הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 12, 2014-06-30 11:15

קארין אלהרר: בוקר טוב.

קארין אלהרר: אני פותחת את ישיבת הוועדה.

קארין אלהרר: היום יום שני, ה-30 ביוני 2014 ואני מתכבדת לפתוח ישיבה נוספת בדיון בחוק השירות הציבורי, התשע"ד-2014.

קארין אלהרר: אני רוצה לפתוח את הישיבה באיזושהי אמירה שהיא אמירה כללית.

קארין אלהרר: לוועדה אליה הגיע החוק, כמו שאני רואה את זה כיושבת ראש הוועדה, יש שני קווים ברורים שאני מבקשת להוביל.

קארין אלהרר: הקו הראשון הוא לנתק את הזיקה הפוליטית מהשידור הציבורי שאני חושבת שזה אינטרס של כל אזרח ישראלי שרוצה לראות שידור ציבורי אמין, ביקורתי כאשר צריך וכמעט תמיד צריך, ואנחנו רוצים שכמה שפחות תהיה התערבות ודריסת רגל לפוליטיקה בשידור הציבורי.

קארין אלהרר: אחד התיקונים שגם השר ארדן הסכים להם ונכנס זה בנושא של פיטורי המנכ"ל.

קארין אלהרר: לא יעלה על הדעת שהממשלה תהיה זאת שתפטר את המנכ"ל.

קארין אלהרר: נושא נוסף שמאוד חשוב שתהיה בו עצמאות זה הנושא של העצמאות התקציבית.

קארין אלהרר: שוב, כאזרחים אנחנו רוצים לראות שידור ציבורי שהוא נקי מעקבות ונקי מדריסת רגל שהיא לא עניינית לקיומו של השידור הציבורי.

קארין אלהרר: לכן בפתח הדברים אני מבקשת להוריד את סעיף 64, אותו סעיף שמדבר על כך ששר האוצר ינחה ויורה על הדרך בה יוכן התקציב וכל הנתונים שצריכים להיות בו.

קארין אלהרר: אני יודעת שנאמר בישיבה קודמת שמדובר בסעיף טריביאלי שקיים כמעט בכל תאגיד סטטוטורי.

קארין אלהרר: אם קיים סעיף כזה, אני חושבת שזה לא תאגיד סטטוטורי שאנחנו יכולים לחיות עם סעיף כזה בגלל הרגישות, בגלל העדינות, בגלל המקום שכולנו כאזרחים רוצים לכאן בו תכנים אמיתיים ולא תכנים מאולצים.

נסים זאב: מי באמת קבע?

קארין אלהרר: אני מבקשת להשאיר את תכנון התקציב ואישורו בידי המועצה שכמובן דואגים בחקיקה שתהיה מספיק מהימנה, איכותית ומקצועית והיא תוכל לעשות את העבודה הזאת בצורה הטובה ביותר.

<אתי בנדלר: הערה קטנה.

<אתי בנדלר: כשהעליתי את ההערות לסעיף הזה, אמרתי שלמיטב ידיעתי זה לא סעיף טריביאלי.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שבינתיים בדקנו ואכן זה לא סעיף טריביאלי בנוסח הזה.

קארין אלהרר: עכשיו, כשהורדנו את העניין הזה שבאמת לשר האוצר לא צריך להיות עניין, אני רוצה להמשיך .

<קריאה: אני רוצה להבין.

<קריאה: אתם הורדתם את זה ואתם תביאו הצעה אחרת?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני מבקשת להוריד את הסעיף.

<אתי בנדלר: זאת הצעת יושבת הראש.

<אתי בנדלר: כשתהיה הצבעה, יכול להיות שהממשלה תתנגד לזה או שתציע הצעה אחרת.

נסים זאב: אבל את אמרת שהמועצה תחליט במקום שר האוצר.

קארין אלהרר: כתוב שהמועצה תחליט.

נסים זאב: אם כן, אין צורך בהצעה אחרת.

<אתי בנדלר: אין צורך, אלא אם כן הממשלה תבקש להציע הצעה אחרת או מי מחברי הכנסת.

נסים זאב: היא יכולה להחליט ששר התקשורת יהיה במקום שר האוצר.

<אתי בנדלר: או שבכלל לא ולהשאיר את זה רק למועצה.

קארין אלהרר: בישיבה הקודמת התחלנו את פרק י"ב, תכני השידור הציבורי, ואנחנו בסעיף 67.

קארין אלהרר: יש כבר רשימת דוברים, אלה שלא הספיקו להתייחס בדיון הקודם ואני מבקשת להתחיל עם איתי לנדסברג.

<איתי נבו לנדסברג: לסעיף 67.

<איתי נבו לנדסברג: בהמשך לדברים שנאמרו ביום חמישי, לגבי מקורות המימון שהם לא ברורים, אפרופו מאה מיליון שקלים לפרסומות ואפרופו מאתיים מיליון שקלים שאמורים להגיע ממשרד האוצר.

<איתי נבו לנדסברג: מדובר על הקמה של שלושה ערוצי שידור ושמונה תחנות רדיו, בסכום הרבה יותר קטן מהסכום של תקציב רשות השידור של היום.

<איתי נבו לנדסברג: בהמשך מדובר על כך שבתוך הסכום הזה סעיף השכר יעמוד על מקסימום של 35 אחוזים.

<איתי נבו לנדסברג: אני רוצה להפנות את תשומת לב הוועדה לנתונים – הנחתי לפניך טבלה – לשנת 2003.

<איתי נבו לנדסברג: היא חשובה כי בשנה הזאת הועבר החוק בכנסת שמקצץ את האגרה בחמישה אחוזים כל שנה.

<איתי נבו לנדסברג: למעשה האגרה קוצצה בארבעים אחוזים מאז אותה שנה.

<איתי נבו לנדסברג: תקציב רשות השידור באותה שנה עומד על 883 מיליון שקלים, תקציב השכר הוא 336 מיליון שקלים.

<איתי נבו לנדסברג: זאת אומרת, באזור ה-37-38 אחוזים תקציב השכר.

<איתי נבו לנדסברג: בנוסף לכך, בתוך התקציב הזה, יש סעיף של מה שנקרא ערוץ לווייני למזרח התיכון של 76 מיליון שקלים.

<איתי נבו לנדסברג: זה ערוץ שהממשלה חייבה את הנהלת הרשות של אותם ימים להקים לצורכי תעמולה והסברה לארצות ערב.

<איתי נבו לנדסברג: זה לא בדיוק תפקיד שמשלמי האגרה שילמו עבורו.

<איתי נבו לנדסברג: אגף הגבייה מוציא כאן כעשרה אחוזים מתקציב הרשות, 82 מיליון שקלים.

<איתי נבו לנדסברג: זאת אומרת, אם בוחנים את הנתונים האלה, הדרישה היום להקים גוף שידור חדש עם יותר ערוצים ועם פחות כוח אדם וגם הרבה פחות תקציב, לדעתי היא לא ריאלית.

<איתי נבו לנדסברג: הדרישה של עניין השכר היא דרישה ריאלית אבל היינו שם.

<איתי נבו לנדסברג: היינו במקום הזה.

<איתי נבו לנדסברג: מרכיב השכר קפץ לתוך תקציב הרשות בגלל קיצוץ האגרה והיעדר מקורות אחרים.

קארין אלהרר: אני לא רוצה לקטוע את דבריך, אבל אנחנו לא נמצאים כרגע במרכיב השכר.

קארין אלהרר: הסעיף אומר את הדבר הפשוט הבא: שיהיו שלושה ערוצים לפחות - שידור מרכזי, שידור לילדים ונוער וערוץ בשפה הערבית.

קארין אלהרר: האם יש איזושהי הבהרה, הערה, טענה בנוגע לקיומם של שלושה ערוצים?

<איתי נבו לנדסברג: הערוצים האלה צריכים מימון.

קארין אלהרר: אנחנו כרגע לא בתקציב.

קארין אלהרר: יש סעיפים שמדברים על מימון וכאשר נגיע אליהם אני בטוחה שאז הערתך תישמע בקול רם.

קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם יש לך הערה לגבי הסעיף הזה.

<איתי נבו לנדסברג: לגבי הרכב הערוצים, יש לי הערה אחת לגבי מה שנקרא ערוץ בערבית.

<איתי נבו לנדסברג: אני חושב שהגיע הזמן להוציא את הערבים מהגטו הטלוויזיוני הזה.

<איתי נבו לנדסברג: אפשר להקים ערוץ שני לדמוקרטיה הישראלית שעוסק בדו-קיום, שעוסק בבעיות של יהודים-ערבים והוא ידבר ערבית וידבר עברית, אבל הוא יעסוק בתכנים שמעסיקים את האוכלוסייה הערבית בישראל ואת האוכלוסייה היהודית בישראל בהקשר של דו-קיום.

<איתי נבו לנדסברג: לא צריך את הגטו הערבי הזה.

<איתי נבו לנדסברג: זאת הערה אחת לעניין הזה.

<איתי נבו לנדסברג: תודה.

נסים זאב: משפט אחד בנושא הגטו הערבי.

נסים זאב: אני חושב שהנושא של השידור בערבית הוא חיוני מאוד.

נסים זאב: כשהוא אומר בשפה הערבית, אולי הוא מתכוון לערביי ארץ ישראל אבל יש צורך רב בשידור לערביי מדינות ערב כדי שישמעו אותנו.

נסים זאב: בעבר היה שידור כזה.

נסים זאב: אני שומע יהודים שמסתובבים בארצות ערב בגלל מסחר שיש להם שם והם אומרים שיש לזה השפעה גדולה מאוד אם ישראל באמת תיזום שידורים בערבית ותביא את הצד הישראלי בעניין הזה ואת הצד היהודי.

רינה פרנקל: אמרו שזה בכלל לא הצליח, השידורים לחוץ לארץ בשפה הערבית.

רינה פרנקל: אני הייתי מוסיפה כאן לא רק בשפה הערבית אלא בכל השפות הנוספות שיכולות להיות.

רינה פרנקל: לא רק בשפה הערבית אלא גם רוסית וגם אמהרית.

רינה פרנקל: בכלל עניין התרבות כאן לא הוסכם.

רינה פרנקל: אני חושבת שאיזשהו סעיף שקשור באחד מהערוצים - לא צריך ערוץ מיוחד – שיכלול בעצמו גם תרבות.

<אתי בנדלר: תרבות אמורה להיכלל בכל אחד מהערוצים.

<אתי בנדלר: זה בסעיף אחר.

רינה פרנקל: זה פשוט לא הוסכם כאן ואני חושבת שזה הכרח.

רינה פרנקל: בשפה הערבית, הייתי מוסיפה סעיף שאומר בשפות ולא בשפה הערבית.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עורך הדין אביגדור דנן.

<אביגדור דנן: אני מדבר בשם משרד החינוך.

<אביגדור דנן: בסעיף 67(ב) נקבע שיוקם ערוץ לילדים ונוער.

<אביגדור דנן: בהמשך החוק נקבע שביום שהערוץ הזה יתחיל לשדר, בעצם תיסגר הטלוויזיה החינוכית.

<אביגדור דנן: בסעיף 7(ד) בהצעת החוק שעברנו עליו יש את תפקידי תאגיד השידור הציבורי ואחד התפקידים הוא לקיים שידורים מגוונים הפונים לילדים ונוער ובמסגרתם לקדם יצירה של תכנים ערכיים, חינוכיים ולימודיים לילדים ולנוער.

<אביגדור דנן: אני מבקש לעשות קשר בין שני הערוצים.

<אביגדור דנן: ברור לכל מי שהיה שותף בהכנת הצעת החוק שבעצם הערוץ הזה הוא תחליף לטלוויזיה החינוכית.

<אביגדור דנן: אני חושב שצריך לקרוא לערוץ הערוץ החינוכי לילדים ונוער ולקשור את זה לסעיף 7(ד).

<אביגדור דנן: הצעתי היא שבמקום איך שמנוסח כרגע בסעיף 67(ב) ינוסח: ערוץ חינוכי לילדים ונוער המשדר תכניות בהתאם לקבוע בסעיף 7(ד).

<אתי בנדלר: המשדר תכניות, ודאי שאי אפשר לומר כי זה בעצם דומה לתשובה שנתתי לחברת הכנסת פרנקל.

<אתי בנדלר: כל הערוצים אמורים לשדר בהתאם לתפקידי התאגיד הציבורי ולא צריכים להפנות.

<אתי בנדלר: גם השידור המרכזי צריך לשדר תכניות בהתאם לתפקידי התאגיד הציבורי כפי שנקבע מראש.

<אתי בנדלר: לגבי השם של זה, הממשלה והוועדה יחליטו.

<אביגדור דנן: הקטע הטכני פחות חשוב.

<אביגדור דנן: מה שחשוב זה הקטע המהותי, שיהיה ברור שזה הערוץ החינוכי.

<אתי בנדלר: אתה מציע לקרוא לזה הערוץ החינוכי לילדים ולנוער.

<אביגדור דנן: נכון.

אילן גילאון: איזה סיבות מביאות אותנו לגבי שינוי בנושא של הטלוויזיה החינוכית?

קארין אלהרר: הסכמתו של שר החינוך.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: אם מדברים על רפורמה, מה הבעיה בטלוויזיה חינוכית?

גלעד ארדן: אין שום בעיה בטלוויזיה החינוכית, פרט לזה שהעלות התקציבית שלה מתקציב משרד החינוך היא 120 מיליון שקלים בשנה ואליבא דשר החינוך שהוא זה שפנה אלי לאחר שהקמתי את ועדת לנדס, הוא חשב שיש צורך לבחון את המצב, אולי יש דרך לקבל בכסף הזה יותר תכנים ויותר יכולת גם להפיק תכנים.

אילן גילאון: פחות כסף.

גלעד ארדן: יותר תכנים ויותר יכולת להפיק תכנים.

גלעד ארדן: הייתה הרחבה של ועדת לנדס ומינוי של ועדת משנה בה היו נציגים גם מטעמו של שר החינוך וגם מתוך נציגות של ועדת לנדס.

אילן גילאון: זאת אומרת, אלמלא פנייתו של שר החינוך, בכלל לא היינו נוגעים בטלוויזיה החינוכית כי הרי אין סיבות לכך.

גלעד ארדן: אני לא מסכים אתך שאין סיבות.

גלעד ארדן: אפשר להזמין את שר החינוך ולשמוע אותו.

גלעד ארדן: אני לא השר הממונה על הטלוויזיה החינוכית.

אילן גילאון: אולי כדאי באמת שנשמע אותו.

גלעד ארדן: תן לי לדבר על הסוף.

גלעד ארדן: ישב צוות שבחן את ההיגיון בעניין הזה גם מבחינת התכנים וגם את ההיגיון הכלכלי וההמלצה שלו הייתה לאחד את זה.

גלעד ארדן: ברגע שיש רשות שידור ציבורית או תאגיד שידור ציבורי, אין באמת סיבה הגיונית להבחין בין השידור הציבורי שצריכים להיות לו גם ערכים מוספים וערכים חינוכיים לכלל הציבור לבין הדור הצעיר.

גלעד ארדן: הפתרון שנמצא בהקשר הזה, ואנחנו עוד נבהיר את זה בהצעת החוק – אגב הערות היועץ המשפטי – הוא שמשרד החינוך, תהיה לו השקעה שנתית קבועה בתכנים שיופקו באמצעות תאגיד השידור הציבורי וגם ערוץ הילדים הזה ייקח על עצמו התחייבות בחוק להפנים או לכלול את אותם תכנים שהם בעצם על פי התכנים שמשרד החינוך הוביל, הם ייכללו בלוח השידורים.

אילן גילאון: לשם איזו מטרה הדבר הזה נועד מלבד המטרה לכנס את זה לתוך איזשהו סטינג שזה צריך לשבת שם?

אילן גילאון: מדוע?

גלעד ארדן: דומני שההיגיון הזה לכשעצמו גם הגיון בריא.

גלעד ארדן: למה לא מספיק לך ההיגיון שאתה בדבריך ציינת?

גלעד ארדן: למה צריך לפצל שיהיה כלי שידור תחת כל משרד ממשלתי במקום שיהיה כלי שידור מרכזי?

אילן גילאון: זאת אומרת, אין לזה מטרה לשמה ואין גם בעיה.

אילן גילאון: זה לא הולך לפתור בעיה אבל זה כך כי שר החינוך פנה.

<לילך גבאי שזר: זה הולך לפתור את בעיית הנדל"ן.

<לילך גבאי שזר: הם לא סופרים אותנו אלא הם סופרים את הנדל"ן.

<לילך גבאי שזר: זה פשוט לסגור אותנו תמורת נדל"ן.

<תמנה עורב: כמו עם רשות השידור, גם בעיית נדל"ן.

גלעד ארדן: אני לא אחדד ואחזור כי מי שרצה להבין, ודאי הבין, ומי שלא רצה, לא הבין.

גלעד ארדן: אני הצגתי לא רק הגיוון לא נדל"ני ולא כלכלי אלא גם הגיון בהיקף התכנים החינוכיים שניתן להפיק בתקציב כרגע.

נסים זאב: בהקשר הזה, שר החינוך ימשיך להשקיע בערוץ הילדים?

גלעד ארדן: כן.

נסים זאב: כמה?

נסים זאב: או כל שנה זה לפי התקציב שלו.

נסים זאב: אולי ירד מ-120 מיליון למיליון.

גלעד ארדן: גם היום זה מהתקציב שלו.

גלעד ארדן: גם היום ה-120 מיליון האלה מהתקציב שלו.

נסים זאב: איך אני אדע שעכשיו זה ערוץ לילדים חינוכי?

<לילך גבאי שזר: לא תדע.

<לילך גבאי שזר: יש סימן שאלה ענק.

נסים זאב: איך אפשר לדעת?

נסים זאב: שר החינוך משקיע ולא מקבל בתמורה את מה שהיה רוצה.

<תמנה עורב: זה האח הגדול לצעירים.

קארין אלהרר: סליחה, יש כאן איזו התפוררות בהבנה שאף אחד לא מדבר כשלא מבקשים ממנו.

קארין אלהרר: אני מבינה שסוף השבוע טען את כולם, אבל כל אחד ידבר בתורו.

אילן גילאון: גברתי, הרי לכך נועדה הוועדה הזאת כי את ההחלטה כבר קיבלתם.

אילן גילאון: על מה אנחנו משחקים כאן?

קארין אלהרר: אני ממש חולקת על הדברים שלך.

קארין אלהרר: אם היית משתתף קבוע בוועדה, היית רואה שנעשו ונעשים המון שינויים.

נסים זאב: זו הוועדה הכי רצינית שראיתי עד היום בכנסת.

רינה פרנקל: בדיוק.

רינה פרנקל: נותנים לכולם לדבר.

קארין אלהרר: חבר הכנסת רוזנטל.

מיקי רוזנטל: תודה רבה גברתי היושבת ראש.

מיקי רוזנטל: אני מבקש לומר משהו עקרוני.

מיקי רוזנטל: אנחנו עושים כאן ניסוי גדול, הוא עשוי להצליח והוא עלול להיכשל.

מיקי רוזנטל: שמעתי את הדברים שאמר השר ויש בהם היגיון רב אבל אם חלילה הניסוי הזה ייכשל, אולי מן הראוי היה לעשות אותו בהדרגה.

מיקי רוזנטל: רוצה לומר, לא לכלול את החינוכית בשלב הראשון כי אם הדבר הזה ייכשל כאמור, הכול ייכשל - גם הטלוויזיה החינוכית תיעלם מעולמנו וגם הערוץ הציבורי וגם הרדיו.

מיקי רוזנטל: אני מציע לוועדה וגם לשר לעשות כדלקמן.

מיקי רוזנטל: להפריד את החינוכית ואת הרדיו מהחוק הזה, החוק הזה יחול על הערוץ הראשון כי שם באמת יש את עיקר הבעיה.

מיקי רוזנטל: הרדיו בסופו של דבר מתפקד בעלויות מאוד גבוהות אבל מתפקד ועל זה אין עוררין.

קארין אלהרר: זאת בקשה סותרת לרוב הבקשות שהתקבלו להכליל את הרדיו בחוק כולל מספרי תחנות.

מיקי רוזנטל: זאת דעתי ואני אומר אותה.

מיקי רוזנטל: אני מציע לשר לעשות רפורמה עליה הוסכם גם בממשלה וגם בקרב עובדי רשות השידור ברדיו.

מיקי רוזנטל: אני מציע לשר לא לכלול את החינוכית בתוך החוק הזה כי בנימוקים שאמרתי קודם, אם זה יצליח – זה יהיה מצוין, אם זה ייכשל – נאבד את הכול, גם את הרדיו המצוין שיש לנו, וצריך לומר את זה בקול רם כי קול ישראל עושה רדיו מצוין, וגם הטלוויזיה החינוכית, יש לה הישגים כבירים.

מיקי רוזנטל: החוק לא מבטיח שזה יצליח.

מיקי רוזנטל: לכן מידת הזהירות הראויה מתבקשת כאן כי הרי אין חוק מוצלח שעושה ערוץ מוצלח.

מיקי רוזנטל: עוד לא נולד החוק הזה.

מיקי רוזנטל: כולם רוצים, וגם השר, כוונותיו טובות מאוד, אני משוכנע בכך, אבל אני חושב שנדרשת מידת הזהירות.

מיקי רוזנטל: הייתי מוציא מהחוק הזה בשלב ראשון גם את החינוכית וגם את הרדיו, עושה ברדיו רפורמה שנדרשת בעלויות ומפנה את המאמצים קודם כל לייצר ערוץ ציבורי בטלוויזיה.

מיקי רוזנטל: תודה.

קארין אלהרר: יריב הורוביץ, בבקשה.

<יריב הורוביץ: יושב ראש איגוד הבמאים.

<יריב הורוביץ: אני רוצה להביע דאגה מהתקציב של ערוץ הילדים שהולך לקום.

<יריב הורוביץ: בשיחות שהיו בינינו, בין היוצרים, קשה לנו לראות איך בארבעים מיליון שקלים אפשר לעשות ערוץ ילדים ראוי מכיוון שבדקנו את ערוצי הילדים של הכבלים לדוגמה, שיש להם תקציב דומה, ובסופו של דבר הם מצליחים להפיק כחצי שעה יומית של שידור מקורי וכל השאר הם קונים, בדרך כלל עבודות אנימציה מאוד זולות מסין.

<יריב הורוביץ: אנחנו לא מבינים איך במחירים של היום, בארבעים מיליון שקלים אפשר לייצר טלוויזיה איכותית לילדים - ואני אומר זאת גם כאבא לילד – שהיא ראויה ויש בה תכנים מקומיים רלוונטיים ומאתגרים.

<יריב הורוביץ: בארבעים מיליון שקלים נקבל סרטים מצוירים מדרגה מאוד נמוכה שמייצרים פועלי יזע בסין וזה הפחד שלנו, שיהיה ערוץ עם הרבה שידורים חוזרים, עם תכנים לא ראויים ובסופו של דבר נצליח להפיק, אם אנחנו פורסים את הכסף הזה לשנה, אולי חצי שעה או שעת שידור מקורית אחת ביום.

<יריב הורוביץ: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עוד מישהו לעניין הסעיף הזה?

<גדי בן יצחק: בוקר טוב.

<גדי בן יצחק: לעניין ההשלכה שכבר דובר עליה לסעיף 7, מטרות השידור.

<גדי בן יצחק: בשימת לב למה שאמרת בתחילת הישיבה, ניתוק מהפוליטיקאים, לא מהפוליטיקה ועצמאות תקציבית.

<גדי בן יצחק: הכנסת דאגה לערוץ כנסת ולא מכיוון שהיא רוצה להתערב איך נעשה הדיווח בה, אלא מכיוון שחברי הכנסת רוצים להיות בטוחים שמה שקורה בבית הזה אכן מגיע לכל העולם וקודם כל לאזרחי המדינה.

<גדי בן יצחק: אני פונה לכנסת לשים לב לעובדה שבמטרות החוק העולם לא הוזכר.

<גדי בן יצחק: אנחנו אמורים לשדר בבית החדש, הנהדר, היעיל והתקציבי – אני אחזור לעניין התקציב – בלי לשים לב לשידורים לחוץ לארץ.

<גדי בן יצחק: עבדתי הרבה מאוד זמן בשידורים לחוץ לארץ ואני מדבר על טלוויזיה.

<גדי בן יצחק: אין ערוץ שאמור לדבר לעולם כולו.

<גדי בן יצחק: בא לכאן מנהל קול ישראל בערבית ודיבר על ארבעה מעגלים.

<גדי בן יצחק: אני מדבר על טלוויזיה לעולם כולו.

<גדי בן יצחק: שמעתי את ראש הממשלה בבית הזה, בוועדה, על הרפורמה ברשות השידור, שהיה רוצה לשמוע פרנס דה, ישראל דה, משהו שפונה לעולם כולו באופן עצמאי.

