.

אמנון כהן: ואז אני לא רוצה שאף אחד מהמשפטנים ירחיבו, יקטינו, אין דבר כזה.

אמנון כהן: רק את זה.

אמנון כהן: גפני, כולכם, לא לוקחים כלום, רק תוספתי, אנחנו נעשה להם תוספתי הכל.

אמנון כהן: ואנחנו צריכים ללמד לקח, ללמוד, מספיק.

אמנון כהן: אנחנו צריכים כבר להחזיר עטרה ליושנה.

אמנון כהן: ילדי ישראל צריכים לדעת מה זה שמע ישראל.

אמנון כהן: מיליון ילדים לא יודעים מה זה שמע ישראל.

אמנון כהן: למה זה נכשל החינוך הממלכתי?

אמנון כהן: כי אין ערכיות שם.

אמנון כהן: אין ערכיות.

אמנון כהן: אני רוצה לחזק אותו, כמו שאמרתי, אנחנו רוצים לחזק אותו, רוצים שכולם יהיו ממלכתי, אבל שילמדו תורה גם.

אמנון כהן: שילמדו מה זה אהבת הזולת.

אמנון כהן: מה זה אהבת לרעך כמוך.

אמנון כהן: מה זה מורה, יכבדו את המורה, לא שמורה ייתן לו ציון נכשל, הוא יפנצ'ר לו גלגלים.

אמנון כהן: יחכה לו ליד הבית.

אמנון כהן: ודאי שאנחנו רוצים חינוך טוב.

אמנון כהן: אבל כשאין, אז מחפשים אלטרנטיבות.

אמנון כהן: כדי שהאלטרנטיבות יתחזקו, לא הכל נמצא במקום אחד, לא הכל אצל השר.

אמנון כהן: יש מנגנונים, יש דברים.

אמנון כהן: לקחת דברים טובים.

אמנון כהן: יש פה מוסדות לתפארת, 300, 400 שנה הוכיחו את עצמם, מוציאים רופאים, רוקחים, מוציאים מורים, מהנדסים.

אמנון כהן: מה קרה?

אמנון כהן: הכל אצלנו, ... שלנו?

אמנון כהן: לא צריך להרוס, להרוס זה מהר.

אמנון כהן: כל מה שאתם הורסים היום, עוד 20 שנה יהיה קשה לבנות אותו חזרה.

אמנון כהן: להרוס זה הכי קל.

אמנון כהן: כבוד המבקר, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מטפלים בזה.

אמנון כהן: זה אפליה, זה אמנם פיצקל'ך קטן של קייטנות, אבל זה כבר הגיעו מים עד נפש.

<קריאה: זה מעיד על המדיניות.

אמנון כהן: וזה מדיניות והוא אמר, הוא היה פה, אמר – המדיניות שלי, לסגור, בתפישה שלו, לסגור את המוכר שאינו רשמי.

אמנון כהן: זאת אומרת, משולם יבוא, יגיד – אני סוגר בתי ספר ממלכתי.

אמנון כהן: ממלכתי מבחינתנו זה מוכר שאינו רשמי.

אמנון כהן: מי שרוצה, שיבוא.

אמנון כהן: זה מה שזה.

אמנון כהן: אם זה ככה, צריך לקחת בחשבון את הכל.

אמנון כהן: משולם, שמעת את זה?

אמנון כהן: זה כבר צריך לחשוב.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: כבוד היושב ראש, קודם כל אני שמח שהנושא הזה עולה בוועדה ובאמת יש לברך אותך על כך.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: כמו שאמרת, זה אולי עניין קטן, אבל לפעמים קוץ קטן מציק הרבה יותר מדברים גדולים.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: הנושא הוא, אני פה בשני כובעים היום, בעצם.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: מפני שהיו תלונות גם לנציבות ונמצאות פה אורלי וחגית, וגם לחטיבה עצמה, שליאורה וחנה יזרעלוביץ' גם נמצאת פה מהחטיבה ואנחנו מטפלים בזה.

<מבקר המדינה יוסף שפירא: ליאורה תסביר בדיוק באיזה שלב אנחנו נמצאים וזה ייתן לך להבין אם צריך - - -

אמנון כהן: כן, כן.

<ליאורה שמעוני: אני אעשה את זה באמת בקצרה.

<ליאורה שמעוני: אני רק אעדכן באמת במה שקרה מאז השבוע שעבר, מאז שהיה כאן שר החינוך והביע את עמדתו.

<ליאורה שמעוני: מדובר כאן באמת בסוגיה שגולשת מצד אחד, נושא של מדיניות ונושא של שיקול הדעת של השר ושל המשרד בנוגע לתוכניות תוספתיות, ומצד שני, התוצאה של הדבר שמובילה אולי לטענה כמו שנשמעת כאן, טענה על אפליה ועל אי-שוויון.

<ליאורה שמעוני: אנחנו בהמשך לדיון הקודם שהיה, פנה אלינו חבר הכנסת דוד אזולאי בתלונה ובבקשה שאנחנו נבחן את הנושא הזה.