<גדי בן יצחק: לא מה שאומרת הממשלה לעולם כולו אלא מה שאומר העם, מקצועי בדיוק כמו כאן.

<גדי בן יצחק: אין כאן שום דבר.

<גדי בן יצחק: לא מוזכר, בטח לא תפוצות ישראל.

<גדי בן יצחק: מה מעניין אותנו מה חושבים יהודי העולם עלינו ומה הם מקבלים?

איתן כבל: אתה אומר שצריך ערוץ נוסף?

<גדי בן יצחק: אני לא שם.

<גדי בן יצחק: אם בחוק תהיה מטרה כזאת בסעיף 7, למועצה מהתחלה יהיה צורך או חובה לדאוג לתקציב כזה.

<גדי בן יצחק: שנים אני סבלתי בקול ישראל עת היינו גלגל חמישי.

<גדי בן יצחק: לנו אין בית משלנו.

איתן כבל: אני מבין מה אתה אומר.

איתן כבל: ערוץ 1, אתם רוצים 24 שעות.

איתן כבל: השידורים שלנו הם לישראלים.

<גדי בן יצחק: זה ודאי.

איתן כבל: קודם כל, שהם יהיו טובים.

איתן כבל: המטרות שהיו אז בשנות ה-60, צריך לזכור, עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב.

<גדי בן יצחק: אני לא דיברתי על זה.

איתן כבל: אלה הסיבות שהיו אז.

איתן כבל: רצו לדבר אל כל העולם ודיברו עם כל העולם.

איתן כבל: אני אומר לך שאני מאוד חושש מכל הדברים האלה שנצא.

<גדי בן יצחק: אני לא רוצה במיוחד.

<גדי בן יצחק: אם המטרה לא מוזכרת ואין מסגרת שהיא מוזכרת, העסק ימות.

<גדי בן יצחק: תסתכלו מה היו המטרות למנהל יעיל ולמה הוא יסתכל, מה כתוב לו ומה הכסף שיש לו.

<גדי בן יצחק: לשם הוא ילך.

<גדי בן יצחק: אגב, אותו דבר לגבי הרדיו.

<גדי בן יצחק: אם לא יהיה כתוב שמונה ערוצים כמו היום, לא יהיה.

<יורם בן דוד: אני מזכיר לכולנו עוד פעם שבחוק הקודם בסעיף 44 דובר על כך שתינתן איזושהי הגנה לרפרטואר המוזיקלי הישראלי בתחום השידורים.

<יורם בן דוד: הסעיף הזה נשמט מהחוק החדש ואני מקווה שנשמט בטעות סופר.

<יורם בן דוד: משיחה שהייתה לי עם דנה, הסתבר שהוא לא נשמט בטעות סופר אלא בכוונת מכוון.

גלעד ארדן: עם מי הייתה לך השיחה?

<יורם בן דוד: עם דנה.

<דנה נויפלד: אני לא אומרת שאי אפשר לשנות את זה, אבל זה לא היה בטעות.

גלעד ארדן: מה הייתה כוונת המכוון?

גלעד ארדן: זה פשוט לא הובא לידיעתי.

<יורם בן דוד: אני אומר שוב שאין לנו פלטפורמות אחרות.

<יורם בן דוד: לתרבות הישראלית יש רק את הערוצים שלנו, הערוצים הישראליים.

<יורם בן דוד: אני חושב שזה מובן.

<יורם בן דוד: נכון?

קארין אלהרר: נראה לי.

<יורם בן דוד: אנחנו פשוט מחפשים את המקום לשלב את זה בחוק.

<יורם בן דוד: אני מבין שבנוסח החדש, בסעיף 68 מדובר על רדיו וב-67 מדובר על ערוצי הטלוויזיה.

<יורם בן דוד: אני כמובן לא מבקש שזה יופיע בערוץ הטלוויזיה בשפה הערבית אבל כן בערוצים, כמובן בערוץ לילדים ובערוץ הראשון ובתחנות הרדיו.

<יורם בן דוד: כלומר, שייכנס סעיף שאומר "לפחות מחצית מהשירים המשודרים על ידי תאגיד השידור הציבורי במהלך כל חודש, יהיו שירים בשפה העברית.

<יורם בן דוד: בסעיף זה, שיר בשפה העברית, שיר שמרבית מילותיו הן בשפה העברית".

<יורם בן דוד: זה נוסח החוק הישן בתיקון קל.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עוד מישהו לגבי הסעיף הזה?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אדוני השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אני אתייחס למספר דברים שנאמרו כאן.

גלעד ארדן: נתחיל עם ההצעה של גברתי בקשר לפיקוח על תקציב תאגיד השידור הציבורי החדש.

גלעד ארדן: באמת בהתייעצות עם משרד האוצר, כיוון שממילא חוק יסודות התקציב חל על כל הגופים המתוקצבים וכיוון שלפחות למראית עין כאן זה נראה כאילו לאוצר יש איזשהו רצון לאיזושהי שליטה אחרת או פיקוח מסוג אחר, אז אנחנו מביעים בזאת את הסכמתנו להסיר את סעיף 64 ולמחוק אותו מהחוק.

<אתי בנדלר: המשמעות היא שהתקציב יהיה טעון אישור שר האוצר אבל הוא לא יקבע את דרכי הכנתו וכולי, כפי שהוצע בסעיף.

גלעד ארדן: אין בזה שינוי.

<אתי בנדלר: נכון וטוב שכך.

גלעד ארדן: עדיין מדובר בגוף שמגלגל כ-700 מיליון שקלים בשנה.

<אתי בנדלר: אני לא חולקת על כך.

<אתי בנדלר: חלקתי על נוסח הסעיף שהוצע.

גלעד ארדן: נקודה שנייה.

גלעד ארדן: אני הולך מהיותר אל קל הכבד.

גלעד ארדן: הנקודה אותה העלה יוריק בן דוד.

גלעד ארדן: אחרי חשיבה, אנחנו מסכימים להכניס את הסעיף שבעצם מחייב שבשידורי הרדיו בשפה העברית, לפחות מחצית מהשירים במהלך החודש יהיו בשפה העברית.

<יורם בן דוד: כבוד השר, למה לא בטלוויזיה?

<יורם בן דוד: בטלוויזיה לילדים ובטלוויזיה?

גלעד ארדן: על זה לא ביקשתם ולא עשינו חשיבה.

גלעד ארדן: אני לא יודע מה ההשלכות של זה.

גלעד ארדן: חבל שמעלים את זה מרגע לרגע.

<יורם בן דוד: דיברנו על תאגיד השידור.

<יורם בן דוד: לא התמקדנו ברדיו.

גלעד ארדן: כרגע אני אומר מה בדקנו ומה חשבנו.

גלעד ארדן: שוב, אני חושב שיחד עם ההכנסה בסעיף 7 של עניין המוזיקה העברית ועוד מעט תשמעו על הרכב הדירקטוריון וההתייחסות הספציפית לעניין של המוזיקה העברית, או אז אני חושב שניתן כיסוי די רחב במטרות של החוק בהרכב הדירקטוריון, בתעדוף של מוזיקה עברית.

גלעד ארדן: אני לא יודע אם כל מה שרציתם או תרצו ייכנס, אבל אני חושב שהרוב המכריע ייכנס וכן תהיה כאן איזושהי בשורה ליוצרים ישראלים מוזיקליים שתורמים רבות לתרבות ולמוזיקה העברית הישראלית.

גלעד ארדן: לנושא אותו העלה יריב הורוביץ לגבי ערוץ הילדים.

גלעד ארדן: יכול להיות שלא עיינתם בחוק אבל החוק קובע חובת הוצאה של ארבעים מיליון שקלים לערוץ הילדים רק להפקות ישראליות.

גלעד ארדן: כלומר, הארבעים מיליון שקלים, אם הם רוצים או נשאר להם כסף לרכש זר והם חושבים שיש איזו תכנית מדהימה לילדים בעולם, הם יכולים לקנות אותה אבל זה יצטרך להיות מחוץ לארבעים מיליון שקלים שיושקעו אך ורק בהפקות לילדים בשפה העברית.

נחמן שי: אבל ארבעים מיליון שקלים זה התקציב שלהם.

נחמן שי: לא?

אילן גילאון: ארבעים מיליון שקלים, זה התקציב הכולל שלהם?

נחמן שי: תקציב ההפקות הכולל.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: מה שיש בתוספת, אלה השקעות ספציפיות בהפקות המקוריות בשפה העברית.

גלעד ארדן: זה ארבעים מיליון שקלים.

גלעד ארדן: זה כמו המאתיים מיליון שהם 180 מיליון כי מותר שם עשרים מיליון לרכש זר.

גלעד ארדן: בשונה מהמאתיים, שם כתוב במפורש שעשרים מיליון שקלים הם לרכש זר, כאן כל הארבעים מיליון חייבים ללכת להפקות לילדים.

אילן גילאון: מאיפה יהיה להם עוד תקציב לרכישות נוספות?

אילן גילאון: לא יהיה להם.

גלעד ארדן: זאת אחריות המנכ"ל לחלק את העוגה הכוללת של ה-700 מיליון שקלים ובלבד שהוא חייב לעמוד בזה שמתוך ה-700 מיליון שקלים 180 מיליון שקלים לפחות הולכים להפקות מקור ישראליות ויתר הפירוט של התוספת ולפחות 160 מיליון שקלים הם התקציב השנתי של חטיבת החדשות.

גלעד ארדן: זאת האחריות שלו איך לנהל את הגוף הזה.

גלעד ארדן: אני רוצה להוסיף עוד נקודה.

גלעד ארדן: משרד החינוך היום, העלות של הטלוויזיה החינוכית, תקציבית, היא 120 מיליון שקלים.

<לילך גבאי שזר: זה לא מדויק.

<לילך גבאי שזר: בוא נדייק בעובדות בוועדה כזאת מכובדת.

<לילך גבאי שזר: התקציב הוא שמונים מיליון שקלים.

<דנה נויפלד: לשידורים.

גלעד ארדן: זה הנתון שקיבלתי משר החינוך.

גלעד ארדן: את יכולה לדבר אתו ועם מנכ"לית משרד החינוך ולהביא נתון אחר.

נסים זאב: זה היה בלי מע"מ.

<לילך גבאי שזר: התקציב הוא שמונים מיליון שקלים ושכר העובדים כלול בתוכו.

גלעד ארדן: נמצא כאן היועץ המשפטי של החינוכית ואפשר לפנות למשרד החינוך.

גלעד ארדן: שוב, אני לא השר הממונה.

גלעד ארדן: זה הנתון שנמסר לי על ידי שר החינוך.

קארין אלהרר: אביגדור, יש לך את הנתונים?

<אביגדור דנן: אני צריך לבדוק.

<אביגדור דנן: אני לא יכול לענות עכשיו.

גלעד ארדן: בכל מקרה, זה לא רלוונטי לטיעון.

גלעד ארדן: בין אם הסכום הוא שמונים או 120 מיליון שקלים, הכוונה של משרד החינוך היא להשקיע מעל הארבעים מיליון שקלים, שזאת חובת תאגיד השידור הציבורי, עוד איקס וזה צריך לשאול אותו, אם שר החינוך יהיה מוכן או לא יהיה מוכן לעגן בחוק את הסכום שיתווסף כהשקעות משרד החינוך.

גלעד ארדן: יש לנו דיאלוג אל מול היועץ המשפטי של החינוכית ושר החינוך ואנחנו הסכמנו שתיווסף גם חובה בחוק שאת אותם תכנים שמשרד החינוך יפיק אקסטרה על הארבעים מיליון האלו, גם כן תהיה חובה לשבץ אותם בלוח השידורים של ערוץ הילדים החדש.

נסים זאב: איך ידעו מתי זה הערוץ החינוכי ומתי זה הערוץ הבידורי?

אילן גילאון: אתה מעביר בשלט.

נסים זאב: יהיה לוח זמנים מראש כל שבוע?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: בהנחה שהשאלה שלך היא כנה ורצינית.

נסים זאב: היא כנה והיא מאוד רצינית.

גלעד ארדן: אני מניח שלרב נסים זאב אין הרבה ניסיון בזפזוף וזה בסדר גמור.

גלעד ארדן: אלה יהיו ערוצים נפרדים לגמרי בשלט.

גלעד ארדן: הערוץ המרכזי בשפה העברית יהיה בנפרד, הערוץ בערבית יהיה בנפרד, מה שקרא כאן איתי לנדסברג גטו ואני חולק עליו לחלוטין, ויהיה ערוץ נפרד אך ורק לילדים.

נסים זאב: מה עם הערוץ של החרדים?

נסים זאב: יש ערוץ כזה?

גלעד ארדן: ערוץ כשר.

קארין אלהרר: הערות לגבי סעיף 68.

<אתי בנדלר: היה עוד סעיף לפני כן שהציעו להוסיף, בין 67 ל-68, ערוצי השידור ברדיו.

קארין אלהרר: יש סעיף נוסף שמשרד התקשורת מבקש להכניס בנוגע לרדיו, בדיוק אחרי סעיף 67.

<דנה נויפלד: הקראנו אותו בישיבה הקודמת.

קארין אלהרר: הקראנו אותו והוא הופץ לחברי הכנסת.

<דנה נויפלד: זה היה בנוסח שעלה לאתר.

קארין אלהרר: הערות לגבי הסעיף של הרדיו.

קארין אלהרר: תקריאי אותו שוב.

<חגית ברוק: קראנו לו לצורך העניין סעיף 67א, ערוצי השידור ברדיו.

נחמן שי: רגע.

נחמן שי: אני רוצה לשאול שאלה.

נחמן שי: היום רשות השידור משדרת, זמן קצר מדי אבל משדרת, באנגלית.

נחמן שי: איפה היא תמשיך לשדר את זה?

נחמן שי: אני גם חושב שהיא צריכה להרחיב את השידורים שלה, מה שנקרא ערוץ בערבית, בערוץ המרכזי.

נחמן שי: זאת איזושהי מטלה קיימת בעיני מצומצמת אבל בכל מקרה אם היא לא תוזכר בחוק, היא גם תיעלם ולא תהיה יותר.

גלעד ארדן: קודם כל, ההנחה שכל מה שקיים כיום, אם הוא לא יהיה מעוגן בחוק – הוא לא יהיה קיים, זאת הנחה שאני חולק עליה.

גלעד ארדן: אני חושב שצריך להשאיר מרווח שיקול דעת למנהל ולדירקטוריון שם מה לעשות.

גלעד ארדן: אנחנו לא הולכים לעשות להם מנואל גייד כזה שהם קמים בבוקר, מסתכלים על תרי"ג מצוות שלהם והם חייבים לקיים קלה כחמורה.

גלעד ארדן: יש כאן את הנושאים המרכזיים בחוק.

גלעד ארדן: אני חושב כמוך שהשידור בשפה האנגלית, גם הוא חשוב ולכן יש סעיף - ואם עוד לא דיברנו עליו, עוד נדבר עליו – של שידור בשפות שרווחות בקרב האוכלוסייה במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני חושב שבצדק אתה מעלה את הנושא של שידור – זה עלה כאן

גלעד ארדן: גם קודם – כלפי העולם שמצריך שידור בשפות נוספות.

גלעד ארדן: אני לוקח על עצמי, אנחנו צריכים לדון על זה בתוכנו ואין לנו עדיין החלטה בעניין הזה.

גלעד ארדן: מי כמוך מבין שאם עושים דבר כזה, הוא צריך להיות ברמה גבוהה ומושקעת כי להשקיע בזה כמו שהיה עד היום ולצפות שזה ישפיע בעולם, זה לא רציני.

גלעד ארדן: בסוף אנחנו צריכים לראות מתוך סך המשאבים יחד עם האוצר אם אנחנו יודעים או להביא את זה או להגדיל אבל אני בהחלט מתייחס לזה בשיא הרצינות, להערה שלך.

נחמן שי: אני אביא הצעה בעניין הזה.

נחמן שי: אני לא יודע היכן זה ייכנס אבל אני אביא הצעה בעניין הזה.

אילן גילאון: חוץ מזה, אתה יודע, נחמן, שגם מה שכתוב בחוק, עוד אין ערובה שזה יהיה קיים.

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: חשבתי על הפינה הזאת שהיא מאוד חשובה.

קארין אלהרר: לך יש תמיד את המשפט הזה שאפשר לייצר חוקים טובים ולא אנשים טובים.

קארין אלהרר: צריך להביא לפחות חוק טוב ואנשים טובים יבואו.

קארין אלהרר: עורכת הדין ברוק, בבקשה, סעיף 67א.

<חגית ברוק: 67א.

<חגית ברוק: ערוצי השידור ברדיו תאגיד השידור הציבורי ישדר שידורי רדיו בנושא אקטואליה, מוזיקה, מורשת ישראל ושידורים בשפה הערבית או בשפות שונות הרווחות בציבור הישראלי.

<אתי בנדלר: בעריכה הסופית אנחנו ניתן לסעיף את המספור.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: הערות.

נסים זאב: לגבי מורשת ישראל.

נסים זאב: עד היום הייתה תחנה בשם תחנת מורשת.

נסים זאב: עכשיו היא תיבלע בתוך כלל השידורים או שהתחנה תישאר בפני עצמה?

קארין אלהרר: תחליט ההנהלה אם היא תישאר בפני עצמה או תיבלע.

נסים זאב: אני מבקש שהתחנה הזאת תישאר.

נסים זאב: בעבר הייתה התחייבות אפילו להגדיל , נדמה לי משלושה מיליון לשישה מיליון שקלים וזה לא בוצע.

גלעד ארדן: למה?

נסים זאב: לא יודע.

גלעד ארדן: מתי הייתה ההתחייבות?

נסים זאב: לפני ועדת לנדס שפירקה את כל ההתחייבויות שהיו.

גלעד ארדן: ברור.

גלעד ארדן: רק את זה היא פירקה.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: את הכול, אבל גם.

נסים זאב: לכן אני חושב שצריך לתת התייחסות מיוחדת לעניין של תחנת מורשת.

קארין אלהרר: תודה.

רינה פרנקל: גם שפות שונות, צריך פשוט לדייק ולכתוב במדויק את השפה הרוסית, אמהרית וצרפתית.

רינה פרנקל: זה מאוד מאוד נדרש.

<לזר צנדקוביץ: עורכת הדין אמרה סוגים ומאפיינים לגבי הרשתות.

<לזר צנדקוביץ: לגבי הרשתות או תחנות רדיו, יהיו מאופיינים.

<לזר צנדקוביץ: אני שואל האם כאשר דיברו על מוזיקה ישראלית, רשת ג' שעובדת 24 שעות, האם היא תהיה ברשות השידור החדשה על רשתותיה כמו רשת 88, רשת קול המוזיקה?

<לזר צנדקוביץ: האם הרשתות האלה יהיו בתאגיד החדש?

גלעד ארדן: קודם כל, אני מייחס חשיבות אדירה לנושא של שידורים בנושא מורשת ישראל ולכן כידוע לגברתי, ואני מקווה שכל מי שנמצא כאן יודע, שינינו את סעיף 7 כך שאחד הנושאים המרכזיים שהתאגיד צריך בנושא שלהם לעסוק זה גם הערכים של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ומצוין במפורש הנושא של מורשת ישראל.

גלעד ארדן: בנוסף, בסעיף 67א שהוקרא עכשיו, אנחנו פירטנו את הנושאים כך שבעיני זה די מעגן את הנושאים שהיום קיימים, אקטואליה, מוזיקה, מורשת ישראל, שידורים בשפה הערבית ובשפות שונות, אבל אנחנו לא חושבים שזה דבר נכון לכבול מראש מעתה ועד עולם את שיקול הדעת של מי שינהל את הגוף הזה, באיזה צורה הוא מנהל או כמה שעות ביום הוא עושה.

גלעד ארדן: נכון שכיום, אם היית שואלת אותי, הייתי אומר לך את דעתי האישית שאני חושב שצריך שתהיה רשת כזאת ורשת אחרת לאורך כל שעות היממה, אבל יכול להיות שבעתיד, לאור שינויים באוכלוסייה, לאור שינויים בטכנולוגיה, לאור שינויים בביקושים, צריך להשאיר את מרחב שיקול הדעת למנהל לעשות את השינויים בעניין הזה ועדיין הכנסנו כאן בחוק את הנושאים המרכזיים, ודאי כאשר מדובר בכשלי שוק ששידורים מסחריים לא עונים עליהם.

גלעד ארדן: כאשר אתה צריך לתת מענה לאוכלוסיות בישראל שעדיין מדברות חלק נכבד משעות היממה בשפות אחרות, אתה רוצה לתת ואתה חייב לתת לזה מענה.

גלעד ארדן: אני חייב להעיר עוד הערה מלב אל לב.

גלעד ארדן: אני שומע בימים האחרונים איזשהו קמפיין על גבי קול ישראל כאילו אנחנו למעשה סוגרים את הרדיו וסוגרים את קול ישראל.

גלעד ארדן: קודם כל, אני נורא מצטער שמנצלים את התמימות של כל מיני אושיות תרבות ואנשי ציבור ואפילו קצת מעבר לתמימות כי היו יכולים גם לפנות ולשאול את הוועדה או אותך או אותי.

גלעד ארדן: הם ממהרים להקליט את עצמם ומאשימים אותנו בטיפשות ובסגירת הרדיו, אבל זה קצת מוזר שמצד אחד משמיעים כל היום, קול ישראל, שאנחנו סוגרים את הרדיו ומצד שני באים לכאן אנשי הרדיו הבכירים ביותר ומנהלים אתנו שיח לא רק על זה שלראשונה אי פעם הרדיו בכלל מעוגן בחוק, כי בואו נאמר את האמת והיא שעד היום הרדיו לא היה קיים בשום חוק או בשום גרסה.

נסים זאב: הוא לא היה צריך חוק.

נסים זאב: זה היה מובן מאליו.

נסים זאב: צריך לעגן אותו בחוק.

רינה פרנקל: זה לא אמור להיות מובן מאליו.

גלעד ארדן: אם זה מובן מאליו, אפשר להשאיר אותו בלי חוק, אבל לראשונה אי פעם מעגנים גם את הרדיו וגם את הנושאים שהוא נותן להם מענה.

אילן גילאון: אתה רוצה להשאיר את הדיון הזה על מי מנוחות.

אילן גילאון: תגמור את הסכם העבודה ותעביר מה שאתה רוצה.

אילן גילאון: הרדיו מעוגן בחוק.

אילן גילאון: האנשים מעוגנים בחוק?

גלעד ארדן: אילן, אני מכבד אותך, אני מציע לך שפעם אחת ברפורמה תנסו לחשוב מה טוב גם לאזרחים.

גלעד ארדן: העובדים מאוד חשובים אבל לפני כן יש שמונה מיליון אזרחים שצריכים לקבל מענה מהחוק הזה.

אילן גילאון: איך אתה לא מתבייש?

גלעד ארדן: תתבייש אתה.

גלעד ארדן: אני לא מתבייש.

גלעד ארדן: אני גאה.

גלעד ארדן: אתה צריך להתבייש.

גלעד ארדן: לא מעניינים אותך שמונה מיליון אזרחים.

<תמנה עורב: גם אנחנו אזרחים.

גלעד ארדן: אתה אמור לייצג אותם קודם כל.

אילן גילאון: אתה זורק את העובדים לרחוב.

גלעד ארדן: אתה זורק אותם לרחוב.

גלעד ארדן: אתה.

גלעד ארדן: אם החוק הזה לא יעבור, הם יהיו במצב הרבה יותר גרוע מהמצב בו הם יהיו אם החוק הזה יעבור.

גלעד ארדן: הם גם יודעים את זה.

<תמנה עורב: קודם כל אתם מחסלים ואחר כך אתם מסמנים את המטרה.

אילן גילאון: איזה דיבור זה?

אילן גילאון: מה הצביעות הזאת?

אילן גילאון: תפתרו את הבעיה הזאת כולה ותוכלו לעשות את כל הרפורמות שאתם רוצים.

עיסאווי פריג': הוא מעלה נקודה חשובה, עניין הפרישה והסכם העובדים שלפחות נדע היכן זה נמצא.

אילן גילאון: זה מוביל את הדיון לאורך כל הדרך.

אילן גילאון: כולם יודעים את הדבר הזה.

קארין אלהרר: אילן, די.

קארין אלהרר: אני מבקשת שתפסיק.

אילן גילאון: את רוצה שאני אצא?

קארין אלהרר: אני מבקשת שתפסיק.

קארין אלהרר: אני לא רוצה להוציא אותך.

קארין אלהרר: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.

אילן גילאון: מדברים כאילו מסתכלים ללמפה.

אילן גילאון: מה הסיפור הזה?

אילן גילאון: אתם עושים הפרד ומשול, משסים את היוצרים באמצעים שלכם כנגד העובדים.

קארין אלהרר: אילן, תירגע.

קארין אלהרר: הצגה נהדרת, עכשיו תירגע.

<קריאה: אל תכניס אותנו למשחק הזה.

<תמנה עורב: אבל אתם כבר במשחק הזה.

קארין אלהרר: אני אתחיל להוציא אנשים.

אילן גילאון: חבר'ה, לכם מגיע מה שמגיע.

אילן גילאון: אף אחד לא עושים לכם כאן טובה.

אילן גילאון: אין השקעה בתרבות במדינה הזאת אלא יש השקעה בדברים אחרים.

אילן גילאון: אל תיפלו לפח הזה.

אילן גילאון: האינטרס של העובדים והאינטרס של היוצרים הוא אותו אינטרס בדיוק.

אילן גילאון: אני יכול להראות עוד 18 מקומות בזבזנים יותר מרשות השידור.

קארין אלהרר: אילן, אני מזהירה אותך פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': אף אחד לא עושה לכם טובה.

עיסאווי פריג': אתם תקבלו הרבה יותר ממה שצריך וצריך לעמוד על זה.

אילן גילאון: זאת הדרך, לשסות אחד בשני.

קארין אלהרר: אילן, פעם שנייה.

אילן גילאון: כמה צביעות יכולה להיות?

קארין אלהרר: אילן, עם כל הכבוד, צריך לדאוג לזכויות העובדים.

אילן גילאון: גברתי, אני לא מחפש כבוד.

אילן גילאון: אתם רוצים לפתור בעיה כשאתם יודעים שזאת באמת תעודת פטירה.

קארין אלהרר: אתה ממש לא מכבד את זכות הדיבור של אנשים אחרים וזה ממש מצער אותי.

קארין אלהרר: זה לא מתאים לך, ההתנהלות הזאת.

אילן גילאון: אני זועק את הזעקה של העלובים.

קארין אלהרר: אין ספק שצריך לדאוג לזכויות העובדים אבל לבוא ולומר להעביר איזה חוק שאתה רוצה, העיקר תדאג לעובדים, זה קצת להתנער מאחריות שיש לך כאורגן של המדינה.

אילן גילאון: אני רוצה לדעת און קמרה.

אילן גילאון: בסדר?

אילן גילאון: תפתרו את הבעיה הזאת וכל שאר הדברים אפשר יהיה לפתור.

אילן גילאון: אל תשאירו אנשים בדרך.

אילן גילאון: כל הרעיונות הנשגבים האלה נשברים בסופו של דבר על כך שאנשים ייזרקו מכאן והאנשים האלה הם כל השמונה מיליון במדינת ישראל.

איתן כבל: יושבת הראש, אני יכול לפרשן אותו בחייו?

קארין אלהרר: לא.

איתן כבל: ברשותך.

אילן גילאון: הוא אחד הפרשנים הטובים שלי.

איתן כבל: אני ה-71 אחרי רש"י.

איתן כבל: אתה מרשה לי?

אילן גילאון: בוודאי.

איתן כבל: אפשר גברתי?

איתן כבל: הוא מרשה לי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אנחנו כבר אמרנו מתחילת הדרך, לפחות אני.

איתן כבל: אני תמכתי בחוק.

איתן כבל: אני תומך בחוק ואמרתי זאת לאורך כל הדרך.

אילן גילאון: במתכונת המוצעת.

איתן כבל: אתה מפרשן אותי בחיי?

איתן כבל: תן לי, אני מדבר שוטף.

קארין אלהרר: נשב כאן עד הלילה ונעבור על כל הסעיפים שהיינו אמורים לעבור היום.

אילן גילאון: כי יש לנו תאריך סיום.

אילן גילאון: יש לנו תאריך לסיים.

<קריאה: אנחנו בבית ספר?

איתן כבל: אני מנסה לומר לך, ואמרתי זאת גם לשר, ואמרתי זאת לכל מי שמבקש לשמוע, שנושא הטיפול בעובדים נמצא כל הזמן והוא לא ברקע אלא שהוא כל הזמן כאן.

איתן כבל: הוא נמצא על השולחן לאורך כל הדרך.

איתן כבל: אנשים כמוני שנפגשים גם עם ציבור העובדים רוצים את החוק בכל מאודנו.

קארין אלהרר: לא רק אתה נפגש אלא כולם נפגשים עם העובדים.

איתן כבל: סליחה, ביקשתי שתמליצי עלי להדליק משואה או שאני אמליץ עליך לכך?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אז תני לי להגיד את הדברים איך שאני רוצה.

קארין אלהרר: זה מה שאתה עושה.

איתן כבל: אל תפריעי לי.

איתן כבל: את לא צריכה להפריע לי.

איתן כבל: אני כאן עוזר לכם להעביר את החוק מהאופוזיציה לאורך כל הדרך.

נסים זאב: ובזה אתה חוטא.

איתן כבל: אני עושה את ההבחנה הברורה בין החוק והצורך במהפכה הנדרשת ברשות השידור לבין העובדים.

איתן כבל: אני אמרתי את זה גם לשר ואני אומר את זה לכם.

איתן כבל: לא נגיע למצב שבו אנחנו נגיע לרגע האמת – ואני אומר לך את זה, גלעד, בחברות ואני מעריך את מה שאתה עושה ואת העובדה שאתה נמצא כאן כל הזמן כדי לוודא שהחוק עובר כמו שצריך – אבל אנחנו לא נשתף אתכם פעולה בשום פנים ואופן - - -

נסים זאב: זה כבר יהיה מאוחר.

איתן כבל: עשה לי טובה.

איתן כבל: אני נרגש מאוד.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם בשורה התחתונה בעניין הזה הוא שאתם צריכים להזדרז מאוד מאוד כי עניין העובדים, עם כל הבעייתיות, במשך כל השנים הם היו שותפים להרבה דברים שאני לא רוצה לחזור עליהם אבל המנהלים שלהם, לאף פוליטיקאי לא היה את האומץ להזיז אותם, היו אשמים עוד יותר.

איתן כבל: לכן אני מבקש, אני אפילו מתחנן לפניך, כי זה עניין שיש כאן רצון כן.

איתן כבל: גם אילן – ועל זה אני מדבר - ואחרים, כולל אותי, ואולי אני רוצה יותר מהם את הרפורמה שאני מאמין בה ונלחמתי עבורה שנים רבות, עבור השידור הציבורי ושילמתי גם מחירים אישיים פוליטיים בעניין הזה, אבל עניין העובדים חייב להסתיים במקביל.

איתן כבל: זה לא יהיה הוגן מצדכם, לא מצד הממשלה ולא מצד אף אחד אחר, להגיע לסוף הדרך מבלי לסיים את זה.

איתן כבל: זה לא יהיה הוגן לעשות את זה קואליציה-אופוזיציה כי אין כאן שאלה של קואליציה ואופוזיציה אלא יש כאן עניין אמיתי.

איתן כבל: אנשים יוצאים הביתה ואין להם לאן ללכת.

איתן כבל: זה לא צחוק.

איתן כבל: זה לא פופוליזם.

איתן כבל: אני הראשון שבא ואמרתי ליוצרים להוציא את הכול החוצה, הפקות החוצה, וכל הזמן נלחם עבורכם אבל יש רגע שאי אפשר גם להפקיר את אלה שנמצאים.

<קריאה: לא מפקירים.

<קריאה: תומכים בהם.

איתן כבל: אני ראיתי, אתם כל הזמן עם ידיים פתוחות.

איתן כבל: זה לא העניין.

איתן כבל: אני אומר לגברתי, אני הצעתי ואני יודע שאדוני השר נפגש עם יושב ראש ההסתדרות, אבל חברים יקרים, העובדים בתחושה של חוסר ודאות.

איתן כבל: אין דבר יותר קשה מחוסר ודאות בכל תחום ובכל עניין.

איתן כבל: תודה.

אילן גילאון: בכל זאת אני רוצה להמליץ על איתן כבל להדליק משואה.

אילן גילאון: בכל זאת הוא ראוי.

קארין אלהרר: עכשיו אני מדברת.

קארין אלהרר: חבר הכנסת כבל, אתה יודע טוב, לפחות כמוני, אם לא יותר, שמתנהל מדי יום משא ומתן עם העובדים.

<קריאה: לא מדי יום.

קארין אלהרר: שקט.

קארין אלהרר: על מנת להביא לכך שאף עובד לא ייזרק כהגדרתך.

קארין אלהרר: כן דואגים.

אילן גילאון: אז למה את לא מגדירה את זה?

<קריאה: עדיין אנחנו מאוד מאוד מאוד רחוקים.

<תמנה עורב: מקיימים כאן מאזן אימה.

<קריאה: אנחנו עוד לא יודעים כמה אנשים נשארים במקום הזה.

<תמנה עורב: שמים לנו את הגליוטינה על הצוואר.

<קריאה: מזמינים לכאן אנשים שידברו בפניכם ויגדירו את העובדים כג'וקים, כמקקים, כבעיה של רשות השידור.

<קריאה: זאת בושה.

<קריאה: מביאים לכאן את רם בלניקוב.

אילן גילאון: אם תגדירי כאן את ההסכם, כל השאר ילך.

קארין אלהרר: אילן, אתה שועל ותיק ממני.

אילן גילאון: אני בכלל לא שועל גברתי.

אילן גילאון: את הדברים האלה תשמרי לפוליטיקה החדשה שאתם מנהלים כאן.

קארין אלהרר: אני אומרת לך שאתה יודע טוב מאוד שמתנהל משא ומתן.

<גדי בן יצחק: לא כל יום.

קארין אלהרר: זה מאוד נוח לבוא ובמקום להתמודד עם טענות ענייניות - - -

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: תסלחי לי, אני לא דיברתי על משא ומתן.

אילן גילאון: את העקרונות האלה את צריכה לשמוע כאן.

<גדי בן יצחק: גברתי, המשא ומתן לא מתנהל במקביל לוועדה.

<גדי בן יצחק: הרבה יותר שעות בוועדה מאשר במשא ומתן.

<גדי בן יצחק: לא פייר לומר את המילה מקביל.

<גדי בן יצחק: אני כאן הרבה יותר שעות מאשר המקבילים שלי נמצאים במשא ומתן.

<גדי בן יצחק: האוצר ושר התקשורת גוררים רגליים.

אילן גילאון: תקבעי כאן את העקרונות.

קארין אלהרר: אני מזהירה אותך פעם שנייה.

אילן גילאון: זה הדבר הכי חשוב שיש.

אילן גילאון: בסדר, ממילא אני צריך ללכת.

אילן גילאון: אני רק אומר לך שהדבר הכי חשוב שתעשי, גם לטובת הדיון, שתקבעי מה הם התנאים כאן.

אילן גילאון: זאת אומרת, הרחבת הרפורמה הקודמת של ה-700 ומי שרוצה, פורש מרצון, ומי שנשאר, גם אם הוא החמישי במצלמה, הוא יישאר שם.

אילן גילאון: את יודעת למה?

אילן גילאון: כי גם מדינת ישראל קיימת על פי אותה מתכונת והיא לא מפטרת את האזרחים שלה כי זה לא יעיל.

אילן גילאון: אם היינו הולכים על פי עקרון היעילות, מדינת ישראל לא הייתה בכלל קמה ואסור היה להקים אותה כי זה לא רנטבילי הדבר הזה.

אילן גילאון: אל תספרו לי את הסיפור הזה כי אני יכול להראות לכם עשרים דוגמאות שהן הרבה יותר מופקרים מאשר רשות השידור וזקוקים להרבה יותר רפורמה אבל הם נשענים על תמיכה פוליטית הרבה יותר רחבה ואפשר להחזיק אותם.

אילן גילאון: לכן אם אתם רוצים לעשות צדק, תפתרו את הבעיה הזאת, תוציאו את הפיל הזה מן החדר ואפשר להמשיך הלאה ולדבר על יצירת מקור, לדבר על איכות סגולה וכל הדברים האלה שהם מאוד חשובים.

קארין אלהרר: מהדברים שלך אני שומעת את החשיבות שאתה מייחס להם.

אילן גילאון: אני מייחס לכל הדברים האלה אבל זה לא יפה לדבר על עקרונות נשגבים ובראש ובראשונה לזרוק אנשים לרחוב.

קארין אלהרר: תודה על ההצעה.

קארין אלהרר: שמעתי אותך.

קארין אלהרר: דבריך נשמעו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני ממשיכה בדיון, אם אתה מרשה לי כמובן או שזה לא מסתדר לך באג'נדה.

נסים זאב: אני מוחה על זה שאמרת שהוא שועל.

אילן גילאון: גברתי, את מאוד אישית וחבל שאת מנהלת כך את הדברים בפרספקטיבה כזאת.

קארין אלהרר: אני מאוד לא אישית.

אילן גילאון: ממש ממש אישית.

אילן גילאון: את יודעת מה?

אילן גילאון: את יכולה להיות במקום כל אחד מהאנשים האלה, וגם אני יכול להיות וכל אחד יכול להיות.

אילן גילאון: , אבל ה הסתכלות הזאת לצערי הרב לא קיימת אצלכם.

אילן גילאון: כאשר השר מדבר על שמונה מיליון אנשים שלהם אנחנו לא דואגים, כל אחד מהשמונה מיליון האלה יינזק הרבה יותר אם הוא יימצא במקום עבודה וייזרק לרחוב מאשר הוא צריך לשלם את האגרה, אם כבר מדברים על זה.

גלעד ארדן: איפה היית כשהייתה הרפורמה בסלולר ו-8,000 אנשים פוטרו?

גלעד ארדן: איפה היית?

גלעד ארדן: אני לא זוכר שהתראיינת ולא זוכר שדיברת.

אילן גילאון: ביבי אמר לכם שכולכם תהיו כחלונים וגם אתה רוצה להיות כחלון.

אילן גילאון: אתה לא תצליח לעשות את זה כי זה גם לא אותו תחום.

אילן גילאון: תהיו כולכם כחלונים.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

גלעד ארדן: לכו להתראיין.

אילן גילאון: אלה מכם שיצליחו, תהיו כחלון.

אילן גילאון: אני לא הולך להתראיין לשום מקום.

גלעד ארדן: לא עכשיו אלא מחר, מחרתיים.

גלעד ארדן: תקבל ראיון עוד יום-יומיים.

אילן גילאון: עשרים אחוזים מהשכר לגבי האנשים, 700 פורשים, מה יש לכם?

גלעד ארדן: איפה היית כאשר פיטרו 8,000 אנשים ברפורמת הסלולר?

גלעד ארדן: למה לא צעקת?

אילן גילאון: הייתי באותו מקום.

גלעד ארדן: רק עובדי מדינה הם קדושים?

גלעד ארדן: עובדים בחברות פרטיות לא זכאים להגנה שלך?

גלעד ארדן: למה לא הגנת עליהם אז?

גלעד ארדן: למה לא באת והתנית את זה?

<קריאה: רק עכשיו הם הלכו להסתדרות.

<קריאה: רק עכשיו הם התאגדו מסביב להסתדרות.

אילן גילאון: אתה יודע שזאת לא אמת מה שאתה אומר.

אילן גילאון: מה זה משנה?

קארין אלהרר: הדיון נעול וימשיך בשעה 12:30.

אילן גילאון: רעיון מעולה.

אילן גילאון: אני צריך ללכת לוועדה על דוח העוני אליו יצטרפו עוד אנשים.

אילן גילאון: לא מכובד, גברתי.

אילן גילאון: יש לך תאריך יעד, כאילו מדובר ב-כ"ט בנובמבר, אבל זה לא כך.

קארין אלהרר: אני מחדשת את ישיבת הועדה.

קארין אלהרר: אני מבקשת להבהיר.

קארין אלהרר: המהומה שהתרחשה כאן לפני ההפסקה, לא תקרה.

קארין אלהרר: אני אומרת, זה לא יקרה עוד פעם.

קארין אלהרר: אני באמת הולכת להוציא כל מי שמתחיל לדבר בלי שניתנה לו רשות דיבור.

קארין אלהרר: זה לא יקרה עוד פעם.

קארין אלהרר: יובל, בבקשה.

<יובל גנור: בחוק יש הבדל לא ברור בין הרדיו לבין הטלוויזיה.

<יובל גנור: סעיף 67 קובע בדיוק איזה שלושה ערוצים לפחות וסעיף 68 שהוסף או 67א קובע באופן כללי שתאגיד השידור הציבורי ישדר ברדיו כך וכך.

<יובל גנור: צריך להזכיר שוועדת לנדס קבעה במפורש בעמוד 52 שהתחנות, שמונה התחנות של קול ישראל, נותנות מענה למגוון כשלי השוק הקיימים בענף הברודקסט והפעלתם עולה בקנה אחד עם השירותים שנותן המשדר הציבורי הרדיופוני במרבית העולם המערבי ולפיכך מומלץ כי הרדיו הציבורי ימשיך להפעיל את כל התחנות הקיימות כיום.

<יובל גנור: אם קובעים שהמשדר הציבורי חייב לשדר שלושה ערוצי טלוויזיה לפחות, כי זאת המלצת הוועדה, צריך לקבוע שהרדיו ישדר בשמונה רשתות לפחות ואלו הן, ויש שמונה רשתות לקול ישראל.

<יובל גנור: אני רוצה להעיר בקשר להערה שלך בתחילת הדיון לגבי זה ששר האוצר מושך את ידיו מהחוק.

<יובל גנור: צריך גם להתייחס לסעיף 12(6) של החוק שקובע שכל תקציב שנתי צריך להיות מובא לאישור שר האוצר וגם את זה צריך לבטל.

<דנה נויפלד: אני יכולה להסביר למה זה נעשה באופן שזה נעשה.

<דנה נויפלד: כמו שכבר הסברתי בעבר, המצב היום הוא שלא הטלוויזיה ולא מספר ערוצי הטלוויזיה ולא מספר ערוצי הרדיו מעוגנים בחקיקה.

<דנה נויפלד: לשם כך לא נדרשת חקיקה.

<דנה נויפלד: הסיבה שיש פחות לערוצי הטלוויזיה, כי החוק הזה בא לחדש את מה שלא קיים היום במובן הזה שהיום אין שלושה ערוצים לרשות השידור וגם על מנת לכרוך את הנושא של הטלוויזיה החינוכית.

<דנה נויפלד: לכן נמצא מקום שיש לעגן את זה.

<דנה נויפלד: הרדיו, כמו שהקראת מההמלצה וזה היה מדויק להפליא, ועדת לנדס המליצה להשאיר את האופי של שידורי הרדיו כמו שהם היום.

<יובל גנור: את כל שמונה הרשתות.

<דנה נויפלד: ואת שמונה הרשתות.

<דנה נויפלד: ואולם, זה לא אומר שלא ניתן יהיה לשנות את זה.

<דנה נויפלד: כיוון שאנחנו באים בעניין הטלוויזיה לחדש וכאשר נגיע לתוספת בסוף, יש לנו את הפירוט ביחס לכל אחד מהערוצים, לא יהיה שום הגיון לכתוב את הפירוט של הכסף מבלי שיש פירוט של הערוצים ומבלי שאנחנו מחדשים את העובדה שצריך שיהיו שלושה ערוצים.

<דנה נויפלד: זאת הסיבה שמוצע כאן לעגן את הטלוויזיה במתכונת של שלושת הערוצים ואת הרדיו, עדיין להותיר את הגמישות ככל שיידרש בעתיד.

<דנה נויפלד: כרגע ההמלצה היא להשאיר אותם ואני מבינה שזאת הכוונה.

<דנה נויפלד: כיוון שהחוק נכתב לעוד שישים שנים - - -

<יובל גנור: זה העניין.

<יובל גנור: כשמסתכלים על המצב היום, המצב היום לא יהיה רלוונטי בעוד עשר שנים, עשרים שנים ושלושים שנים, אבל אם החוק הזה צריך להסתכל קדימה, צריך לעגן את מה שיש ולא צריך לסגור דברים שעובדים כמו שצריך.

<יובל גנור: זאת הסכנה.

<יובל גנור: אם הרדיו עובד כמו שצריך, יש לו המלצות ויש תשבחות וכולי, ושמונה הרשתות לפי דוח לנדס – לא אני כותב את זה – משקפות את המגוון ועונות לכשלי שוק וכולי וכולי וכולי, למה לא לעגן את זה בחוק?

גלעד ארדן: אני אענה.

גלעד ארדן: שוב אני רוצה להזכיר שאל מול המצב הקיים כיום, יש כאן התקדמות אדירה כי עד היום לא היה מעוגן שום דבר לגבי הרדיו בחוק, לא קיומו, לא החובה שלו לשדר בשפות שונות שרווחות בציבור הישראלי ולא ספציפיקציה של נושאים.

גלעד ארדן: כמו שדנה אמרה, חוק לא כותבים לשנה-שנתיים ושלוש.

גלעד ארדן: המטרות הציבוריות של רשות השידור הן קבועות בסעיף 7.

גלעד ארדן: הגוף הזה חייב לתת מענה לצרכים ולנושאים שנמצאים בסעיף 7.

גלעד ארדן: איך הוא ייתן את המענה הזה והאם זה יהיה בערוץ איקס או בערוץ ואי, אנחנו חשבנו שצריך להשאיר את זה לשיקול הדעת של המנהלים כי אם אני אשאל אותך ביושר, נניח שבעוד עשרים שנים מהיום או בעוד 15 שנים בכל רכב במדינת ישראל, מה שכבר קורה כיום ברכבים היקרים יותר אבל זה הרי יגיע לכולם, צג המגע יהיה צג מגע שיכלול גם רדיו אינטרנטי ונניח שיהיו בעתיד 15 תחנות של רדיו אינטרנטי שמשדרות מוזיקה ישראלית ומתחרות, ואז בגלל שברמה הניהולית משקיעים גם בזה אבל לא מצליחים להכניס שם שום הכנסות, לא נשאר כסף לשדר בשפה הערבית או בשפה הרוסית או אינני יודע מה.

גלעד ארדן: זה סוג החלטות שצריך להשאיר אחר כך למנהלים היכן הם משקיעים את התקציב הציבורי שיש להם כדי להמשיך ולתת מענה למשימות הציבוריות שיש לגוף הזה.

<יובל גנור: זה נכון לגבי הרדיו אבל לא נכון לגבי הטלוויזיה, שם כן יש פירוט של הערוצים.

גלעד ארדן: אולי נוריד גם לגבי הטלוויזיה, אם אדוני יתעקש.

גלעד ארדן: אנחנו מוכנים לשקול להוריד גם לגבי הטלוויזיה.

גלעד ארדן: יכול להיות.

גלעד ארדן: בכל זאת, יש כאלה שהעירו והעבירו לנו הערות כמו המכון הישראלי לדמוקרטיה שבאמת לא נכון גם לעגן לגבי הטלוויזיה כי אז מה שאתה גורם זה שאתה מחייב את הגוף הזה לעולמי עד שהכלים המרכזיים שלו הם רדיו וטלוויזיה, גם אם הרגלי הצפייה של הציבור בעוד כמה שנים יהיו שונים לגמרי.

גלעד ארדן: יכול להיות שאולי פספסנו כאן משהו.

גלעד ארדן: אנחנו נשקול את זה מחדש, אבל אני לא חושב שהמסקנה מזה היא שצריך עכשיו לרדת לפירוט של שמונה התחנות.

גלעד ארדן: אני אומר שאנחנו מוכנים לשקול את כל הנושא הזה עוד פעם, אבל אני לא רואה כרגע צורך בגלל זה לפרט כל אחת מהתחנות לחוד.

<גדי בן יצחק: בהמשך לדברים של חברי ושל השר.

<גדי בן יצחק: טוב אמר השר שאם אין תיקון בסעיף 7 על מטרות שאנחנו מדברים עליהן, יהיה קצת קשה לעגן בעתיד אפילו אם יהיה פירוט לגבי שמונה התחנות.

<גדי בן יצחק: אני באמת לא מבין כמו קודמי מהרדיו למה אם יש פירוט בטלוויזיה, אין פירוט ברדיו.

<גדי בן יצחק: יותר מזה.

<גדי בן יצחק: אם אני מנסה להבין, זה בגלל המשך ביתר הסעיפים בהם לדוגמה במקום רשת ב' תהיה חטיבת חדשות משותפת לרדיו ולטלוויזיה שאומרים לי שהיא עובדת במקומות אחרים אבל לא ראיתי את החיה הזאת.

<גדי בן יצחק: מניסיוני בארץ, זה לא יעבוד.

<גדי בן יצחק: אז באמת הרדיו מת.

<גדי בן יצחק: להערה של השר לגבי כל מיני אנשים שמדברים היום ברדיו לטובת הרדיו שעומד למות, ואמרתי למה אני חושב שהוא עומד למות.

גלעד ארדן: לא, הם לא אומרים שהוא עומד למות.

גלעד ארדן: הם אומרים שסוגרים את הרדיו.

<גדי בן יצחק: אני לא אחראי לדברים.

גלעד ארדן: אז מי אחראי?

<גדי בן יצחק: אני אחראי להביא דברים מפי אומרם וטענות למי שאומר אותם.