<ליאורה שמעוני: אנחנו מייד הפנינו את התלונה הזאת כתלונה שהתקבלה מחבר כנסת לנציבות תלונות הציבור, שתכף אורלי תסביר איך הם פועלים בנושא הזה ואנחנו מתכוונים באמת להיכנס לעומקה של התלונה ולבדוק אותה בכל הכלים שנמצאים בידינו ובפרק זמן שהוא יהיה פרק זמן יחסית קצר, כדי שיאפשר גם, אם אפשר יהיה עוד לעשות משהו, אם אנחנו נחשוב שיש מקום לעשות משהו, שעדיין הדבר הזה יהיה אפשרי.

<ליאורה שמעוני: בכל מקרה, מה שאנחנו נעשה, אנחנו נבחן את אותה תלונה על בסיס של כללי המשפט המנהלי, על בסיס של פסיקות קודמות של בג"צ.

<ליאורה שמעוני: אנחנו נראה האם באמת יש כאן בעיה של אי-שוויון, האם ההחלטה התקבלה כהחלטה סבירה ובשיקול דעת וסמכות של השר ואנחנו, מה שאני מקווה באמת שגם הבדיקה שלנו תהיה קצרה ומיידית.

אמנון כהן: ב- 1.7 מתחילות הקייטנות.

אמנון כהן: אני רוצה להביא איזה שהיא בשורה.

אמנון כהן: או לעצור את המגמה כרגע, עד שייבדק.

אמנון כהן: לא יודע, לא רוצה להעניש אחרים, אנשים, באמת כולם ילדים שלנו, כולם ילדים שצריכים באמת, זה פיתרון עצום, פיתרון מצוין.

אמנון כהן: אנחנו לא רוצים לפגוע, חס וחלילה.

אמנון כהן: אבל לא רוצים גם שהאי-שוויון זועק לשמיים ואני כוועדה לא יכול לתת לזה, לא בספורט, לא בנושא של המועדונים, לא בנושא הזה גם, אני לא יכול לתת.

אמנון כהן: אני באמת מסתכל ברמה הממלכתית בוועדה הזאת, באמת לעזור איפה שנופלים בין הכיסאות.

אמנון כהן: ככה עשינו גם בנושא של המשכנתאות אפס אחוז ודברים כאלה.

אמנון כהן: לא יכולים לזרוק.

משולם נהרי: אבל לו יצויר, ועכשיו בית ספר מצטרף לחינוך הרשמי, היום, היום הוא מודיע, מחר הוא מקבל.

משולם נהרי: גם זה אפשר.

משולם נהרי: גם זה אפשר.

אמנון כהן: אבל אם יגידו, כן.

<אורלי לוינזון-סלע: אנחנו קיבלנו את התלונה בנציבות תלונות הציבור, הודענו על כך לחבר הכנסת אזולאי ופנינו מייד למנכ"לית משרד החינוך.

<אורלי לוינזון-סלע: פנינו ב- 18 ביוני, זה שישה ימים.

<אורלי לוינזון-סלע: אנחנו ביקשנו את ההתייחסות הדחופה שלה ואנחנו מצידנו נעשה כל מאמץ כדי לקבל את ההתייחסות של משרד החינוך.

<אורלי לוינזון-סלע: אני מבקשת שהמשרד באמת יתייחס פה לסד הזמנים שעלה גם בדיון.

<אורלי לוינזון-סלע: אנחנו כמובן חייבים לקבל את ההתייחסות של המשרד.

משולם נהרי: אני באמת מודה לכם על ההיענות המהירה, באמת, זה נדיר במקומותינו, אבל התשובה שנתקבלה מיידית, אני מברך על כך.

אמנון כהן: אני רק רוצה לבקש שוב ממשרד החינוך את כל ההליך של קבלת החלטות בנוגע לקייטנות, עם הקרן ידידות, והחלטות איך התקבלו, פטור ממכרז, איך אתם עושים כשאתם רוצים לעשות דברים וכשאתם רוצים לחשוב, אתם רוצים לחשוב.

אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת באמת איך התהליך הזה מתבצע, גם להביא למבקר המדינה, גם לנו כוועדה.

אמנון כהן: תוך כמה זמן?

אמנון כהן: זה במשרד, נכון?

אמנון כהן: זה במשרד הכל נמצא, אנחנו רוצים, עד סוף השבוע להעביר לנו את כל המסמכים, את כל ההתכתבויות, להביא שליח מיוחד, אחד עותק למבקר, עותק לוועדה לביקורת המדינה, את כל התהליך של הקייטנות הקיץ שאנחנו מברכים על הקייטנות, כן?

אמנון כהן: אבל רוצים שתרחיבו את זה גם לאוכלוסיות אחרות ואם תצטרכו תרומות רבות, אנחנו גם נעזור כתרומות.

אמנון כהן: תודה רבה, הישיבה הזו נעולה.