<גדי בן יצחק: אולי אתה לא מאמין אבל אני רוצה להגיד לך שכל יום יש יותר ויותר אנשים שמצלצלים אלינו ורוצים להיכנס ויש לי מצב מוזר שאני צריך לעשות מיפוי.

גלעד ארדן: מה זה מלמד?

גלעד ארדן: שיש לכם כלי שידור ואתם עושים בו שימוש של מיליונים כקמפיין ואנשים הולכים שולל אחרי הקמפיין השקרי.

גלעד ארדן: מה זה מלמד?

גלעד ארדן: זה אומרים שקר הרבה פעמים, זה לא הופך אותו לאמת.

<גדי בן יצחק: האם כבוד השר מציע לי - - -

גלעד ארדן: לא מציע לך כלום.

גלעד ארדן: מביע את דעתי.

גלעד ארדן: גם לי מותר שתהיה דעה ולהביע אותה.

גלעד ארדן: אני לא מתערב.

גלעד ארדן: תעשו מה שאתם רוצים.

גלעד ארדן: הציבור אומר את שלו.

<גדי בן יצחק: באמת הרבה כבוד, בבקשה תקשיב.

גלעד ארדן: אני גם לא מבקש כבוד.

<גדי בן יצחק: אבל לי יש כבוד.

<גדי בן יצחק: מה לעשות, אתה שר ואני לא.

<גדי בן יצחק: יש לי כבוד למי שמגיע לעמדה הזאת.

גלעד ארדן: תרשה לי לפקפק גם בזה.

<גדי בן יצחק: זכותך.

קארין אלהרר: לסיים.

<גדי בן יצחק: זה לא יפה לומר את זה לאחד שהוא לא שר.

<גדי בן יצחק: לעצם העניין.

<גדי בן יצחק: מה שאתה מציע לי אם לא הבע דעה - - -

גלעד ארדן: אני לא מציע לך שום דבר.

<גדי בן יצחק: אמרת את זה, מה אתה משאיר לי, לקחת מהאנשים שמקשיבים לרשת ב' גם את רשת ב' כדי דלא להגיד את דעתי?

<גדי בן יצחק: אתה מוזמן לבוא לרדיו ולהביע את דעתך אם אתה חושב שמי שאומר שם אומר משהו לא בסדר.

<גדי בן יצחק: פתוח בפניך הרדיו כל הזמן וגם הטלוויזיה.

<גדי בן יצחק: משום מה לנושא הזה אתה לא רוצה לדבר ברדיו.

<יריב הורוביץ: לי אמרו כרגע שאני לא אכנס יותר לרשות השידור.

<קריאה: מי אמר?

<גדי בן יצחק: אמרו לך את זה על הרדיו?

<יריב הורוביץ: לא יודע.

<גדי בן יצחק: אז מה זה רשות השידור?

<קריאה: מי אתה?

קארין אלהרר: תצאי.

קארין אלהרר: אמרתי לא לדבר ואת מדברת.

<קריאה: עורכת הדין שאלה איך קוראים לו.

<קריאה: אמרתי יריב הורוביץ.

קארין אלהרר: אמרתי שתצאי.

קארין אלהרר: שלום.

קארין אלהרר: ענת, את מפריעה לי.

קארין אלהרר: תצאי.

<קריאה: אם לא תיפתר הבעיה, אתה לא תיכנס.

<קריאה: זה יכול גם להירשם בפרוטוקול.

קארין אלהרר: איזה ועד היא מייצגת?

גלעד ארדן: הוועד המשולב.

קארין אלהרר: היא קובעת מי נכנס ומי לא נכנס.

קארין אלהרר: נהדר.

גלעד ארדן: ברור.

גלעד ארדן: זה עסק פרטי.

אלעזר שטרן: אני מבקש להגיש שתי הסתייגויות.

אלעזר שטרן: אני חושב שלאתי יש את ההעתק.

אלעזר שטרן: האחת, על הכרה בזמר העברי כסוגה עילית.

אלעזר שטרן: זה לגבי סעיף 68 שעכשיו הוא סעיף 67א.

אלעזר שטרן: אני יכול להקריא את ההסתייגות אבל לאתי יש אותה.

<אתי בנדלר: אני לא בטוחה שזה המקום הנכון.

<אתי בנדלר: אנחנו נבדוק את זה.

אלעזר שטרן: אנחנו חשבנו שמה שהיה 68 והוא 69.

אלעזר שטרן: אתי, אם תמצאי סעיף אחר, בסדר.

קארין אלהרר: זה נשאר 68.

<קריאה: אפשר לשמוע את הסעיף שמציעים להוסיף?

קארין אלהרר: כבר שמענו אותו.

קארין אלהרר: עברנו עליו.

קארין אלהרר: זה העניין של הרדיו.

<קריאה: לא.

<קריאה: סוגה עילית, מוזיקה עברית.

<אתי בנדלר: אני עכשיו מבינה.

<אתי בנדלר: מה שבעצם שטרן מציע זה לתקן את התוספת.

<אתי בנדלר: בסעיף 68 יש הפניה לתוספת.

<אתי בנדלר: הוועדה אמנם התחילה לדבר על התוספת, אבל התוספת עדיין לא הוקראה לא התקיים דיון בקשר להוראות התוספת, דיון מפורט.

<אתי בנדלר: אם יושבת הראש תנחה, התוספת תוקרא מיד עת נגיע לדיון בסעיף 68.

<אתי בנדלר: אז תוכל להציג את ההצעה שלך.

אלעזר שטרן: אני יכול לבקש שגם אם אני לא אהיה, יקריאו את ההצעה שלי?

אלעזר שטרן: פשוט יש לי פגישה.

<אתי בנדלר: אין לי בעיה שלא תקריא אותה, אבל לפחות תסביר מה אתה רוצה כאן.

אלעזר שטרן: אנחנו רוצים - זה עלה כחלק מהשדולה שלנו לקידום הזמר העברי – שתינתן לזמר העברי הכרה של סוגה עילית על כל מה שמשתמע מכך.

אלעזר שטרן: את ההגדרות שמנו, מהי תכנית מוזיקלית ישראלית וגם מהי יצירה מוזיקלית ישראלית ואני יכול להקריא.

<אתי בנדלר: צריך לקרוא את התוספת כדי להבין את העניין.

<אתי בנדלר: סעיף 68(א) אומר שתאגיד השידור הציבורי יוציא בכל שנה הוצאה למימון הפקה ולרכישה של תכניות כמפורט בתוספת ובהתאם למרכיבי ההוצאה והסכומים המפורטים בה.

<חגית ברוק: אני אקריא את התוספת.

<חגית ברוק: תוספת (סעיף 68) הגדרות בתוספת זו, "תכנית סוגה (ז'אנר) עילית" – הפקות מקומיות קנויות מסוגים אלה: "תכנית תעודה" – תכנית העוסקת בתיעוד של תופעות אנושיות, חברתיות, תרבותיות או פוליטיות , או בתיעוד תופעות או תגליות בטבע או במדע, והיא אינה תכנית בענייני היום.

<חגית ברוק: "תכנית דרמה" – תכנית המגוללת סיפור עלילה בעל אופי קומי, דרמטי, מלודרמטי, טרגי או כיוצא בזה.

<חגית ברוק: מימון תכניות המיועדות לשידור בערוץ השידורים המרכזי ההוצאה השנתית שיוציא תאגיד השידור הציבורי למימון הפקה ורכישה של תכניות המיועדות לשידור בערוץ השידורים המרכזי תהיה לפחות מאתיים מיליון שקלים חדשים – אני מוסיפה את הביטוי לפחות כי הוא בטעות נשמט מהנוסח - בכל שנה (בסעיף זה – סכום ההוצאה השנתית לתכניות) שיוקצו כמפורט להלן: סכום השווה לתשעים אחוזים מסכום ההוצאה השנתית לתכניות יוקצה למימון הפקות מקומיות קנויות ותכניות ספורט (בסעיף זה – סכום ההוצאה השנתית להפקות מקומיות קנויות וספורט) וחמישים אחוזים מתוך סכום ההוצאה השנתית להפקות מקומיות קנויות וספורט, יוקצה למימון תכניות סוגה עילית, מסוג תכניות דרמה ותכניות תעודה, בחלקים שווים.

<חגית ברוק: סכום השווה לעשרה אחוזים מסכום ההוצאה השנתית לתכניות יוקצה למימון רכישת תכניות שאינן הפקות מקומיות, תכניות ספורט, שידורי חדשות או תכניות בענייני היום.

<חגית ברוק: מימון שידורי חדשות ותכניות בענייני היום ההוצאה השנתית שיוציא תאגיד השידור הציבורי למימון הפקה ורכישה – רכישה היא מילה שנשמטה מהנוסח - של שידורי חדשות ותכניות בענייני היום, ברדיו, בטלוויזיה וברשת האינטרנט, תהיה 160 מיליוני שקלים חדשים, בכל שנה.

<חגית ברוק: מימון תכניות המיועדות לשידור בערוץ לילדים ולנוער ההוצאה השנתית שיוציא תאגיד השידור הציבורי למימון רכישה של הפקות מקומיות קנויות המיועדות לשידור בערוץ לילדים ולנוער תהיה לפחות – אני מוסיפה את המילה לפחות שנשמטה מהנוסח - ארבעים מיליוני שקלים חדשים, בכל שנה.

<חגית ברוק: מימון תכניות המיועדות לשידור בערוץ בשפה הערבית ההוצאה השנתית שיוציא תאגיד השידור הציבורי למימון רכישה של הפקות מקומיות קנויות המיועדות לשידור בערוץ בשפה הערבית תהיה עד שנת 2019 – לפחות עשרים מיליוני שקלים חדשים, בכל שנה, והחל בשנת 2020 – לפחות שלושים מיליוני שקלים חדשים, בכל שנה.

<חגית ברוק: עדכן סכומי ההוצאה השנתית הסכומים הנקובים בתוספת זו יתעדכנו ב-1 בינואר בכל שנה בהתאם לשיעור השינוי במדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הידוע ביום האמור, לעומת המדד שהיה ידוע ב-1 בינואר בשנה שקדמה לה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת שטרן, אתה רוצה להמשיך?

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: בסעיף 1, אחרי סעיף (2), יבוא סעיף קטן (3): תכנית מוזיקלית ישראלית.

<אתי בנדלר: אני מפנה לסעיף ההגדרות בתוספת.

<אתי בנדלר: מוצע להוסיף פסקה (3).

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: "(א) תכנית באורך 45 דקות לפחות או סדרה בת כמה פרקים, כל אחת מהן 24 דקות העוסקת ביצירה מוזיקלית ישראלית או ביוצרים או מבצעים ישראלים או בתהליכי היצירה המוזיקלית הישראלית ובמורשת של המוזיקה הישראלית הכוללת לפחות 25 דקות שידור של יצירה מוזיקלית ישראלית בתכנית באורך מלא או לפחות 15 דקות שידור של יצירה מוזיקלית ישראלית בכל פרק של סדרה בת כמה פרקים, למעט תכנית בידור ותכניות מציאות.

אלעזר שטרן: בהגדרה זאת, יצירה מוזיקלית ישראלית – יצירה מוזיקלית שמתקיימים בה לפחות שניים משלושת הרכיבים הבאים: המלים של היצירה חוברו על ידי תושב ישראל המתגורר בישראל בדרך קבע.

אלעזר שטרן: הלחן של היצירה הולחן על ידי תושב ישראל המתגורר בישראל דרך קבע.

אלעזר שטרן: היצירה מבוצעת על ידי תושב ישראל המתגורר בישראל דרך קבע.

אלעזר שטרן: (ב) אחרי מלים "מסוג תכנית דרמה" יבוא "תכניות מוזיקה ישראלית"".

אלעזר שטרן: עד כאן.

אלעזר שטרן: יש לי לחילופין אבל לא צריך בהנחה שזה מספיק.

אלעזר שטרן: ברשותך, עוד הסתייגות אחת על מה שנאמר.

אלעזר שטרן: אני חושב שפעם שדובר על כך שיהיו גם תכנים של מורשת, אני מבקש שאחד מתוך חברי הדירקטוריון שכבר יוחלט עליו – ואני לא רוצה לסמן תפקיד – יהיה בעל רקע חינוכי בתחום מורשת ישראל.

קארין אלהרר: תודה.

<אתי בנדלר: חבר הכנסת שטרן, אני רוצה להבין.

<אתי בנדלר: כשתהיה הצבעה, הממשלה כמובן תביע את עמדתה.

<אתי בנדלר: אם הממשלה מתנגדת, אתה מבקש להפוך את זה להסתייגות.

<אתי בנדלר: נכון?

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: תודה.

<עידן אור: רק להתייחס להצעה של חבר הכנסת שטרן.

<עידן אור: יש לי עוד הרבה התייחסויות לסעיף 68 שנקרא אותו.

<עידן אור: זאת הצעה מאוד מאוד מוזרה.

<עידן אור: זאת כניסה לרזולוציה שלא קיימת בשום מקום אחר.

<עידן אור: אני יכול להגיד שכאילו החוק יהיה עורך התוכן של הערוץ.

<עידן אור: אנחנו גם ניהלנו דיאלוג עם אקו"ם בנושא הזה ואני לתומי שאלתי שאלה פשוטה את אנשי אקו"ם, ואולי עכשיו הם יועילו לענות.

<עידן אור: בהנחה שהסעיף הזה מתקבל, תנו דוגמה לתכנית שהייתם מגישים היום לערוץ כדי לשדר אבל אין להם דוגמה לתכנית כי לא קיים דבר כזה.

<עידן אור: מוזיקה משתלבת בתוך תוכן טלוויזיוני כחלק אינטגרלי או בתוך הקולנוע.

<עידן אור: זה לא סתם נקרא קול ו-נוע.

<עידן אור: זאת תמונה וקול.

<עידן אור: להגדיר תכנית שתעסוק רק במוזיקה, זה מביא עלינו אחר כך תכניות כמו כוכב נולד נוסעים לברזיל או מביא תכניות שטלנט של הערוץ שמופיע בערוץ ועכשיו יש לו איזו הופעה בקיסריה ועושים תכנית על ההופעה שלו בקיסריה.

<עידן אור: זה מה שזה מביא עלינו.

<עידן אור: יש מוזיקה שמשולבת בתוך כל התכנים הדרמטיים והתיעודיים שקיימים בישראל.

<עידן אור: אין צורך לייחד לדבר הזה סעיף נפרד.

<עידן אור: זה פשוט הזוי.

<עידן אור: זה באמת הזוי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: נגה בריינס.

<נגה בריינס: זה אומר שכל תכנית משנת 1967 של כוורת בפארק שצולמה לייב, יכולה להיות סוגה עילית, שזה מעסיק אפס אנשים, אפס, ואפשר לשדר את זה כל היום וזאת תהיה סוגה עילית.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: יריב, אני מניחה שדעתך כדעתה.

<יריב הורוביץ: כן, אבל אני רוצה להתייחס לזה.

<יריב הורוביץ: בתוך העניין הזה של מה זה סוגה עילית ודרמות וכן הלאה, אי אפשר להתעלם מקולנוע ישראלי שצריך לשמור עליו וצריך לקנות קולנוע ישראלי.

<יריב הורוביץ: אם זה לא יקרה בערוץ הזה, גם ערוץ 2 והשאר יתנערו מאחריות וזה יגרום לקריסה מוחלטת בענף.

<יריב הורוביץ: סגירה מוחלטת של הענף הזה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: יאיר ניצני.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שהוועדה הזאת מובילה אותי לפגוש יוצרים שאני מאוד מעריכה.

<יאיר ניצני: תודה רבה.

איתן כבל: אפשר להאריך את הדיונים שלה ואז תוכלי לפגוש עוד יותר.

<גדי בן יצחק: רק חבל שאת לא נכנסת קם לשיקולי עריכה.

<יאיר ניצני: האמת היא שאני באתי כבר על סיפוקי ואני לא רוצה לדבר.

<יאיר ניצני: אחרי מה שאמרת, אני שמח וטוב לי.

<יאיר ניצני: מישהו כאן זרק משהו על אייל גולן קורא לך וריאליטי ותכניות כאלה.

<יאיר ניצני: אני חושב שאלה לא תכניות מוזיקה אלא אלה תכניות ריאליטי, אלה תכניות של תחרות והן מופיעות בערוצים המסחריים כי הערוצים המסחריים לא מעוניינים לשדר מוזיקה כי מוזיקה היא לא דבר הכי פופולרי והכי מביא רייטינג.

<יאיר ניצני: אני חושב שאנחנו צריכים כן לשמור על המוזיקה ואני חושב שתכנית כמו שהייתה בזמנו בערוץ 1, ויבורכו מי שעשו אותה, כמו סוף עונת התפוזים, תכניות דוקומנטריות על ההומור הישראלי - - -

<יריב הורוביץ: זה נמצא בתעודה.

<יריב הורוביץ: לא צריך מוזיקה.

<יאיר ניצני: אני חושב שצריך לשים על זה את היד.

<יאיר ניצני: אם אתם רוצים שהילדים שלנו יראו רק תכניות פופולריות עם מוזיקה מהעולם, ליידי גאגא, מדונה ואחרי, בסדר, אבל אני חושב שיש גם יוני רכטר, סנדרסון, רוק ישראלי ועוד המון המון דברים.

<יאיר ניצני: אם תסתכלו על מה שקורה היום במוזיקה בארץ, רוב הלהקות החדשות שרות באנגלית.

<יאיר ניצני: הן מסתכלות החוצה כי הן מבינות שאין להן כאן סיכוי.

<יאיר ניצני: תעשיית התקליטים לא קיימת יותר ואנחנו תלויים בין השאר בגופי השידור האלה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כתריאל שחורי.

<כתריאל שחורי: אני מנכ"ל קרן הקולנוע הישראלי.

<כתריאל שחורי: באתי לכאן כדי להציף אם אתם רוצים את הנושא של השקעה של גוף השידור המוצע בסרטי הקולנוע העלילתי הישראלי.

<כתריאל שחורי: אני לא אפליג בשבחי הקולנוע הישראלי כי זה לא המקום וזה גם לא העניין אלא אני אזכיר שרשות השידור בהיסטוריה שלה, לפי הרשימות שלנו, השקיעה בעבר ב-25 סרטי עלילה, ביניהם אפשר לציין את החיים על פי אגפא, חולה אהבה בשיכון ג', החברים של יאנה, ליל סדר ועוד ועוד.

<כתריאל שחורי: ועדת לנדס בעצם אמרה שאין מקום לתמיכה בקולנוע העלילתי הישראלי במסגרת החוק המוצע על בסיס הטיעון שעל פיו הקולנוע הישראלי מקבל תמיכה באמצעות חוק הקולנוע, ממשרד התרבות, ועל כן אין מקום שיתוקצב במסגרת החוק החדש הנדון לשידור הציבורי כי גם אלה וגם אלה כספי ציבור.

<כתריאל שחורי: על פי ההיגיון הזה אין מקום שהקולנוע התיעודי והדוקומנטרי יתוקצב במסגרת חוק השידור הציבורי כי שליש מחוק הקולנוע הולך לטובת הקולנוע התיעודי והדרמה.

<כתריאל שחורי: לכן אנחנו לא מבינים בכלל את הבסיס ואת ההיגיון שבכל התפיסה הזאת.

<כתריאל שחורי: אנחנו אומרים שגופי השידור הפרטיים, שרשת-קשת חייבים ביחס לשמונה מיליון שקלים בשנה, ערוץ 10 חייב בשמונה מיליון שקלים בשנה וזה אחרי שהסכמנו לוויתורים איומים ונוראים מבחינתנו, אבל למרות ניסיונות הבריחה שלהם מההתחייבות הזאת, הם בכל זאת עומדים בה.

<כתריאל שחורי: אם השידור הציבורי לא יתמוך בקולנוע העלילתי הישראלי בשידור, למחרת הם יבואו ויאמרו שאם הם, גוף השידור הציבורי, לא תומכים בקולנוע העלילתי, למה שאנחנו נעשה את זה?

<כתריאל שחורי: הם גם עושים את זה.

<כתריאל שחורי: לכן אני אומר שצריך להבין שבמסגרת חוק הקולנוע גם אנחנו וגם כל האחרים רשאים על פי הכללים להשקיע עד שבעים אחוזים מהתקציב.

<כתריאל שחורי: אנחנו הדלת הראשונה שכל אחד דופק עליה אבל את שאר השלושים אחוזים לפחות, המפיקים צריכים למצוא במקומות אחרים.

<כתריאל שחורי: הדלת השנייה עליה תמיד דופקים היא גופי השידור.

<כתריאל שחורי: רשות השידור היסטורית הייתה בית נאמן לקולנוע העלילתי הישראלי ואנחנו לא רואים שום הגיון שעושה שכל בעניין הזה שכל הנושא של התמיכה בקולנוע העלילתי הישראלי לא נכנס בכלל בתוך דוח ועדת לנדס.

<כתריאל שחורי: אני רוצה גם להביא לידיעת

<כתריאל שחורי: כם שאם אנחנו לוקחים את ערוץ ארטה הצרפתי-גרמני, הוא משקיע בקולנוע העלילתי הישראלי יותר בשנה מכל גופי השידור בישראל גם יחד וכמובן שיש לו גם השפעה בעניין.

<כתריאל שחורי: השאלה היא אם לשם אנחנו רוצים להמשיך ולדחוף את הקולנוע הישראלי.

איתן כבל: שאלה כדי להבין.

איתן כבל: ברשותך, כתריאל, עלית מדרגה בשיח וזה בסדר גמור אבל אני רוצה לחזור כדי להבין את מה שנאמר קודם.

איתן כבל: כשדיברנו על העניין – והייתם אצלי ודיברנו – של מוזיקה ברדיו, אני מבין את זה ומתחבר לגמרי גם כחובב מאוד של מוזיקה ישראלית, אבל יחד עם זאת אני מנסה להבין, כדי שלא תיפול שגגה ונקבל החלטה שאחר כך אי אפשר יהיה לעמוד בה, זאת אומר, לגזור גזרה שאי אפשר לעמוד בה.

איתן כבל: איך אתה יכול לייצר מצב שבו אתה אומר שאתה עושה סרט ישראלי לכל דבר ועניין שדובר עברית צחה ובסופו של עניין המוזיקה שתשודר בו – זה גם עניין של הקשרים ואלף ואחד דברים ואני מנסה, אחרי שאמרתם את זה, להבין איך סרט עלילתי יכול כאילו להכתיב לו מראש שהמוזיקה תהיה מוזיקה ישראלית.

איתן כבל: אני מנסה להבין קודם כל מיוריק ומהחברים כדי שלא סתם נכתוב משהו שאחר כך הוא אות מתה ונבוא לכאן להתנצח עליו בבוא היום על דברים שכן עומדים בהם או לא עומדים בהם.

איתן כבל: אם אפשר למצוא איזשהו ניסוח רך, נכון, שיודע לחבר את הדברים לא בצורה של כפייה, זה יכול להיות דבר נכון.

<כתריאל שחורי: אחרי התייעצות עם כל האיגודים ועם כל העובדים בשטח בסוף השבוע, אנחנו מבקשים, בעצם דורשים, שבמסגרת החוק יירשם ש-12 מיליון שקלים בשנה יוקצו להשקעה בסרטי קולנוע עלילה ישראליים המיועדים להקרנה בבתי הקולנוע ובטלוויזיה כמובן.

עיסאווי פריג': מאיפה יובאו 12 מיליון השקלים?

<כתריאל שחורי: יש לנו הצעות, אבל אני לא יודע אם אנחנו צריכים לפרט כאן כרגע את ההצעות.

<כתריאל שחורי: בתוך המאתיים מיליון, אפשר למצוא את ה-12 מיליון האלה.

<קריאה: אלה שעות שידור.

<יריב הורוביץ: בגלל השבעים אחוזים, אם לא יהיה את הכסף הזה, בעצם לחוק הקולנוע אין שום ערך כי אי אפשר להפיק סרט.

<כתריאל שחורי: אי אפשר לעשות סרטים.

<יריב הורוביץ: אם אין השלמה של הכסף, בעצם חוק הקולנוע גם לא שווה כלום.

<קריאה: או שאתה הולך לצרפתים והם אומרים לך שתביא להם סרט על הכיבוש וכן הלאה.

עיסאווי פריג': רשות השידור תהיה מצ'ינג לקרן הקולנוע.

<קריאה: בסוף אתה הולך לצרפתים, מביא מהם עשרים אחוזים והם אומרים לך על מה תעשה את הסרט.

<אמיר רוזנברג: איגוד המפיקים.

<אמיר רוזנברג: בקשר למוזיקה.

<אמיר רוזנברג: נראה שערבבו כאן מין בשאינו מינו.

<אמיר רוזנברג: מהות ההצעה שהציעו למוזיקה בעצם כבר מצויה.

<אמיר רוזנברג: ההגנה שלהם נמצאת בהגדרה של הפקה מקומית בהתחלה, תכנית טלוויזיה שרוב יוצריה, היא לא תוכר כתכנית מקומית אם לא רוב יוצריה, רוב מבצעיה ורוב הצוות הטכני שנוטל חלק בהפקתה הם תושבי ישראל המתגוררים וכדומה.

<אמיר רוזנברג: זה כולל את כל יוצריה ויש להם הגנה בדבר הזה.

<אמיר רוזנברג: הדבר השני.

<אמיר רוזנברג: הם מבקשים להכניס את זה למקום שהוא סוגה עילית ובכך למעשה מסבכים את כל הסיפור.

<אמיר רוזנברג: הרי החוק כפי שהוא מנוסח כיום, אותם מאתיים מיליון שקלים מחולקים תשעים מיליון לסוגה עילית ותשעים מיליון לתכניות אחרות.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': מאה מיליון.

עיסאווי פריג': חמישים אחוזים.

<אמיר רוזנברג: מאה מיליון, אבל זה כולל ספורט.

<אמיר רוזנברג: עשרים יורדים מלמעלה וזה כולל ספורט.

<אמיר רוזנברג: אבל כרגע זה תשעים מיליון שקלים.

<אמיר רוזנברג: אם בכלל השיח הזה יכול היה להיות אפשרי – ואני מסכים לחלוטין עם מה שאמרת, שזה יוצר בעיה של התערבות בתכנים וכדומה וזה כמעט לא מעשי, אני לא חושב שמישהו מהיוצרים והמפיקים נגד לשלב מוזיקה עברית, אבל כמעט אי אפשר לעשות את זה בכפייה, בכל מקרה שהשיח הזה יהיה מחוץ לנושא של הסוגה העילית.

<אמיר רוזנברג: לא להיכנס להגדרות האלה.

<אמיר רוזנברג: כלומר, הגדרות של הסוגה עילית, הגדרות טלוויזיוניות מסורתיות שקיימות כבר עשרות שנים, זה כן.

<אמיר רוזנברג: יש עוד המון כסף לשידורי טלוויזיה וככל שיש לכם כוונה שיהיו תכניות מוסיקה למשל, שלא נכנסים בתוך הז'אנר של סוגה עילית או כן, אפשר לנהל את השיח הזה.

<אמיר רוזנברג: ברגע שהוא בפנים, זה נכנס למסלול של אין כניסה והוא בעצם גם בלתי אפשרי ליישום.

עיסאווי פריג': בישיבה הקודמת שאלתי שאלה לגבי עשרת האחוזים.

עיסאווי פריג': חמישים אחוזים ממאתיים מיליון שקלים או אחרי קיזוז עשרת האחוזים?

<קריאה: אחרי קיזוז.

עיסאווי פריג': שאלתי ונאמר לי לפני.

עיסאווי פריג': מה הנכון?

<קריאה: חמישים אחוזים מ-180 מיליון.

<דנה נויפלד: חמישים אחוזים מה-180 מיליון.

עיסאווי פריג': זאת אומרת, עשרים מיליון.

<קריאה: עשרים מיליון, רכש.

עיסאווי פריג': עשרה אחוזים ממאתיים או מה-180?

<קריאה: מהמאתיים.

קארין אלהרר: מלי פולישוק, בבקשה.

<מלי פולישוק: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו.

<מלי פולישוק: כיושבת ראש ועדת חינוך בכנסת היה לי הכבוד להעביר את חוק הקולנוע בוועדה.

<מלי פולישוק: לכן אי אפשר להגיד שאני חלילה רוצה לפגוע בחוק הקולנוע.

<מלי פולישוק: אני אשמח מאוד שיהיה חוק מוזיקה ישראלית כמו חוק הקולנוע.

<מלי פולישוק: הלוואי.

<מלי פולישוק: אבל בינתיים המוזיקה הישראלית בעברית הולכת ונעלמת.

<מלי פולישוק: אם התחלנו עם כוכב נולד שהיה חמישים אחוזים מוזיקה בעברית, היום יש לנו את ספקטור עם 15 אחוזים בלבד מוזיקה בעברית.

<מלי פולישוק: הדברים האלה הולכים ומשפיעים.

<מלי פולישוק: אם לא נכניס את זה לסוגה עילית, דווקא לסוגה עילית, ולא נתייחס למוזיקה כאל חלק מהותי ביותר מהתרבות הישראלית, אנחנו נאבד אותה.

<מלי פולישוק: זה לא כמו כל דבר אחר.

<מלי פולישוק: עוד דבר אחד.

<מלי פולישוק: לפני שבועיים-שלושה, חודש, הייתה הופעה מדהימה של הפילהרמונית בשירי סשה ארגוב.

<מלי פולישוק: לא היה תאגיד שידור אחד, לא רשות השידור ולא אחרים שהיו מוכנים להקליט אותה.

<מלי פולישוק: על זה אנחנו מדברים.

<לירן עצמור: זאת סוגה עילית?

<מלי פולישוק: אם זאת לא סוגה עילית ובעברית - לעומת זאת, כמה תכניות דרמה שהייתי מעדיפה שלא יהיו על המרקע – אני לא יודעת מהי סוגה עילית.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: רינה.

<רינה חכמון: קודם כל, לגבי הזמר הישראלי.

<רינה חכמון: אני חייבת לחזק את מה שאמרת.

<רינה חכמון: הרבה מאוד תכניות בערוץ הראשון היו תכניות של זמר ישראלי שבהחלט נכללו בקטגוריה של סוגה עילית, תכניות על נעמי שמר, חיים שכאלה עם אומנים ותכניות שהקדישו לזמר הישראלי והן חשובות מאוד ורק ערוץ ציבורי יכול לעשות אותן וחשוב שהן יתקיימו.

<רינה חכמון: לגבי סעיף 68(ג).

<רינה חכמון: כתוב שם שבחירת ההפקות המקומיות תיעשה לאחר התייעצות עם נציגי ציבור בעלי ניסיון מתאים, שימונו לשם כך וכולי.

<רינה חכמון: בעיני זה נותן איזשהו כר למינויים פוליטיים שאנחנו מאוד מאוד נגדם ויש צעקה גדולה בכנסת.

<קריאה: איך?

<רינה חכמון: אני אגיד לך איך.

<רינה חכמון: ההתייעצות עם הנציגים האלה היא בשכר?

<רינה חכמון: לא רשום.

<רינה חכמון: מי יבחר אותם?

<רינה חכמון: לא רשום.

<רינה חכמון: מי רשאי למנות אותם?

<רינה חכמון: התאגיד.

<רינה חכמון: מי משפיע על התאגיד?

<רינה חכמון: הכול פוליטי.

<רינה חכמון: אם זה לא יהיה רשום, בהחלט זה מקום בו זה יכול להיות.

<דנה נויפלד: אני מוכנה להוסיף שהשר לא ימנה את נציגי הציבור.

<אתי בנדלר: לא, אני לא מציעה.

נסים זאב: זה לא משנה אם זה בא כוחו או בא כוח כוחו.

<רינה חכמון: אני מדברת באמת מתוך דאגה.

<רינה חכמון: אני עשיתי יותר מתכנית אחת על מינויים פוליטיים.

<אתי בנדלר: אם זאת המועצה, אם זה המנכ"ל – לא ברור.

<רינה חכמון: באתי למקומות שם ישבו אנשים בחברות כלכליות גדולות שלא ידעו לקרוא מאזנים אבל הם ישבו והיו חלק שקבע החלטות גורליות כלכליות על עם ישראל.

<רינה חכמון: במקרה הזה אם נציגי הציבור לא יהיו מינויים פוליטיים, בהחלט יש חשש שישבו שם אנשים שלא ראויים להחליט איזה תכנית ישדר השידור הציבורי החדש.

איתן כבל: גם אם הם לא יהיו מינוי פוליטי, צריך לקבוע את זה בצורה סדורה.

<יובל גנור: אני רוצה להצטרף למה שרינה אמרה.

<יובל גנור: לגוף הזה יהיו אנשי מקצוע שינהלו אותו, תהיה לו מועצה ציבורית ואני לא מבין למה צריך לערב עוד פעם נציגי ציבור שאף אחד לא יודע מי הם ומהיכן הם נכנסים, שהם יעזרו לו לבחור את ההפקות הקנויות.

<יובל גנור: זה כאוס ניהולי.

<יובל גנור: יש מנהל מחלקת זה וזה, יש מנהל חטיבת תכניות, יש מידור, יש מנהלים.

<יובל גנור: אם צריך, המועצה תתערב אבל זאת המועצה של הגוף.

איתן כבל: זה סעיף של בפני עיוור לא תיתן מכשול.

גלעד ארדן: אני רוצה להסביר.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר.

גלעד ארדן: אמנם אני שמח שהחוק הזה מעורר באמת דיונים חשובים ומהותיים בהרבה סעיפים שעד היום חוץ מדוחות מבקר המדינה הם עברו בשקט ולא עניינו אף אחד וגם לא הייתה במה לדון בהם.

גלעד ארדן: רק לאחרונה התפרסם דוח מבקר המדינה שחשף הוצאות של מאות מיליוני שקלים מרשות השידור וחתימת הסכמים עם מפיקים חיצוניים מבלי שום קריטריונים ברורים או נימוקים או פרוטוקולים שמצדיקים או מנמקים למה נבחר גורם איקס ולא גורם ואי, ומה הפרמטרים המקצועיים.

גלעד ארדן: צודק יובל וצודק גם חבר הכנסת כבל, כי במצב רגיל אם לא היינו עכשיו כותבים כלום - ואם ירצו, אני מוריד בזה הרגע את הסעיף הזה – צודקים החברים.

גלעד ארדן: הגוף הזה יחליט כאשר כמו כל גוף ציבורי הוא מחויב לסבירות בהחלטות שלו ולנהוג בקריטריונים שוויוניים וכן הלאה וכן הלאה, והוא יצטרך לעשות את מה שהיה צריך לעשות גם הגוף הקיים.

גלעד ארדן: חשבה וסברה ועדת לנדס שלהוסיף ממד של שקיפות ולערב עוד גורמים בעניין הזה – ואני מזכיר שגם הוספנו כאן חובה לפרסם באינטרנט מי הם הזוכים כל שנה בהפקות, וגם הגבלנו אותם, ואנחנו גם מוכנים להוריד מה-15 אחוזים – כדי ליצור גם איזשהו פיזור וגם לחייב שקיפות בפרסום הנימוקים.

גלעד ארדן: בהקשר הזה, אם עכשיו הוועדה רוצה או חושבת שאנחנו עכשיו נקדיש פרק שלם ונרד עוד פעם לכל הרזולוציות – כמו שאמרתי, שיהיה סוג של מנואל גייס וכל החלטה בגוף הזה בעצם שיקול הדעת שלה לא יהיה אלא הוא רק בהתאם למנואל גייד של החוק – אני לא מתכוון ללכת לשם.

גלעד ארדן: מקסימום אפשר להגיד שאת נציגי הציבור הללו תאשר המועצה.

<אתי בנדלר: או שהיא תבחר.

גלעד ארדן: תרכיב, תבחר.

גלעד ארדן: לא משנה.

גלעד ארדן: לא רוצים.

גלעד ארדן: נמשוך את הסעיף הזה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: השר, הסעיף הוא בסדר גמור.

איתן כבל: אין בעיה אתו.

איתן כבל: אני חושב שההחלטה לפתוח את זה היא נכונה והיא גם באה ממקום נכון.

איתן כבל: הרי כל החוק בא ממקום של מה שקיים אבל אנחנו אומרים אל תייצר את הבעיה הבאה.

איתן כבל: זאת אומרת, אם אתה רוצה לעשות את אופן ההתייעצות, בסך הכול תקבע את המנגנון שלו.

איתן כבל: זה הכול.

גלעד ארדן: אני לא אבחר אותם ולא הייתה שום כוונה כזאת.

גלעד ארדן: אני מקווה שהיה ברור שההערה של דנה הייתה בצחוק.

עיסאווי פריג': מה יש לך להציע?

<דנה נויפלד: אני אסביר.

<דנה נויפלד: אוי אם תשמעו את ההסבר, זה יניח את דעתכם כי לזרוק סיסמה מינוי פוליטי, זה לא מספיק.

<דנה נויפלד: בכל הכבוד לסעיף הזה, לא קראתם את הסעיף הבא.

<דנה נויפלד: הסעיף הבא אמר שהמועצה תקבע כללים לעניין הזה.

<דנה נויפלד: זאת אומרת, המועצה יכולה להתוות.

<דנה נויפלד: אני רוצה להסביר מה הייתה המטרה.

<דנה נויפלד: המטרה הייתה שלא יהיה רק אחד שיקבע את כל הטעם התכני בתקציב שהוא של עשרות מיליונים.

<דנה נויפלד: הכוונה הייתה, כדי לשמור על פלורליזם ומגוון והזדמנות שווה, שיהיה עוד גורם שיבוא ויוכל לבטא ולא רק חמישה מנהלים יקבעו את כל האופן בו השידור הציבורי משודר.

<דנה נויפלד: הסעיף הזה נועד לשקף, לתת מגוון וביטוי לעוד גורמים, שיהיו עוד עיניים שיראו כמו שיש בקרנות היום.

<דנה נויפלד: בנוסף יש את הסעיף הבא שאומר שהמועצה תקבע כללים.

<דנה נויפלד: המועצה תקבע כללים איך יבחרו אותם.

גלעד ארדן: אם הסעיפים האלו לא היו כתובים, המועצה עדיין הייתה יכולה לעשות את כל מה שכתוב?

<דנה נויפלד: אני לא יודעת.

<דנה נויפלד: יכול להיות.

נחמן שי: כך זה עובד.

גלעד ארדן: כך זה עובד היום?

<דנה נויפלד: היום זה בוודאי לא עובד.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: עובד באופן עקרוני.

נחמן שי: מה שאתה הצבעת עליו, את התופעות האלה אנחנו מכירים.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שראוי להוריד את הסעיף.

<דנה נויפלד: השר כבר הסכים בדיון הקודם שהתקופות הקצובות – והצענו שתהיה תקופה קצובה לשלוש שנים – כדי ליצור את התחלופה של אותם נציגי ציבור כדי שגם נציגי הציבור לא ישבו שם למשך שנים.

<דנה נויפלד: אני חושבת שיושבת ראש הוועדה אמרה לי משפט שמצא חן בעיני במובן הזה שיש כאן איזושהי הצהרה גם לגבי חשיבות עקרונות שנכון שיהיו בחוק, גם אם אלה דברים שאפשר לעשות אותם בלי חקיקה.

<דנה נויפלד: אני כן מסכימה שלהיכנס לרמת הרזולוציה עכשיו בחקיקה ראשית של מנגנון שאנחנו לא יודעים כרגע לצפות אותו, הוא לא נכון.

<דנה נויפלד: צריך להותיר את הגמישות בידי המועצה שתשב ותחשוב ותגרד בראש יותר מאשר חמש דקות ותגיע למסקנה מה הדרך הטובה ביותר להגשים את התכנית הזאת.

<דנה נויפלד: אם הוועדה חושבת שזאת אינה תכלית ראויה לבוא ולאפשר את הגיוון הזה ואת המגוון הזה ועוד דעות ורעיונות, היא יכולה להוריד את הסעיף.

<דנה נויפלד: אני לא חושבת שזה נכון בתמורה לבוא עכשיו ולהגדיר כל צ'ופצ'יק שאנחנו לא יודעים בעת הזאת להגדיר אותו.

קארין אלהרר: אני לא חושבת שראוי להוריד את הסעיף אבל אולי כדאי לחדד את סעיף קטן (ד).

קארין אלהרר: אני לא חושבת שכדאי להוריד את הסעיף.

<אתי בנדלר: אני חושבת שהסעיף הזה חשוב וטוב שהוא נמצא כאן אבל אני חושבת שהמרחק בין אי גיבוש עקרונות פרטניים ולדקדק בכל דבר ועניין לבין לקבוע את העקרונות הראשיים של אותו סעיף קטן, יש מרחק גדול.

<אתי בנדלר: כמו שאת קיבלת, הערנו מספר הערות לגבי הסעיף הקטן הזה.

<אתי בנדלר: הערנו על כך שכאשר את אומרת תקופות קצובות, וקיבלת את זה שצריך לומר לתקופה של שלוש שנים למשל.

<דנה נויפלד: שלא תעלה על.

<אתי בנדלר: או שלא תעלה על שלוש שנים.

<אתי בנדלר: אני עדיין חושבת שכאשר את מדברת על כך שהיא תיעשה לאחר התייעצות, צריכים לדעת מי ממנה את אנשי הציבור האלה, האם המועצה או האם המנכ"ל.

<אתי בנדלר: זה לא משהו שנולד באוויר.

<אתי בנדלר: המועצה רשאית לקבוע כללים אבל אם היא לא תקבע כללים לעניין הזה?

גלעד ארדן: יעתרו לבג"ץ ובג"ץ יכריע.

<אתי בנדלר: לא.

<אתי בנדלר: הם לא יעתרו לבג"ץ.

<אתי בנדלר: אי אפשר לקרוא לזה כללי חובה.

<אתי בנדלר: זאת לא חובה אלא אם כן אתה תכתוב.

גלעד ארדן: למה זאת לא חובה?

גלעד ארדן: כתוב בסעיף שהיא תקבע כללים.

<אתי בנדלר: אדוני הרי יודע שיש הרבה מאוד סעיפים בחקיקה שמסמיכים שרים לקבוע.

גלעד ארדן: אלה לא שרים.

גלעד ארדן: זאת המועצה לפני שהיא מוציאה מאתיים מיליון, כתוב שהיא צריכה לקבוע כללים להחלטות איך לחלק את המאתיים מיליון השקלים האלה.

<אתי בנדלר: אחת ההערות הבאות שלי תהיה חובת קביעת כללים ראשוניים כי אדוני יודע שגם היום בחוק רשות השידור יש הסמכה לקבוע כללים בנושאים שונים ועד היום אין כללים או שנקבעו כללים והם לא התאשרו וכולי.

<אתי בנדלר: לכן אני חושבת בכל זאת לתת גייד ליינס לגבי העניין הזה.

<אתי בנדלר: למשל, האם המינוי יפורסם?

<אתי בנדלר: האם זה יהיה נתון לשיקול דעת המועצה?

<אתי בנדלר: אני חושבת שיש דברים שהחוק צריך לומר.

<אתי בנדלר: אם מתייחסים לזה, החוק צריך להתייחס.

קארין אלהרר: אני מציעה שבסעיף קטן (ג) ייאמר שתיעשה לאחר התייעצות עם נציגי ציבור בעלי ניסיון מתאים שנבחרו על ידי המועצה.

<דנה נויפלד: למה המועצה?

קארין אלהרר: למה לא?

<דנה נויפלד: אני לא יודעת.

<דנה נויפלד: לא חשבתי על זה יותר מדי.

קארין אלהרר: במועצה יושבים אנשים שבאים מהעולם ולכן למה המועצה לא יכולה לבחור?

<אתי בנדלר: שתמנה המועצה לשם כך?

קארין אלהרר: בסעיף קטן (ד), המועצה רשאית לקבוע כללים לביצוע סעיף זה.

<אתי בנדלר: הכללים צריכים להיות מפורסמים.

<אתי בנדלר: זה בסעיף אחר.

<אתי בנדלר: אני מדברת על המינוי שיפורסם.

גלעד ארדן: אנחנו מוותרים על הסעיף הזה.

<קריאה: לא.

<קריאה: זה לא נכון.

גלעד ארדן: אני יודע לאן זה הולך להוביל.

גלעד ארדן: מדובר כאן בסעיף שמדבר על ההוצאה השנתית של אותם מאתיים מיליון שקלים.

גלעד ארדן: יכול להיות שהגזמתי בכברת הדרך שחשבתי שאפשר לעשות כאן.

גלעד ארדן: אנחנו הולכים גם להגביל אותו בכמות וגם לחייב לגביו שקיפות, אבל עכשיו להקדיש לעניין הזה כמעט חוק שלם מהדברים ששמעתי כאן?

גלעד ארדן: אנחנו לא ערוכים לזה ואני לא חושב שזה נכון.

קארין אלהרר: אדוני השר, זה בסך הכול למנות על ידי המועצה.

גלעד ארדן: למה הדבר דומה?

גלעד ארדן: ברכבת ישראל מקבלים החלטות להוציא בשנה רכש בחמישה מיליארד שקלים כל שנה ואני יכול להמשיך ולמנות כל גוף וכל גוף.

גלעד ארדן: במקרה הזה אמרנו שנשים שקיפות, הגבלה וכולי.

גלעד ארדן: לגרום לזה שתהיה כאן עכשיו תורה שלמה שנמציא אותה כאן והיא תכבול את המנהלים שם בחקיקה, אני לא יודע.

גלעד ארדן: אני לא רוצה להכניס את עצמי לעניין הזה.

קארין אלהרר: אין כאן תורה שלמה.

גלעד ארדן: שהוועדה תציע.

גלעד ארדן: אין לי בעיה.

גלעד ארדן: הממשלה לא יודעת להציע מעבר לעניין הזה.

קארין אלהרר: אני באמת חושבת שהרעיון הוא רעיון מצוין שיקדם.

גלעד ארדן: כך חשבנו וחשבנו שכללי המשפט המינהלי, דיים כדי לפקח על איך ייבחרו אנשי הציבור.

גלעד ארדן: בואו נזכור שאנשי הציבור האלו הם מייעצים והם לא מחליטים.

גלעד ארדן: אולי לא הבהרתי.

גלעד ארדן: הם לא המחליטים.

גלעד ארדן: בסך הכול יש חובת התייעצות.

גלעד ארדן: אנשי הציבור הם לא הדירקטוריון.

איתן כבל: אתה אמרת מה הסיבות שזה נעשה.

איתן כבל: לפני דקה אמרת שזה נובע מכל מה שהיה.

גלעד ארדן: הכנסנו שקיפות והגבלה.

איתן כבל: אל תיסוג בעניין.

גלעד ארדן: אני לא נסוג אבל אני גם לא אעשה משהו שאני לא מסכים לו.

איתן כבל: בוא נמצא את הדרך.

עיסאווי פריג': גם ועדת האיתור היא ממליצה.

נחמן שי: אין הגדרה ברורה מי יהיו אותם נציגי ציבור ומה יהיה מעמדם?

קארין אלהרר: לא ברור מי בוחר אותם.

גלעד ארדן: מה מעמדם, כתוב.

נחמן שי: בוחרת אותם המועצה.

קארין אלהרר: יפה.

קארין אלהרר: זה כל מה שביקשתי להציע.

נסים זאב: אבל לא כתוב שהמועצה בוחרת.

גלעד ארדן: האם זה לא ברור שאם המועצה בוחרת אותם, חלים עליהם כללי ניגודי עניינים וכולי במסגרת המשפט המינהלי?

גלעד ארדן: הם לא יכולים להשתתף ולייעץ בהפקות.

קארין אלהרר: רק הצענו מי יבחר.

גלעד ארדן: במשפט הראשון שלי עניתי על זה.

קארין אלהרר: אני מציעה, ואני חושבת שגם הוועדה מחזקת, שהרעיון הוא רעיון מבורך.

קארין אלהרר: זה שצריכים להיות אנשים שהם באים בדיוק מהעולם הזה כדי לבחור את התכנים המיוחדים האלה, זה רעיון מבורך וטוב.

קארין אלהרר: כל מה שניסינו למנוע כאן זה שוב את – גם אם זאת מראית עין – הדבר הבא.

קארין אלהרר: הרי כל החוק הזה מבוסס על איזושהי התנהלות שהייתה לא תקינה.

קארין אלהרר: זה בא לרפא את העוולות שהיו בעבר.

קארין אלהרר: הרי בלאו הכי המחשבה הייתה שהמועצה תבחר אותם ולכן כל מה שמבוקש כאן זה שזה יהיה כתוב בחוק.

גלעד ארדן: אני מסכים לזה.

<דנה נויפלד: איך המועצה תמנה?

<דנה נויפלד: היא תעשה הליך של בחירה?

<דנה נויפלד: היא תעשה מכרז.

<אתי בנדלר: היא תקבע את הכללים.

נסים זאב: כבר חצי שעה אני מבקש להעיר הערה כי אני צריך לצאת.

איתן כבל: דנה, המועצה יכולה לבנות מאגר של אנשי מקצוע.

<דנה נויפלד: אפשר לבדוק את זה?

<אתי בנדלר: תגידי שאת רוצה לבדוק, אבל אל תגידי שזה בלתי אפשרי.

<דנה נויפלד: לא אמרתי שזה בלתי אפשרי.

קארין אלהרר: תבדקו את העניין הזה שהמועצה תמנה.

גלעד ארדן: אתה רוצה להכניס מרכיב של התייעצות עם אלו שמחליטים.

גלעד ארדן: אם המנהלת בוחרת מי מייעץ לה?

<אתי בנדלר: זה ברור שהיא תבחר את האנשים הנכונים.

נחמן שי: אנחנו נוסיף את המילה מועצה פנימה, שימונו בידי המועצה לתקופות קצובות.

<אתי בנדלר: לתקופת קצובות שלא יעלו על שלוש שנים ושמות הנציגים יפורסמו באתר התאגיד הציבורי.

עיסאווי פריג': זה בסדר.

קארין אלהרר: אני מציעה לתקופה קצובה.

קארין אלהרר: למה לתקופות?

גלעד ארדן: הכוונה ברורה.

<דנה נויפלד: אני אומר למה השר הסכים בישיבה הקודמת.

<דנה נויפלד: דובר על זה שזה לא יעלה על שלוש שנים לכל היותר.

<דנה נויפלד: אם יותר נכון לכתוב את זה לתקופה שלא תעלה או לתקופות, לא משנה.

<דנה נויפלד: המהות הייתה שהסעיף יוגבל וזה יבטיח את התחלופה.

עיסאווי פריג': מה הנוסח הסופי המוצע?

קארין אלהרר: היא עובדת על הנוסח.

<אתי בנדלר: בנוסח, לעומת הנוסח הכתוב, יהיו שלושה שינויים: האחד, את נציגי הציבור תמנה המועצה, שנית, שמותיהם יפורסמו באתר התאגיד הציבורי.

<אתי בנדלר: שלוש, הם ימונו לתקופה קצובה של שלוש שנים לכל היותר.

<יריב הורוביץ: אנא התייחסות לקולנוע, אם אפשר.

גלעד ארדן: מאז יום שישי עמדתי לא השתנתה אבל אני אחזור עליה.

נחמן שי: אני תומך גדול בסיוע לקולנוע.

נחמן שי: זה הוכיח את עצמו מכל בחינה שהיא.

גלעד ארדן: אני אומר שוב שאם היה התקציב בידי, אני מבטיח שהייתי מכניס כאן לא רק לקולנוע אלא גם לזמרה והשירה העברית ולעוד הרבה דברים שאין בהם מספיק השקעה בחברה הישראלית ובתרבות שלה אבל התקציב שעומד לרשותי הוא מוגבל וכל עוד לא הצלחתי להביא עוד כסף מהאוצר, אני צריך להכריע שאם אני מכניס עוד נושא – וצודק מר שחורי שבוודאי יש קשר לנושא הקולנוע ויש השפעה ובוודאי השפעה תרבותית והפריה הדדית – עדיין באופן ישיר חוק הקולנוע אינו תחתי וחוק השידור הציבורי כן תחתי.

גלעד ארדן: לכן בשלב הזה אתם יכולים לטעון על זיקה יותר הדוקה אבל זה לא יגדיל לי את סכום המשאבים וזה לא יגיד לי על חשבון מה להביא את הכסף.

גלעד ארדן: אני מנסה במגעים עם האוצר להביא עוד כסף אבל נכון לעכשיו אין לי יכולת לשנות את התמהיל הפנימי.

גלעד ארדן: אני מציע שכל מי שמציע יציע איך הוא רוצה לשנות את התמהיל.

<יריב הורוביץ: יש לנו רעיון.

<יריב הורוביץ: האיגודים המקצועיים מוכנים.

גלעד ארדן: גם שח"ם?

<יריב הורוביץ: כן.

<יריב הורוביץ: כולנו הגענו להסכמה בעניין הזה ונשמח לשתף אתכם.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: תציגו את ההסכמה.

קארין אלהרר: מר שחורי, טענת טענה חשובה ואמרת אותה בצורה הרהוטה ביותר שיש.

קארין אלהרר: ענה לך השר.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע לגבי ההסכמות שלכם.

קארין אלהרר: אם יהיה לך עוד משהו להוסיף, אני אשמח לאפשר לך.

<יריב הורוביץ: אנחנו ישבנו כל הוועדים וכל האיגודים ביחד ואנחנו מבינים את הבעיות התקציביות שיש כאן, אבל הפחד הגדול שלא יהיה קולנוע, לא יהיה קולנוע בתוך הערוץ הציבורי הוא כזה שאנחנו חושבים שזה הכרח להוריד מהדוקומנטרי כסף, להוריד כסף מהדרמות, למען הקולנוע הישראלי.

<יריב הורוביץ: זה גם לא יפגע בשעות השידור אלא נהפוך הוא, מכיוון שההשקעה בקולנוע היא השקעה שתמיד מצטרפת להשקעות אחרות, כך שהרשות תקבל יצירה מקורית על אותן שעות ורק נפנה את הכסף לקולנוע עלילתי ודוקומנטרי.

<יריב הורוביץ: תבינו שזה הכרח מכיוון שאם נפסח על הסעיף הזה, כל הפירמידה הזאת תתמוטט, גם ההשקעה של ערוץ 2, גם של יס וגם של הוט.

<קריאה: יברחו מהמחויבות.

<יריב הורוביץ: גם ההשקעה ההולכת וגדלה של כספים זרים שמגיעים לישראל ובנזיד עדשים קובעים בעצם איזה סרטים מדינת ישראל תפיק ומה יהיה הנושא שלהם.

<יריב הורוביץ: אנחנו שמחים, אנחנו מחויבים להוריד מהכסף של הפקות המקור שמוצעות בחוק למען הקולנוע.

<יריב הורוביץ: זה לא יפגע בשעות השידור אלא זה יוסיף שעות שידור וגם הדוקומנטריסטים וגם הדרמטיים וכולנו מוכנים להוריד וחייבים להוריד כי ההשלכות של זה, אם לא נעשה זאת, יהיו הרסניות לכל שוק הקולנוע.

<קריאה: אפשר להוריד מהספורט שיש בסוגה העילית.

<קריאה: יש שם ספורט.

גלעד ארדן: אין ספורט בסוגה העילית.

איתן כבל: הכניסו אותו לחדשות.

גלעד ארדן: אבל הוא לא בסוגה עילית.

<יאיר טרצ'צקי: סעיף 68, זה משהו שאולי צריך להגיד אותו בצורה ברורה, למעשה עוסק בהפרטה מסוימת של השידור הציבורי.

<יאיר טרצ'צקי: אפשר להתווכח האם היא מוצדקת או לא מוצדקת, אבל זאת הפרטה.

נחמן שי: אוי ואבוי.

נחמן שי: הנה בגדי המלך החדשים.

נחמן שי: הנה, אמרת את הדברים.

נחמן שי: הפרטה.

<יאיר טרצ'צקי: יש כאן הפרטה.

<יאיר טרצ'צקי: יש כאן כסף ציבורי שגוף ציבורי אמור למעשה לתפעל אותו והוא בא ואומר, ואולי בצדק, שאנחנו לא יודעים נגיד לעשות קולנוע, לא טוב שיהיה בן אדם אחד שישב ויעשה את כל הקולנוע של השידור הציבורי ולכן בואו נוציא את זה החוצה לאנשים שיודעים לעשות את זה.

<יאיר טרצ'צקי: אנחנו לא יכולים לעשות דרמה בצורה קבועה, בואו נוציא את זה החוצה לאנשים שיעשו את הדרמה או את הדוקו.

<יאיר טרצ'צקי: שוב, אני לא איש קולנוע ולא איש דרמה אלא אני עיתונאי ומייצג את העיתונאים, ואני לא נכנס לשאלה, ויכול להיות שאפשר היה למצוא פתרון שזה יישאר במסגרת השידור הציבורי והכספים לא יצאו החוצה.

<יאיר טרצ'צקי: אני לא נכנס לזה.

<יאיר טרצ'צקי: משהו שאני חושב שחשוב להבהיר בחוק זה שכל ההפרטה הזאת לא תגיע לעניינים של עיתונות.

<יאיר טרצ'צקי: קראתי את התוספת ואני לא יודע אם התוספת אומרת את זה בצורה ברורה, אבל אני חושב שהעניין הזה חשוב שהוא ייאמר, שלצורך העניין, השידור הציבורי לא יוכל להוציא החוצה תכניות תחקירים, לא יוכל להוציא החוצה תכניות אקטואליה ובטח שלא יוכל להוציא החוצה תכניות חדשות.

<יאיר טרצ'צקי: אנחנו מייצרים כאן שידור ציבורי חדש שלדעתי הליבה שלו או לפחות חלק מאוד משמעותי ומרכזי בו זה עיתונות עצמאית וחופשית.

<יאיר טרצ'צקי: אנחנו צריכים לוודא שהעיתונות הזאת תהיה עיתונות טובה ולא יהיה צריך שוב להוציא אף תכנית החוצה.

<יאיר טרצ'צקי: כל תכנית שהיא מוגדרת כעיתונאית, אני לא יודע, אני שואל את היועצות המשפטיות, האם התוספת אומרת את זה.

<יאיר טרצ'צקי: אני חושב שבהקשר הזה צריך להדגיש ולהכניס סעיף שתכנים עיתונאיים בשום דרך לא יופרטו החוצה.

<יאיר טרצ'צקי: מעבר לזה שיש לזה השלכות תעסוקתיות על תנאי העסקה של עובדים - וברור שתנאי העסקה יהיו הרבה יותר טובים – לתוך השידור הציבורי, ולפחות כך אני מקווה, מאשר בכל חברות הפקה שישרשרו את העניינים, יש פה משהו שהוא חשוב לא פחות מהעסקת אותם עיתונאים שיועסקו אולי בחברות ההפקה וזאת העצמאות והחופש העיתונאי.

<יאיר טרצ'צקי: בסופו של דבר צריך לדאוג שכל העיתונות תיעשה ותישמר בתוך השידור הציבורי ולא תופרט.

<עמית ליאור: שלום.

<עמית ליאור: אני יושב ראש איגוד התסריטאים.

<עמית ליאור: אני רוצה לדעת לגבי כמה סעיפים.

<עמית ליאור: קודם כל, ליבנו למוזיקאים.

<עמית ליאור: אנחנו חושבים שחשוב שיהיו תכניות מוזיקה בעברית בישראל אבל אנחנו לא חושבים שזה צריך לבוא מהנתח הקטן הזה שנקרא סוגה עילית.

<עמית ליאור: סוגה עילית היא לא חותמת של איכות אלא זה אומר שעד עכשיו זה האי הקטן שלנו, בתוכו עושים את הדרמה, שהפך להיות חבוט וחבול בערוץ 2 ו-10, שאף אחד לא רוצה לעשות אותו.

<עמית ליאור: יש כאן ערוץ שעכשיו הולך לעשות אותו והעוגה קטנה הזאת שנקראת תשעים מיליון שקלים בצד הזה של העוגה, אנחנו מבקשים מכם לא לגעת.

<מלי פולישוק: בקלות יתרה אתם ויתרתם לקולנוע.

<עמית ליאור: עדיין לא ויתרנו על שום דבר לקולנוע.

<עמית ליאור: בתוך תשעים מיליון השקלים שנשארו, יש בעיה שאנחנו מבקשים שהוועדה תטפל בה.

<עמית ליאור: דיברנו גם עם השר על העניין הזה.

<עמית ליאור: מוגדר בתוך התשעים מיליון, שם נמצא הספורט ואין הגבלה של הספורט כאשר בשנה של מונדיאל ומכבי תל אביב, הספורט יכול לתפוס שישים אחוזים מהנתח של זה.

נחמן שי: מכבי לא שם עכשיו.

<עמית ליאור: אני מדבר על הז'אנר התחתון שגם ממנו אנחנו מתפרנסים.

<עמית ליאור: בתוך תשעים מיליון השקלים האלה שהם לא בסוגה העילית, לא מוגדר כמה מזה הולך להיות בספורט.

<עמית ליאור: הספורט נמצא בפנים ואני חושב שראוי שנשים תקרה במקום הזה כי אנחנו יודעים שיש שנים שהספורט יכול לאכול שמונים אחוזים מהתקציב הזה ואנחנו מבקשים שישימו שם תקרה.

<עמית ליאור: אין ספק בכלל שתכניות מוזיקה של חבריי הטובים המוזיקאים, חייבות להיות שם כמו שהחבר'ה שלי בבידור נמצאים שם.

<עמית ליאור: הכותבים בבידור נמצאים בצד הזה של המקום הזה.

<עמית ליאור: בלי התערבות ועם התערבות, אין ספק שהמוזיקה צריכה תמיכה גם כאן וגם במסגרת האחוז עליו אנחנו מדברים.

<עמית ליאור: ה-15 אחוזים שכרגע אפשר לתת לכל חברת הפקה, יכולים להביא חברת הפקה אחת ל-28 מיליון שקלים וזה המון כסף.

<עמית ליאור: כדאי שתבדקו איך אתם מגבילים את הסעיף הזה.

קארין אלהרר: בודקים.

<עמית ליאור: לגבי ההסכמות שלנו.

<עמית ליאור: תקשיבו.

<עמית ליאור: אנחנו חושבים, ויכול להיות שאנחנו כאן מבקשים יותר מהעוגה, שקודם כל, לפני שאנחנו נותנים מהדרמה ומהדוקומנטרי, יש מקום למצוא כסף, עדיין בלי להגדיל את התקציב, בין היתר - אני מקווה שאני לא אעצבן כאן חלק מהעיתונאים – 160 מיליון שקלים מתוך תקציב רשות השידור שהולך לחדשות, שהולך לתכניות אקטואליה שאנחנו ממליצים שחלק מהן יצאו החוצה - - -

<יובל גנור: ברדיו, בטלוויזיה ובאינטרנט.

<יובל גנור: בכל המדיומים ביחד.

<עמית ליאור: כן, בכל המדיומים ביחד.

נחמן שי: בערבית, באנגלית ובעוד שפה.

נחמן שי: זה ויכוח קלאסי.

נחמן שי: על זה את יכולה לבלות שלושה חודשים.

<עמית ליאור: בלב הוויכוח מה יש בערוצים אחרים ומה אין בערוצים אחרים, חדשות ואקטואליה ב-160 מיליון שקלים לעומת תשעים מיליון שקלים לכל מה שנקרא סוגה עילית או 180 מיליון, מה שנשאר לא ברכש, וסליחה שאני אומר את זה, לתפיסתי זה לא המסך האופטימלי שיכול להיות במדינת ישראל.

<עמית ליאור: אני חושב שחלק ממה שאנחנו מחפשים גם לקולנוע וגם למוזיקה, יכול לבוא גם מהנתח הזה של ה-160.

<עמית ליאור: חברת החדשות של ערוץ 2 פועלת תחת תשעים מיליון שקלים.

<קריאה: היא משדרת רק טלוויזיה בלי רדיו ובלי שפות.

<עמית ליאור: בסדר.

<עמית ליאור: בין תשעים ל-160 יש פער גדול של שבעים מיליון שקלים.

<קריאה: לא צריך חדשות.

<עמית ליאור: לא, זה לא מה שאמרתי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני השר, אתה רוצה להתייחס?

גלעד ארדן: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת שאנחנו שומעים כאן דיון חשוב ומרתק.

גלעד ארדן: באמת אני מבין כל אחד מהגופים.

גלעד ארדן: נחמן העיר ואמר שאפשר לדבר על זה כאן שלושה חודשים כי בעצם הדיון הזה הוא לא באמת המקום הראוי לדיון הזה אלא הדיון הזה צריך להתקיים במשרד התרבות כי השאלה היא באמת מהי התרבות הישראלית, איך מעודדים אותה, איך תומכים בכל המרכיבים שלה, בין אם זאת המוזיקה העברית או הקולנוע או כל אחד מהמרכיבים.

גלעד ארדן: אני אמרתי עוד בדיון הראשון שאני לא חושב שיש לנו יכולת לטפל דרך החוק הזה – בצער כי הייתי שמח אם הייתה לי יכולת לטפל – בכל תחלואי החברה הישראלית ובכל התחומים שעדיין לא מטופלים.

גלעד ארדן: בשם ההגינות צריך לומר שבנוסף לנושאים שמיוצגים כאן, יש עוד נושאים שאם הם היו יודעים שעל הדרך עושים גם את זה, גם הם היו אולי באים.

גלעד ארדן: למה אני לא אתחייב גם להשקיע בתיאטרון הישראלי ונצלם מחזות זמר ב"הבימה"?

<עמית ליאור: תיאטרון ודרמה הם שני דברים אחרים.

גלעד ארדן: אני שוב אומר שלשם כך יש את משרד התרבות והוא המחליט והוא המנהל דיון מול משרד האוצר על כמה כסף יושג.

גלעד ארדן: דומני שכרגע, בימים אלה ממש, הרי אתם מנהלים גם דיון בנושא הזה.

גלעד ארדן: אני רואה את קנולר מופיע אצלי על משהו ואחרי כן אני קורא בעיתון שהוא כרגע במגעים עם משרד התרבות והאוצר וטוב שכך.

גלעד ארדן: אני מבקש לומר לחברי הכנסת, ולאו דווקא לכם כי אני לא אצליח לשכנע כל אחד בתחום שלו, שבנושא הזה ישבה חברה כלכלית אובייקטיבית שהיו בה אנשים מכמה דיסציפלינות.

גלעד ארדן: אני לא מדבר רק על ועדת לנדס אלא אני מדבר גם על החברה של בלניקוב שנסעה לגופי שידור בעולם, שישבה ופרקה את ההוצאות הצפויות.

גלעד ארדן: כל אחד ידבר על השמיכה.

גלעד ארדן: ה-160, בצדק, הוא יגיד שזה מספיק והשני יגיד שזה לא מספיק.

גלעד ארדן: הלוואי והייתי יכול להוסיף לכולם.

גלעד ארדן: ישבו כאן אנשי מקצוע ואנשי כלכלה ועשו את התחשיבים איך אפשר בעוגה הזאת לחלק כך שזה יהיה לפחות הגיוני והוגן כלפי הנושאים המרכזיים ששידורי טלוויזיה יכולים לטפל, לעודד ולשמור עליהם.

גלעד ארדן: אם אני יודע ואני אצליח להגדיל את העוגה הזאת, ויש עדיין מגעים, אפשר יהיה אולי לשנות את זה.

גלעד ארדן: כרגע, בשלב הזה, אני לא יכול לתת עדיין מענה ואני לא יכול לשנות את התמהיל הפנימי עליו אפשר לעשות את ההצבעה בסוף.

גלעד ארדן: כרגע אני לא מסוגל לתת כאן שינוי בתמהיל הזה.

<עמית ליאור: אני חייב לומר משהו בעניין הקולנוע.

עיסאווי פריג': אני מחזק אותך.

<עמית ליאור: בחיי לא הייתי מחוזק כל כך על ידי ערוץ 2 כמו מאז החוק הזה יצא לדרך.

<עמית ליאור: כולם במרכים אותך ומברכים אותי שהחוק הזה רק יעבור ולא בגל שהם תמימים אלא כי הם רוצים בסופו של דבר שכל מה שילך לערוץ הראשון ייפול בדרך, ייפול במחויבויות שלהם.

<עמית ליאור: אלה שיחות שלי מאחורי הקלעים.

<עמית ליאור: הקולנוע, ברגע שכאן לא יושקע בקולנוע וזה הערוץ החשוב ביותר שיהיה בו קולנוע ישראלי, כל מה שיבוא מאחרים, הם לא ייתנו אותו.

גלעד ארדן: עד היום רשות השידור לא השקיעה בקולנוע הישראלי ועדיין השידור המסחרי כן השקיע.

גלעד ארדן: כשרצו לעשות שינוי בחוק הרשות השנייה בנושא הזה, אני לא הסכמתי לשינוי ההוא.

גלעד ארדן: לא נתעלם מזה שביום מן הימים ולא רחוק הוא היום נצטרך גם לקיים דיון כולל מאיפה יגיע סך המשאבים הכולל של ההשקעה בתרבות הישראלית.

גלעד ארדן: נכון, יהיה צריך לקיים את הדיון הזה אבל את הדיון הזה אני לא חושב שנכון לעשות על גבו של תאגיד השידור הציבורי.

גלעד ארדן: יש ממשלה, היא מחויבת להשקיע בתרבות הישראלית והדיון הזה צריך להיות ככה.

גלעד ארדן: דרך איזה צינור, זה שתפסנו עכשיו איזשהו צינור, לא אומר שדרכו אנחנו נטפל בכל החוסרים בהשקעה בתרבות הישראלית.

גלעד ארדן: במקום לברך על הגידול, מסתכלים איפה אין.

עיסאווי פריג': חברים, מהדיון לו אני מקשיב ושומע, יש בי באמת דאגה כי השר עכשיו ציין שאין לו מקורות כסף ואין לו משאבים והוא רוצה לעמוד על כל צורכי התרבות.

גלעד ארדן: ממש לא מה שציינתי.

עיסאווי פריג': אמרת שאין לך משאבים.

גלעד ארדן: אמרתי אין לי נוספים על ה-700.

עיסאווי פריג': בסדר, הוספתי את המילה נוספים.

עיסאווי פריג': למה זה מעורר אצלי את הדאגה?

עיסאווי פריג': סוגיית הקולנוע, אני תומך ואני חושב שמחובת השידור הציבורי, כשמו הוא, להשקיע בקולנוע.

עיסאווי פריג': ברגע שאנחנו שומעים את הסכומים שנדונו כאן, 12 מיליון שקלים, כבוד השר, אתה אמרת שהספורט לא בסוגה עילית, נכון?

עיסאווי פריג': אני קורא את התוספות ואני רואה שהספורט בסוגה עילית.

<דנה נויפלד: לא.

<דנה נויפלד: הוא לא בסוגה עילית.

עיסאווי פריג': אם אני טועה, תגידו לי שאני טועה.

גלעד ארדן: אתה טועה.

עיסאווי פריג': חמישים אחוזים מתוך ההוצאה השנתית להפקות מקומיות קנויות, נספור.

נחמן שי: כך קוראים להוצאה הזאת.

עיסאווי פריג': למה המילה ספורט נמצאת שם?

נחמן שי: זה השם הגדול של כל התכניות.

<דנה נויפלד: של הקבוצה הזאת.

נחמן שי: של כל קבוצת התכניות.

<דנה נויפלד: זה לא מתוך זה.

עיסאווי פריג': זה לא מתוך זה, אבל המילה ספורט מופיעה.

<דנה נויפלד: המילה מופיעה אבל הסכום לא נקבע.

<דנה נויפלד: הוא לא חלק מהסוגה עילית.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': קראתי שהמילה ספורט נמצאת בהגדרה ולכן הבנתי שזה חלק.

עיסאווי פריג': אני מציע שתי חלופות.

עיסאווי פריג': ראשית, החלופה הקיימת עליה שאלתי לגבי המאתיים מיליון, אתם אומרים שמורידים עשרה אחוזים ואחרי כן מתחילים לחלק את ה-180, חמישים אחוזים סוגה עילית וחמישים אחוזים דוקו, דרמה וספורט.

עיסאווי פריג': נכון?

<דנה נויפלד: לא.

<דנה נויפלד: סוגה עלית זה דוקו ודרמה.

<דנה נויפלד: אלה החמישים אחוזים.

<דנה נויפלד: החמישים אחוזים האחרים, רכש של תכניות מכל מיני סוגים ביחד עם ספורט.

<דנה נויפלד: אלה שתי קבוצות נפרדות.

נחמן שי: הספורט מופיע בשני מקומות.

<דנה נויפלד: לא.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': תשעים מיליון, חמישים אחוזים סוגה עילית וחמישים אחוזים תכניות אחרות וספורט כאר טרם התקבלה ההחלטה אם להעביר את הספורט לחדשות כפי שהצענו בישיבה האחרונה.

<דנה נויפלד: נכון.

עיסאווי פריג': השר לא החזיר לנו תשובה בעניין.

עיסאווי פריג': זה המתווה הקיים אבל בואו נלך על מתווה אחר.

עיסאווי פריג': את החמישים אחוזים מסוגה עילית, נתחיל מלמעלה, מהמאתיים מיליון.

עיסאווי פריג': לא נתחיל מעשרה אחוזים אלא ממאתיים מיליון כפול חמישים אחוזים, יוצא מאה מיליון.

עיסאווי פריג': אז יש לי כסף לקולנוע משם.

עיסאווי פריג': את החמישים אחוזים האחרים, יורידו את העשרה אחוזים ויחלקו את החלוקה.

עיסאווי פריג': את החמישים אחוזים תתחילו מלמעלה.

איתן כבל: זה לא משנה איך אתה קורא לזה.

עיסאווי פריג': אני חושב שה-12 מיליון שקלים שמועלים כאן בסוגיית הקולנוע, זאת סוגיה קריטית וחשובה מאוד.

עיסאווי פריג': מאחר ורשות השידור היסטורית השקיעה בקולנוע, אנחנו לא יכולים לשבור את הקו הזה.

עיסאווי פריג': מדובר בכסף קטן.

גלעד ארדן: מתי היא השקיעה בקולנוע?

עיסאווי פריג': היסטורית.

<קריאה: כשהיא השקיעה בתוכן, היא השקיעה בקולנוע.

עיסאווי פריג': השקיעה בקולנוע.

<קריאה: בשנים האחרונות היא לא השקיעה בתוכן ולכן היא לא השקיעה בכלום.

עיסאווי פריג': אני לא ממציא דברים.

עיסאווי פריג': בדקתי.

גלעד ארדן: לפני 14 שנים.

<קריאה: עד לפני 14 שנים.

נחמן שי: זה אפילו לפני.

נחמן שי: זה כנראה ממש היסטורי.

עיסאווי פריג': כבוד השר, השקעה בקולנוע, מאחר ואנחנו משוכנעים שהרשות המסחרית לא שם, זאת חובתנו שהחוק החדש ייתן מענה לסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': זאת חובתנו.

עיסאווי פריג': אנחנו לא מדברים על סכומים בשמים.

עיסאווי פריג': אני חושב שאפשר לבנות את הנוסחה כדי שנגיע לדברים אותם אני רוצה לשמוע.

עיסאווי פריג': הסוגיה השנייה שרציתי לשמוע לגביה, בקשר לערוץ הערבי.

עיסאווי פריג': עשרים מיליון שקלים.

גלעד ארדן: הסכום עולה לשלושים מיליון.

עיסאווי פריג': ב-2020.

עיסאווי פריג': עוד חמש שנים.

נחמן שי: זה יהיה במשמרת של מישהו אחר.

גלעד ארדן: אל תדאג.

גלעד ארדן: אולי נצליח למשוך את החוק.

עיסאווי פריג': אני לא איש קולנוע.

עיסאווי פריג': בחמשת הימים האחרונים ישבתי עם הרבה אנשים בתחום מהמגזר הערבי ומהמגזר היהודי שמתמחים ביצירה.

עיסאווי פריג': כאשר אני מעלה את הסוגיה הזאת, שואלים אותי אם אני רציני.

עיסאווי פריג': שואלים אותי, עשרים מיליון שקלים ורוצים להקים ערוץ?

עיסאווי פריג': הזכירו ליאת ערוץ 8.

קארין אלהרר: זה רק תוכן.

קארין אלהרר: זה לא כל הערוץ.

עיסאווי פריג': זה הערוץ.

עיסאווי פריג': 160 שקלים של החדשות, עוד לא שמעתי את הייחודי.

עיסאווי פריג': זה הערוץ.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע מאנשי המקצוע שנמצאים כאן ואני אומר את זה ברחל בתך הקטנה.

עיסאווי פריג': ריבונו של עולם, עשרים מיליון שקלים יספיקו להרצת ערוץ טלוויזיה?

עיסאווי פריג': כמה שעות שידור זה ייתן לי?

עיסאווי פריג': כמה פרקים וכמה תכניות?

איתן כבל: נותנים לך ערוץ ואתה כבר רוצה יותר?

עיסאווי פריג': יש לי היום ערוץ.

עיסאווי פריג': יש לי ערוץ בו אני רואה תקומה ועמוד האש.

עיסאווי פריג': כבוד השר, אמרתי לך את זה בפעם שעברה ואני שוב אומר.

עיסאווי פריג': אזרחי המדינה הערבים, הישראלים, שרוצים להיות חלק מהמדינה, הם רוצים שהמדינה תדבר ותפנה אליהם.

עיסאווי פריג': עשרים מיליון שקלים, אתה שם אותם ללעג.

עיסאווי פריג': עדיף שלא יהיה ולא יהיה ערוץ בעשרים מיליון שקלים, אדוני השר.

איתן כבל: הנה, פתרת את הבעיה.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אני מעדיף לתת את זה לקולנוע ושלא יהיה ערוץ בערבית.

<קריאה: אבל המוזיקה ביקשה לפני.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת שי, בבקשה.

נחמן שי: ברשותכם, אני רוצה להעיר כמה הערות.

נחמן שי: גם לעניין של הרדיו שהחמצתי אותו קודם, ואני מקווה שזה לא מאוחר מדי, ברור שהרדיו לא נחשב לבן חורג כאן בטיפשות לפי דעתי כי הרדיו הוא דומיננטי מאוד במציאות במדינת ישראל וחייבים לשמר אותו ואפילו להוסיף עליו.

נחמן שי: צריך להשקיע בזה מחשבה.

נחמן שי: אני לא יודע אם הסעיף הזה שהבאתם הוא מספק, אני לא בטוח.

נחמן שי: יש היום מפת שידורים מאוד מגוונת בתחום הרדיו, יש שמונה רשתות, לא כולן חיוניות אבל צריך להשקיע בזה מחשבה ולבדוק כי רדיו מטבעו נועד לשרת ציבורים יותר קטנים וקהלים יותר קטנים.

נחמן שי: בטח יגיד מישהו ויגיד שלא צריך את קול המוזיקה, אבל כן צריך את קול המוזיקה כי זה ייעודו של רדיו ציבורי.

נחמן שי: אני לא יודע איפה אבל חייבים לעניין הרדיו לתת לזה מחשבה.

נחמן שי: אם זה לא נוסח עד הסוף, אני חושב שצריך להחזיר את זה ולדון בזה כדי שלפחות הקיים יישמר, אם לא יותר.

נחמן שי: אני רוצה להתייחס בכמה הערות לחלוקה התקציבית ואחר כך להוסיף משהו.

נחמן שי: 160 מיליון שקלים לחדשות ואקטואליה לרדיו ולטלוויזיה ערבית, אנגלית מה שחיוני ואני אומר תכף, אינטרנט, כל הדברים האלה – זה לא סכום מוגזם.

נחמן שי: לא אכנס לוויכוח עם חבריי כי כבר ביליתי דורות עם הוויכוח על מה צריך לשים את הכסף.

גלעד ארדן: אני יכול להתפרץ לדבריך רק במשפט אחד?

גלעד ארדן: גם עיסאווי טועה.

גלעד ארדן: ה-160 מיליון, זה כולל משכורות עובדי הערוץ.

גלעד ארדן: העשרים, הארבעים והמאתיים זה נטו החוצה.

נחמן שי: רק להפקה.

גלעד ארדן: לא כולל התשומות.

נחמן שי: עוד יותר טוב.

נחמן שי: זה סכום סביר.

נחמן שי: שאלתי בערוץ 10 ובערוץ 2.

נחמן שי: זה בסדר וזה יענה על הצורך שכולנו רוצים בו, של איזשהו גוף שידורי שהוא רלוונטי, שהוא עדכני, הוא נוגע למה שקורה במדינת ישראל.

נחמן שי: אם יסרסו את ה-160 מיליון כמו שחברי מציע כאן, יקבלו גם רשות או גוף או תאגיד מסורס.

נחמן שי: אין כאן הוקוס פוקוס.

נחמן שי: בעניין הזה אני מוטרד מעניין הספורט.

נחמן שי: להטיל על ה-160 מיליון האלה גם את הספורט.

נחמן שי: אגב, ספורט, יש גם תחושה מאוד מוזרה לגביו.

נחמן שי: אף פעם לא רוצים לשלם עליו אבל אוהבים לראות אותו.

נחמן שי: זאת אומרת, רק שזה לא ירד מהפינה שלי אבל כשיש ספורט בטלוויזיה, ולא רק היום אלא בכלל, זה מושך קהל וזה רלוונטי וזה נוגע לקהלים מאוד רחבים.

נחמן שי: אם רוצים תאגיד שמדבר אל כלל הציבור, איך יכול להיות שתאגיד ציבורי לא ישדר ספורט באיזשהו מינון סביר?

נחמן שי: זה לא יכול להיות.

נחמן שי: אומר לי כאן עמיר שרק על הזכויות משלמים עשרים מיליון שקלים.

נחמן שי: זאת מכה אם מתוך ה-160 יצטרכו להוציא עשרים.

נחמן שי: לא יהיה מנהל חדשות שיסכים להוציא עשרים מיליון שקלים לזכויות לספורט.

נחמן שי: אף פעם הוא לא יסכים לעשות את זה.

נחמן שי: חייבים לתת לזה תשובה.

נחמן שי: לעניין הקולנוע.

נחמן שי: אני מסכים שיש כאן גם אמירה.

נחמן שי: זה לא רק הכסף אלא זאת אמירה שהגוף הציבורי במדינת ישראל מטפח את הקולנוע הישראלי גם כי אלה יתפסו טרמפ עליכם, הזכיינים המסחריים ויגידו שאם הם לא, מה פתאום אנחנו.

נחמן שי: עבדנו קשה מאוד להכניס אותם לתוך הכלוב הזה, סליחה על הביטוי, ולא ניתן להם לצאת משם.

נחמן שי: אני שמח, השר, שלא הסכמת להוריד את זה.

נחמן שי: אני שמח מאוד שאתה נשאר בערוץ המסחרי.

נחמן שי: בהחלט.

נחמן שי: אבל גם כאן צריך לתת לזה איזשהו ביטוי.

נחמן שי: אני לא יודע את הסכום.

נחמן שי: כתרי ואחרים מציעים עשרה מיליון.

נחמן שי: העובדה שהעוסקים בדרמה מבינים שיש זיקה ישירה בין דרמה ובאנשים שעוסקים בה לבין קולנוע.

נחמן שי: הלא זה קשור.

נחמן שי: זאת משפחה אחת.

נחמן שי: אלה שני אחים.

נחמן שי: יש כאן הגיון להסתכל עוד פעם על החלוקה הכוללת של הסכומים.

נחמן שי: אם אתה יכול להגדיל אותה – יפה.

נחמן שי: אם לא – תשקיע בזה עוד פעם מחשבה.

נחמן שי: אני לא אוהב שחברי כנסת נכנסים פה לשני מיליון או כאן לשלושה מיליון.

נחמן שי: תשקיע בזה מחשבה.

נחמן שי: שב עם האנשים ותראה מה נכון לעשות אבל תן לקולנוע איזושהי פריצה פנימה כדי שהוא יהיה בפנים ויוזכר כאשר יוזכר, זה מסר וגם שיהיה משהו.

נחמן שי: אגב, אין שום גוף שידור ציבורי בעולם שלא עוסק בהפקת קולנוע.

נחמן שי: אין דבר כזה.

נחמן שי: כל הרשתות הציבוריות עוסקות בזה.

נחמן שי: ברשותך גברתי, אני רוצה להוסיף עוד כמה הערות אחרונות.

נחמן שי: הייתי רוצה שהחדשות ישדרו גם חדשות מקומיות.

נחמן שי: זה גם איזה ילד שנודד משולחן לשולחן.

נחמן שי: דנה, למה את מבוהלת?

נחמן שי: זה נודד משולחן לשולחן.

נחמן שי: חבר'ה, יש למדינת ישראל גם פריפריה שהייתה לה במה, קטנה אמנם אבל משמעותית, והיא נזרקה החוצה בגלל השינויים שנעשו בחקיקה.

נחמן שי: אני חושב שאותה חטיבה של 160 מיליון שקלים צריכה להשקיע גם בחדשות מקומיות.

<משה שגב: עשינו את זה מצוין אבל לקחו את זה.

נחמן שי: ייצוג הפריפריה באמצעות חדשות צריכה להיות משימה של התאגיד החדש הזה.

נחמן שי: חייבת להיות וזה צריך ליפול לדעתי בתוך ה-160 האלה אבל זה צריך להיאמר במפורש, ואם צריך לקבוע סכום, אפשר גם לקבוע סכום.

נחמן שי: אני מציע איזשהו סכום.

נחמן שי: זה צריך להיות חלק שלהם, הם מייצגים את הציבור וזה גם יחזק את המעמד של הגוף הזה שהוא נותן להם ביטוי.

נחמן שי: דבר שני שאני רוצה לציין ואני גם אתן אותו בכתב.

נחמן שי: אמרתי, תכנים בשידור באנגלית וגם שיופצו השידורים, בעיקר השידור בערבית ובאנגלית, באמצעות לוויין ואינטרנט.

נחמן שי: אני חושב שזה צריך להיות מופץ.

נחמן שי: זה היה יעד של רשות השידור היוצאת לשדר לסביבה הקרובה והרחוקה ואסור לקחת את זה מהם.

נחמן שי: זה ייעוד של תאגיד ציבורי.

נחמן שי: לא עושים את זה הזכיינים הפרטיים וזה צריך להיות בתאגיד הציבורי.

<אתי בנדלר: סעיף 68 עוסק בתכנים ואתה הוספת כאן גם שיטת הפצה שהיא לא רלוונטית לחלוטין לסעיף הזה.

<אתי בנדלר: לגבי שידורים באינטרנט יש סעיף מתקדם יותר ולגבי הפצה בשידור לווייני, שיטות ההפצה בדרך כלל לא מופיעות בחוק הזה.

<אתי בנדלר: אפשר לכלול את זה אבל זה עניין אחר לגמרי.

נחמן שי: היום זה חלק מהייעוד של רשות השידור לשדר לסביבה, לאזור, למדינות האזור ולאוכלוסיית האזור.

<אתי בנדלר: אתה הצעת להוסיף את זה כפסקה בסעיף 68.

נחמן שי: אני חושב שהשידור האינטרנטי לא מספיק, כי גם קול ישראל היום בערבית וגם הטלוויזיה במידה מסוימת משדרים.

נחמן שי: אני רוצה לחזק אותם ולהעצים אותם בתחומים האלה כי אני חושב שזה חיוני.

<אתי בנדלר: אני מציעה שכאשר נגיע לסעיף, נדון בזה.

נחמן שי: את כל זה אני מגיש לכם גם בכתב.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני חושבת שההערה שלי אולי תפתח את ההערה הראשונה שלי.

מיכל רוזין: אנחנו מקימים ערוץ שידור לחברה הערבית לא בשביל לשדר לעולם הערבי פרופגנדה אלא כדי לתת שידור איכותי לתושבי ישראל, לאזרחי ישראל הערבים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת גישה שונה וצריך לשנות לא גם אלא רק.

מיכל רוזין: צריך לשנות כאן.

מיכל רוזין: המודיעין רוצה, יש תקציב למשרד הביטחון שיעשה פעולות מודיעיניות ופרופגנדה ותעמולה.

מיכל רוזין: אנחנו בשידור הציבורי שלנו פונים לקהל במדינת ישראל.

מיכל רוזין: הגישה הזאת שפונים החוצה גרמה לזה שפשוט הם לא צופים בשום דבר.

מיכל רוזין: יש להם אל ג'זירה ויש להם ערוצים אחרים שהם יכולים לצפות בהם, בטח לא בערוצים הישראליים.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול .

מיכל רוזין: אמרתם שיש עשרים מיליון שקלים לתכניות תוכן שכמובן אני מצטרפת לחלוטין לדבריו של חבר הכנסת פריג' שזה באמת לעג לרעש, אבל כמה מתוך ה-160 מיליון שאמורים להיות לאקטואליה מוקצה לערוץ בערבית?

מיכל רוזין: אני מבינה שחלק מזה גם אמור להיות מוקצה.

מיכל רוזין: כמה בעצם סך הכול שידורים בערבים מתוך התוכן?

עיסאווי פריג': תשאלי כמה מתורגם ואז תקבלי את התשובה.

מיכל רוזין: מתורגם?

מיכל רוזין: אני רוצה שיהיו תכניות ייעודיות ולא מתורגם.

עיסאווי פריג': הרוב יהיה תרגום.

מיכל רוזין: זה מה שאני רוצה.

מיכל רוזין: לא שיהיה תרגום אלא שיהיו תכניות תוכן.

מיכל רוזין: אני מצטרפת לשאלתו של עיסאווי.

מיכל רוזין: אני רוצה להצטרף גם למה שאמר נחמן לעניין הקולנוע.

מיכל רוזין: קולנוע הוא לא רק אפרופו תעמולה בינלאומית.

מיכל רוזין: נושא הקולנוע הוא בין התחומים העיקריים של אומנות שאנחנו מייצאים לעולם.

מיכל רוזין: הקולנוע הישראלי מצליח בעולם לייצר טיפה בים של חוסר האהדה לישראל והוא מצליח לייצר אהדה כלפי ישראל, מצליח להרגיש חיבור לישראל, מצליח להבין אולי קצת יותר את המורכבות של מה שקורה בישראל.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה הרבה יותר חזק מכל מיני שידורי תעמולה של אקטואליה בשפה הערבית.

מיכל רוזין: הקולנוע הוא גם תורם לעמדת ישראל בעולם ואין ספק שהוא גם כלכלי.

מיכל רוזין: היצוא של הקולנוע לעולם הוא כלכלי ויש בהחלט סיבות לנו כמדינה להשקיע בו.

מיכל רוזין: עוד שאלה אחת.

מיכל רוזין: הבנתי מהשר לגבי הילדים והנוער שיש כאן שמונים מיליון שקלים בסך הכול.

מיכל רוזין: כלומר, ארבעים מיליון מהתאגיד ועוד ארבעים מיליון ממשרד החינוך.

מיכל רוזין: הבנתי נכון?

גלעד ארדן: ארבעים מהתאגיד קבוע בחוק.

גלעד ארדן: הארבעים ממשרד החינוך, אינם מופיעים בחוק ואלו הכוונות של משרד החינוך.

גלעד ארדן: אם משרד החינוך ירצה גם לעגן את זה בחוק, זאת שאלה אחרת שצריך לשאול אותו.

מיכל רוזין: זאת אומרת, נכון לרגע זה אנחנו מדברים רק על ארבעים מיליון של תוכן או בסך הכול עלות עובדים וכל הדברים.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: נכון לרגע זה מדובר רק, כמו שאת אומרת – ואני מזכיר שתקציב ערוץ 8 הוא עשרים מיליון שקלים בשנה – על ארבעים מיליון לפחות בהפקות ישראליות לגבי ילדים ונוסף, מה שמשרד החינוך יחליט שהוא מבקש מהתאגיד הציבורי להפיק באמצעות תקציב שהוא מעביר אליו.

גלעד ארדן: הוא גם יכול לדרוש את זה.

מיכל רוזין: היום זה מעוגן בחוק?

<דנה נויפלד: כן.

<אתי בנדלר: בהצעת החוק, כן.

מיכל רוזין: לא בהצעת החוק.

<דנה נויפלד: בחוק, לא.

מיכל רוזין: אני מדברת על החוק לגבי התקציב של החינוכית בתוך משרד החינוך.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת.

<אתי בנדלר: אולי זה מופיע כסעיף תכנית.

גלעד ארדן: קיומה של החינוכית לא קיים בחוק.

מיכל רוזין: בתקציב משרד החינוך הוא קיים.

<דנה נויפלד: יש סעיף תקציבי.

גלעד ארדן: בסביבות 110 מיליון שקלים כולל שכר העובדים.

מיכל רוזין: השאלה איך אנחנו מבטיחים שימשיך להיות סעיף תקציבי כזה במשרד החינוך גם לאחר שאנחנו סוגרים את החינוכית.

גלעד ארדן: תומכים בממשלה, בתקציב, ומתנים את זה שיהיה סעיף תקציבי עם כך וכך מיליוני שקלים.

מיכל רוזין: אני באמת חושבת שזה נושא קריטי.

מיכל רוזין: היום האחריות על ערוץ החינוכית היא של משרד החינוך.

מיכל רוזין: נעשה כאן שינוי.

<דנה נויפלד: התשובה מאוד פשוטה, זה און טופ.

גלעד ארדן: זאת לא התשובה והיא לא פשוטה.

גלעד ארדן: התשובה היא שאין תשובה כי אי אפשר להבטיח לה שיהיה תקציב במשרד החינוך לנושא הזה.

גלעד ארדן: זאת החלטת השר לגבי סדר העדיפויות המשרדית.

גלעד ארדן: דרך אגב, כמו היום.

גלעד ארדן: גם היום השר יכול להחליט שהוא סוגר את החינוכית ומנייד את העובדים שלה והם עובדי מדינה.

מיכל רוזין: שאלתי שאלה עניינית, ואם אני לא מובנת, אני אנסה להסביר שוב.

גלעד ארדן: את מובנת מצוין אלא אם הכוונה למשוך דיון.

מיכל רוזין: לא.

גלעד ארדן: את מובנת נפלא.

גלעד ארדן: לא יכול להיות יותר מובן ממה שאמרת ועד לדיונים כאן

גלעד ארדן: גם אני הייתי נחשב לאדם מובן, אבל אני אנסה שוב להיות מובן.

גלעד ארדן: נכון לרגע זה תקציב החינוכית הוא כ-110 מיליון שקלים והוא כולל את משכורות העובדים והפקות.

גלעד ארדן: לדברי השר, וניתן לנהל את הדיון אתו, יש קושי רב להשקיע כסף כפי שהוא חושב שצריך להשקיע בתוכן ולכן המודל שבסוף החליטה עליו ועדת לנדס יחד עם ועדת המשנה, שחוץ מאשר העלויות השוטפות של כוח האדם בתאגיד השידורים החדש שיוקם, שבו אפשר גם לנהל אותו כך שעורך תוכן יכול לתרום את הידע שלו גם בערוץ הילדים.

מיכל רוזין: אני לא בטוחה שאתה רוצה שעורך התוכן של האקטואליה הוא גם יערוך את התוכן של ערוץ הילדים.

גלעד ארדן: אני לא יודע.

גלעד ארדן: אין לי ניסיון כמוך.

גלעד ארדן: אני לא ניהלתי אף פעם כלי שידור.

גלעד ארדן: אני אומר שמנהלים בתחום הזה כן יודעים וכנראה שיש אפשרויות שחלק מהעובדים יפעלו גם פה וגם פה.

גלעד ארדן: בסופו של דבר אם זאת עריכת וידאו או דברים אחרים, זה אותו ידע.

עיסאווי פריג': קארין, זאת נקודה מאוד חשובה.

גלעד ארדן: מעל המשכורות הפנימיות יש חובה להשקיע נטו בתכנים עוד ארבעים מיליון שקלים בהפקות ישראליות מקוריות לפחות שמיועדים לילדים.

גלעד ארדן: אם ירצו לקנות איזו סדרה של ה-BBC לילדים ולנוער וגם להוסיף את זה, מאה אחוז.

גלעד ארדן: זה לא יורד מהמחויבות החוקית של אותם ארבעים מיליון.

גלעד ארדן: בנוסף - אין על זה עוד כרגע מחויבות חוקית – משרד החינוך שמשתחרר מאיזושהי עלות תקציבית של כ-110 מיליון שקלים בשנה והוא מעוניין מאוד שיופקו תכנים שישמשו את תלמידי ישראל שהוא אחראי על החינוך שלהם, תהיה לו אפשרות בחוק לדרוש להפיק תכנים בהתאם לתכנים שהוא רוצה ולקבל גם את השיבוץ שלהם בלוח השידורים של ערוץ הילדים לפי שיקול הדעת של המנהל של ערוץ הילדים, באיזה שעות זה ישובץ.

עיסאווי פריג': כבוד השר, אם אני משרד האוצר שאמור לתת 150 מיליון שקלים דרך משרד התחבורה ואני חוסך 110 מיליון שקלים דרך משרד החינוך, אני עשיתי אחלה דיל באוצר.

עיסאווי פריג': הוצאתי רק ארבעים מיליון שקלים כי הכול מאותה בריכה.

גלעד ארדן: קודם כל, זה לא ייגמר ב-150 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: אני מעריך שזה ייגמר במאתיים פלוס.

גלעד ארדן: שנית, משרד החינוך, כפי שאמרתי, מתכוון להשקיע גם מתקציבו בנוסף כמה עשרות מיליוני שקלים כל שנה כי הוא רוצה להשפיע על התכנים החינוכיים שיהיו לטובת מערכת החינוך וכמובן שיותר הגיוני שבשעות הבוקר, ביום יום, כשיש לימודים, זה יהיה.

גלעד ארדן: עוד פעם, אנחנו קצת מדברים גם בסטנדרטים של העבר.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר האוצר ירוויח כסף.

גלעד ארדן: אני חולק עליך באופן טוטלי ומה שאני אומר מגובה במספרים, אבל כנראה זה לא ישכנע אותך שלא לומר את הדברים הלא נכונים.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: נילי.

גיגי וולף: הייתי מוותרת על דבריי אם הדברים היו נאמרים אבל הם לא נאמרו.

גיגי וולף: אני רוצה להציג עמדה שונה שכופרת בחלק נכבד ממה שנאמר כאן וברור לי שיאכלו אותי אבל בכל זאת אני רוצה להציג את העמדה הזאת.

גיגי וולף: לגבי התוספת שיורדת לרזולוציה של כמה הולך לסוגה עילית וכמה הולך לדרמה וכולי.

גיגי וולף: מי שמכיר את העבודה מול הרשות השנייה מכיר את הדגם הזה וכמה הוא "מצליח".

גיגי וולף: גם ברשות השנייה מחייבים אותם בהשקעה בסוגה עילית, בדרמות, בדוקו, ואת התוצאה המופלאה כולנו רואים על לוח המשדרים בריאליטי.

גיגי וולף: זה לא עובד.

גיגי וולף: בשורה התחתונה, השיטה של לחייב גוף שידור להשקיע בדרמה ואז מתחיל הוויכוח שהוא קובר אותו מאוחר בלילה וכולי, הסיפור הזה של להכריח לשדר תוכן איכותי, בשורה התחתונה הוא לא עובד.

גיגי וולף: הוא לא עובד פעמיים – פעם אחת בלוח המשדרים ופעם שנייה, מי שמכיר את המצעד השנתי הקבוע של הזכייניות מול הרשות השנייה, המצעד המביך, הכמעט פתטי של הוויכוח האם "לרדת בגדול" זה דוקו והאם "מאחורי הקלעים" של הריאליטי זאת דרמה.

גיגי וולף: היוצרים מכירים את זה והם אמורים להעיד במקומי על המריבה המגוחכת הזאת של הזכייניות שמנסות לזקוף לזכותן.

גיגי וולף: אנחנו חושבים שהשיטה הזאת של ירידה לרזולוציה, של לקבוע להם מה סוגה עילית וכמה להשקיע, זה לא עובד.

<קריאה: מה את כן מציעה?

גיגי וולף: כמו שאמר קודם השר, אנחנו חושבים שהדברים צריכים להישאר לשיקול הדעת של המנהלים.

<קריאה: היינו שם.

גיגי וולף: היינו כאן בדגם של הרשות השנייה וזה לא עובד.

גיגי וולף: המצעד המביך הזה שאנחנו מכירים מהרשות השנייה ישוכפל עכשיו גם אל רשות השידור.

גיגי וולף: אני יכולה רק להצטער על כך שמעתיקים דגם שלא עובד, במקום לנסות משהו אחר.

גיגי וולף: אנחנו כן מאמינים באינטליגנציה של הציבור ואנחנו כופרים בקביעה הזאת שהציבור, זה מה שהוא רואה כי זה מה שהוא רוצה.

גיגי וולף: .

גיגי וולף: בפעמים שכן שידרו איכות, היה רייטינג גבוה, ראה "פלפלים צהובים" "פולישוק" ועוד סדרות אחרות.

גיגי וולף: אנחנו מבקשים להשאיר בידי הנהלת רשות השידור את חופש הבחירה לגבי אופן חלוקת הכספים של התכנים ולא לרדת לחלוקה הזאת.

<קריאה: מה שאת אומרת עכשיו, חלומם הרטוב של הזכיינים בערוץ 2.

קארין אלהרר: הסתיים הדיון בסעיף 68.

<לירן עצמור: גברתי, אני כאן מ-9 בבוקר ואני מבקש ממך להתייחס בשם פורום היוצרים הדוקומנטריים לכמה סעיפים עליהם אנחנו רוצים לדבר.

<לירן עצמור: אני לא מבין למה אנחנו לא יכולים לדבר.

<לירן עצמור: לא דיברתי ואני מבקש לתת לי את זכות הדיבור.

<לירן עצמור: יש כמה סעיפים מאוד חשובים להכניס.

<לירן עצמור: ההצעה תהיה מאוד קונקרטית וקצרה ואני מבקש תתני לי לדבר.

קארין אלהרר: שתי דקות.

<לירן עצמור: אנחנו חושבים שמאוד חשוב להכניס התייחסות לנאותות ההפקה בטרמינולוגיה החוקית כמו שמופיע בכללי הרשות השנייה.

<לירן עצמור: אנחנו חושבים שזאת טעות שמשאירים את הסכומים לז'אנר העליון רק כסכומים בגדול ושאין התייחסות לכללי נאותות הפקה.

<לירן עצמור: זה דבר, כבוד השר, שקשור גם לנאותות ההעסקה של עובדים, גם לאפשרות להתקיים מהדבר הזה, גם לייצר דרמה ודוקומנטרי איכותי.

<לירן עצמור: הדרך היחידה לעגן את הדבר הזה היא שהחוק יגן עלינו, לא כמו בהצעה הזאת שהוצעה כאן להפסיק עם ההגדרות של ז'אנרים אלא להפך, להגדיל את הגדר ולהגיד שיש כללי נאותות הפקה ואין להסתפק רק בהגדרה של 45 מיליון אלא המיליונים האלה צריכים להיות קשורים בכמות הזמן כמו שנעשה בצורה נפלאה גם במועצת הכבלים, גם במועצת הרשות השנייה.

<לירן עצמור: הרגולציה הזאת היא ש שאפשרה את קיומו של גן העדן שנקרא היצירה הישראלית, רק בהגדרה של נאותות כללי הפקה נאותים ולא בהשארת הדברים לדברים כלליים שהמועצה תגדיר אותם.

<לירן עצמור: לכן צריך להיות מונח של נאותות הפקה גם לדרמה, גם לדוקומנטרי.

<לירן עצמור: יש לזה תקדים בכללי הרשות השנייה ואנחנו מבקשים מהוועדה המכובדת לאמץ את הכללים האלה.

<לירן עצמור: אנחנו מבקשים ששבעה האחוזים שאתם מאפשרים לחברת הפקה אחת יוגבלו בכמות הפעמים שאפשר להתקשר בשבעה אחוזים האלה עם חברות הפקה בשנה.

<לירן עצמור: זאת אומרת, לא יהיה מצב שבו שש או שבע חברות יגמרו את כל התקציב.

<לירן עצמור: ביקשנו להוריד את ה-15 אחוזים האלה לשבעה אחוזים וביקשנו שתגבילו את כמות חברות ההפקה, זאת אומרת שאי אפשר יהיה להתקשר עם שש חברות ולמעשה לגמור את כל התקציב בשנה.

<לירן עצמור: כבוד חבר הכנסת עיסאווי, אנחנו חושבים כמוך.

<לירן עצמור: עמדה ערכית של פורום היוצרים הדוקומנטריים היא שהתקציב לטלוויזיה בערבית הוא תקציב ביזיוני, הוא מעליב את האוכלוסייה הערבית וצריך למצוא את המקור התקציבי כדי לאפשר טלוויזיה בערבית בצורה מכובדת לראשונה בתולדות המדינה וזאת ההזדמנות שלכם חברי הכנסת לעשות כאן מעשה ושלא עוד פעם הערבים יידחו לצד.

<לירן עצמור: אנחנו חושבים שגם בטלוויזיה לילדים וגם בטלוויזיה בערבית חשוב להגדיר חמישים אחוזים ז'אנר עליון כי אתם מייצרים כאן עוד פעם מצב שבו תכניות אולפן רדודות שיבזבזו את הזמן ורק יעבירו את הזמן, הן ישלטו במסך במקום שהז'אנר העליון, הדרמה הדוקומנטרית, התכנים האיכותיים יהיו.

<לירן עצמור: לכן אנחנו מבקשים לאמץ את אותה חלוקה שקיבלתם בערוץ המרכזי, גם לערוץ הילדים ולערוץ הערבי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: שחר בוצר, ארגון השחקנים.

<שחר בוצר: אני רוצה להתייחס קודם במילה לנושא של המוזיקה ואז לנושא הדרמה.

<שחר בוצר: אני מדבר בשם ארגון השחקנים ומייצג אלפיים שחקני טלוויזיה, קולנוע, תיאטרון.

<שחר בוצר: בישראל השחקנים עושים עוד הרבה דברים אחרים כדי להתפרנס.

<שחר בוצר: במדינות אחרות הם שחקני או רק טלוויזיה או רק תיאטרון או רק קולנוע.

<שחר בוצר: לגבי המוזיקה.

<שחר בוצר: נתתם כאן דוגמאות להסביר למה צריך להכניס לתשעים מיליון - אבל לא מובן מאליו שתשעים מיליון זה מעט - גם את המוזיקה ובדוגמאות שנתתם דיברתם על ה-אקס פקטור לעומת כוכב נולד לפני כמה שנים ועל ההופעה שראוי לשדר אותה של הפילהרמונית שאמורה להיות סוגה עילית.

<שחר בוצר: סוגה עילית, כמו שאמר עמית, זה לא תו תקן חינוכי.

<שחר בוצר: סוגה עילית נועדה לוודא שתהיה יצירה טלוויזיונית ישראלית.

<שחר בוצר: לשחקנים, ליוצרים, למפיקים, לבמאים ולתסריטאים אין גם את הרדיו או גם הופעות על הבמה לעמוד ולהופיע.

<שחר בוצר: יש להם רק את הטלוויזיה או הקולנוע כדי לייצר את האומנות שלהם וכדי לייצר אתוס לאומי.

<שחר בוצר: צריך להבין את זה ולהתחשב בזה עת מגדירים מה יהיה בתשעים מיליון שקלים.

<שחר בוצר: לגבי התשעים מיליון שקלים.

<שחר בוצר: בתוך הסכום הזה מוגדרים 45 מיליון שקלים לדרמה.

<שחר בוצר: זה פחות ממה שמשקיע ערוץ 10 במצבו הקשה וזה פחות ממה שהשקיע ערוץ 1 והיה אמור להשקיע ערוץ 1 במסגרת הרפורמה אחרי הבג"ץ שהגשנו וזה בוודאי פחות ממה שמשקיעים ברשת-קשת, הוט או יס.

<שחר בוצר: לא מתקבל על הדעת שרשות השידור החדשה, הבשורה של הטלוויזיה הישראלית, תשקיע 45 מיליון שקלים, שזה 48 דקות דרמה בשבוע.

<שחר בוצר: זה אומר פרק אחד בשבוע של דרמה.

<שחר בוצר: כיוון ששאלנו את זה גם ביום שישי ואני יודע שהשר שמע את זה, אני מקווה שזה גם יתוקן.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: איתי.

<איתי נבו לנדסברג: לסעיף 69(א) לגבי התמהיל של המאתיים מיליון שקלים.

קארין אלהרר: עוד לא הגענו לסעיף הזה.

<איתי נבו לנדסברג: לסעיף 68.

גלעד ארדן: הערה כללית לפרוטוקול.

גלעד ארדן: עד היום רשות השידור ברוב השנים הוציאה מיליונים בודדים, אם בכלל.

גלעד ארדן: בעקבות בג"ץ שניהלו חלק מהחברים כאן הם הביאו את רשות השידור להוציא בשנה-שנתיים האחרונות כמה עשרות מיליונים בשנה להפקות חיצוניות.

גלעד ארדן: החוק כרגע מציע 180 מיליון ושימי לב שאין כאן אף אחד שמרוצה.

גלעד ארדן: הצלחנו לעשות משהו מאוד מיוחד, להכפיל בערך פי ארבע-חמש את ההשקעה בהפקות חיצוניות, מבלי שאני סופר את הערבית והילדים, ועדיין כלום לא בסדר.

גלעד ארדן: אין שום ארגון מהיוצרים שחושב שנעשה כאן משהו בסדר.

<איתי נבו לנדסברג: לסעיף של התמהיל של ההוצאה על הפקות מקור.

<איתי נבו לנדסברג: אני מציע לשנות את התמהיל.

<איתי נבו לנדסברג: רשות השידור, בהבדל מהערוצים המסחריים שמשקיעים בעיקר בחדשות,, ריאליטי ובידור, אמורה להשקיע לדעתי כל ערב בתעודה, דרמה, תרבות וחדשות.

<איתי נבו לנדסברג: לפי הסדר הזה.

<איתי נבו לנדסברג: לכן אני חושב שהתמהיל צריך להיות עם עדיפות לסוגה עילית, לא חמישים-חמישים, צריך להגביל את הספורט ללא יותר מעשרה, גג 15, אחוזים בתוך התקציב כי אחרת הספורט יהיה בלי גבולות ואת יתר הסכום לחלק עם עדיפות לסוגה עילית.

<איתי נבו לנדסברג: זאת אומרת, שישים-ארבעים ולא חמישים-חמישים או אפשר אפילו יותר מזה.

<איתי נבו לנדסברג: זה ישפיע כמובן גם על לוח השידורים.

<איתי נבו לנדסברג: אני מקבל את מה שנאמר כאן שצריך להגביל את העניין של מפיק בודד ללא יותר משבעה אחוזים.

<איתי נבו לנדסברג: יש לזה גם הסבר מקצועי.

<איתי נבו לנדסברג: לא אלאה אתכם בעניין של כמה סרטים וכמה סדרות מפיק בודד עושה.

<איתי נבו לנדסברג: לעניין ההפקות המקומיות, לעניין נציגי ציבור.

<איתי נבו לנדסברג: פשוט להגדיר את זה כלקטורים.

<איתי נבו לנדסברג: הדבר הזה מובן וידוע בתעשייה.

<איתי נבו לנדסברג: הכללים של העבודה עם הלקטורים ייקבעו במועצה, זה נכון.

קארין אלהרר: החקיקה לא מכירה את המונח הזה.

קארין אלהרר: זה מהתעשייה אבל זה לא מופיע בחוק.

<איתי נבו לנדסברג: אנשי מקצוע שמחוץ לרשות השידור.

<איתי נבו לנדסברג: תנו לזה את ההגדרה המתאימה.

<איתי נבו לנדסברג: כולנו יודעים על מה מדובר וזה יפתור את העניין.

איתן כבל: מישהו יודע להגיד לנו איך זה מתחלק היום העניין של ההוצאות בערוץ הראשון לספורט?

איתן כבל: ההגדרה הכוללת היא אותם דברים שהם בעלי משמעות לאומית או בינלאומית שאמורים להיות משודרים.

איתן כבל: כמה בערך זה יוצא, מונדיאל, אולימפיאדה?

<איתי נבו לנדסברג: בין ארבעים לחמישים מיליון.

גלעד ארדן: אני חושב שמר שגב יודע לענות על השאלה.

<משה שגב: על המונדיאל, 21 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: רק זכויות שידור.

<משה שגב: רק זכויות שידור.

<משה שגב: בלי הפקה.

<איתי נבו לנדסברג: ליגה בכדורגל, זה 15 מיליון.

<איתי נבו לנדסברג: הליגה בכדורסל היא 6.5 מיליון.

איתן כבל: אם אינני טועה אמרה קודם היושבת ראש שאם אתה לוקח ארבע שנים, באיזה סוג של מחזוריות, ולרגע אתה שם את המונדיאל, אתה גם יכול למסחר אתו כי הוא לא חי בזכות עצמו, וגם אולימפיאדה, שאלה שני האירועים הגדולים, הגדרנו אותם ואמרנו שגם הרשות החדשה שצריכה לעסוק בהם.

איתן כבל: אם אתה שם את שני אלה בצד, כמה נשאר לך כדי לשדר<?

<איתי נבו לנדסברג: אליפות העולם בשחייה, אליפות העולם באתלטיקה, תחרויות בינלאומיות שספורטאים ישראלים משתתפים בהן, הליגה בכדורגל, הליגה בכדורסל גברים, הליגה בכדורסל נשים שמחויבת על פי הבג"ץ לשדר אם אתה משדר את הגברים.

<איתי נבו לנדסברג: כל ההוצאות האלה ביחד, זה נע בין ארבעים לחמישים מיליון שקלים.

<משה שגב: זאת הערכה.

<משה שגב: אני מציע לכם שלא תזרקו סתם מספרים.

<משה שגב: תזמינו אנשי מקצוע מרשות השידור ותשאלו.

<איתי נבו לנדסברג: המספרים נכונים.

<משה שגב: לא.

<משה שגב: הם לא.

<יורם בן דוד: נזרקו כאן באוויר הרבה דברים לגבי תכניות מוזיקה ברשות השידור ובגוף השידור הציבורי.

<יורם בן דוד: אנחנו נתייחס רק לעניין הטלוויזיה או ערוצי הטלוויזיה עליהם מדובר.

<יורם בן דוד: האמת היא שאני מרגיש מגוחך כאן.

<יורם בן דוד: אני צריך ללמד את אנשי ההפקה שיושבים כאן מה זה להפיק תכניות מוזיקליות.

<יורם בן דוד: זה נשמע לי מגוחך להגיד שאנחנו נשקיע בדרמה 45 מיליון שקלים, בדוקומדיה 45 מיליון שקלים ולא נשקיע בהפקות של תכניות מוזיקליות טלוויזיוניות.

<יורם בן דוד: אני לא צריך ללכת רחוק ולהזכיר לכם שירושלים של זהב היא תוצר של תכנית טלוויזיה ישראלית שנכתבה על פי הזמנה של טדי קולק לפסטיבל הזמר והפזמון ששודר בערוץ הממלכתי.

<יורם בן דוד: אני רוצה שוב להגיד שאני לא מרגיש שתפקידי כאן הוא להגיד איך עושים תכנית מוזיקלית טלוויזיונית, איך מרימים הפקה כזאת, אבל לצערי הרב למדתי משיחה עם מי שהיה בצוות דוח לנדס, למדתי משיחה אתם שהם לא מבינים בתחום הזה ולכן הם לא הציעו שום דבר בתחום הזה בדוח שלהם.

<יורם בן דוד: בשיחה עם אחד האנשים – ואם הוא ירשה לי, אחר כך אני אומר את שמו – הוא אמר לי: תשמע, זה מעניין מאוד מה שאתה אומר ובוא נדבר וניפגש על זה, אנחנו באמת לא נתנו את הדעת על זה כי אנחנו לא באים מהתחום הזה ולא באים מהמקום הזה.

<יורם בן דוד: רבותיי, יושבים כאן אנשים, לפחות שניים, שכל החיים שלהם עסקו בהפקות טלוויזיוניות מוזיקליות ויודעים בדיוק מה צריך לעשות בשביל זה אבל לא יכול להיות שמשקיעים תשעים מיליון שקלים בדרמה שזה תחום אחד של תרבות ובדוקומנטרי שזה נספח חשוב מאוד של חדשות ואקטואליה ואזרחות וכולי, ולא משקיעים במוזיקה שאני לא צריך לשלוח אתכם לארצות הברית כדי לראות תכניות מוזיקה והפקות מוזיקה.

<קריאה: הן נחשבות סוגה עילית.

<יורם בן דוד: הסיבה שאנחנו עומדים על כך שזה יהיה בסוגה עילית היא הסיבה שמניתי כרגע.

גלעד ארדן: זה דיון מוגבל ויש כאן המון אנשים.

גלעד ארדן: אי אפשר לחזור ארבע פעמים על הדברים.

קארין אלהרר: דיברנו על זה.

<יורם בן דוד: אנשים כאן אומרים דברים שלכאורה נשמעים הזויים.

<יורם בן דוד: אני רוצה לדייק.

קארין אלהרר: הדברים נשמעו.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: סעיף 69.

קארין אלהרר: לפני כן אני רוצה להתייחס לאחת ההערות שהיו של יובל לעניין אישור שר האוצר.

קארין אלהרר: ההערה שלך לגבי סעיף 12(6).

קארין אלהרר: אני חושבת שההערה ראויה ואני הייתי מבקשת, אדוני השר, להוציא את אישור השרים.

קארין אלהרר: אני חושבת שיש מועצה שצריכה לאשר את התקציבים וזה תפקידה.

קארין אלהרר: בכל מקרה, יש את סעיף 29 לחוק יסודות התקציב.

קארין אלהרר: זה לא מקום שצריך להיכנס בחקיקה.

קארין אלהרר: לשיקול דעתך.

גלעד ארדן: אני אמרתי לך עת פנית אלי שגם משרד האוצר הביע את הסכמתו וגם אני.

גלעד ארדן: אנחנו בעצם נמחק מהחוק ונוריד את כל עניין האישור התקציבי על ידי השרים.

גלעד ארדן: מבחינתי – אלא אם כן עופר יסביר לי לפני שנצביע מה הצורך בזה – מוכן למחוק מהחוק את הנושא הזה.

גלעד ארדן: אם תרשי לי גברתי, עוד הערה קצרה אינפורמטיבית כי נאמרו כאן דברים מאוד קשים ומעליבים על ההשקעה בערוץ בערבית שאני דוחה את כולם ולא מקבל אותם.

עיסאווי פריג': בערבית יש פתגם שאומר שאם אתה מזמין מישהו לארוחה, אז לפחות תן לו להיות שבע.

עיסאווי פריג': אם החלטת ללכת על זה, אז תן ערוץ שיהיה ראוי לאוכלוסייה הערבית במדינה.

גלעד ארדן: אני מזכיר עוד פעם שנכון לכרגע אין שום מחויבות מינימלית לרשות השידור בחוק הקיים להשקיע סכום מסוים בשידורים בערבית, מה שכרגע קורה בערוץ 33, וציינו כאן – ואני מסכים עם כל מילה – שעם כל אהבתי לעמוד האש ולתכנים נוספים, זה כנראה לא התכנים המתאימים ביותר קודם כל לשים בערוץ שאתה רוצה לשתף את החברה הערבית ולתת לה תחושה שהיא חלק מהמדינה הזאת.

גלעד ארדן: אנחנו בעצם הכנסנו מחויבות של לפחות עשרים מיליון ובהמשך שלושים מיליון, כאשר המחויבות הזאת היא לפחות והיא - ואני מדגיש, זה דבר מאוד משמעותי כמו בערוץ הילדים – איננה כוללת את העלויות הפנימיות של כל מה שקשור בהעסקת עובדים וכולי.

גלעד ארדן: זה אך ורק תכנים מקוריים בשפה הערבית שיצאו החוצה למפיקים חיצוניים.

גלעד ארדן: במקביל, עת היה כאן כל הלעג והקלס לסכום הזה, ביקשתי במקביל ממועצת הכבלים והלוויין להגיד לי מה המחויבות של ערוץ האלה - הערוץ הייעודי שגם ממומן מפרסומות בשפה הערבית – להשקיע.

גלעד ארדן: זאת הרי מחויבות מכרזית שהם הציעו.

גלעד ארדן: המחויבות היא 11 מיליון שקלים בשנה, כולל - - -

עיסאווי פריג': זה מודל לכישלון.

גלעד ארדן: נכון ולכן כאן יש למעלה מפי שלוש מהתקציב.

גלעד ארדן: בוא תשמע כמה הוא השקיע בשנה האחרונה.

עיסאווי פריג': הוא מודל לכישלון.

גלעד ארדן: בשנה האחרונה ערוץ האלה השקיע ארבעה מיליון שקלים, ערוץ שיכול גם למכור פרסומות.

גלעד ארדן: אנחנו מדברים על עשרים מיליון שקלים לא כולל המשכורות של עובדי תאגיד השידור הציבורי אלא עשרים מיליון שקלים נטו לתכנים.

גלעד ארדן: אני מציע לא לזלזל עד כדי כך ולהגיד שעדיף בכלל בלי.

גלעד ארדן: אני בכל מקרה, גם אם תגידו שעדיף בלי, לא אוותר על הערוץ הזה.

עיסאווי פריג': קח את הערוץ הערבי בלי פרסומות כי אין פרסומות בערבית ופתח אותו לפרסומות.

גלעד ארדן: אז בוודאות אני מחסל את האלה.

עיסאווי פריג': האלה מחוסל.

עיסאווי פריג': הוא בדרך לסגירה.

גלעד ארדן: ומי אשם?

גלעד ארדן: מה זה אומר שהאלה לא מצליח למכור פרסומות?

עיסאווי פריג': הוא נכשל.

גלעד ארדן: בוא נחשוב רגע מה זה אומר.

גלעד ארדן: זה אומר שיש בעיה בשנים הראשונות לממן על בסיס פרסומות שידורים בערבית, עד שיהיה אמון באחוז הצפייה.

עיסאווי פריג': לא השקיעו.

עיסאווי פריג': המדינה צריכה להחזיר את האמון ולהביא את הפרסומות.

גלעד ארדן: אנחנו גם אשמים שהם לא השקיעו?

קארין אלהרר: עורכת דין ברוק, סעיף 69.

<חגית ברוק: 69.

<חגית ברוק: זכויות קניין רוחני בהפקות מקומיות קנויות על אף האמור בכל דין, בהתקשרות לרכישת הפקות מקומיות קנויות לא תהיה לתאגיד השידור הציבורי יותר ממחצית מהבעלות בזכויות הקניין הרוחני המגולמות בהפקות אלה.

<חגית ברוק: השר, בהסכמת שר המשפטים, יקבע הוראות לעניין תקופת בלעדיות שבמהלכה, על אף הוראות סעיף קטן (א), יהיה רשאי רק תגיד השידור הציבורי לעשות פעולות בהפקות מקומיות קנויות, לרבות פעולות כאמור בסעיף 11 לחוק זכות יוצרים ובפרק ב' לחוק זכויות מבצעים ומשדרים, וכן הוראות שעניינן העברת זכויות הקניין הרוחני בהפקות מקומיות קנויות או מתן רישיון לגביהן.

<חגית ברוק: בסעיף זה - "זכויות קניין רוחני" – לרבות זכות יוצרים לפי חוק זכות יוצרים, וזכויות מבצעים ומשדרים לפי חוק זכויות מבצעים ומשדרים.

<חגית ברוק: "חוק זכות יוצרים" – חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007.

<חגית ברוק: "חוק זכויות מבצעים ומשדרים" –חוק זכויות מבצעים ומשדרים, התשמ"ד-1984.

<דנה נויפלד: אני קודם אסביר את העיקרון ואז נרד לפרטים.

<דנה נויפלד: הסעיף הזה הוא בעקבות המלצה של ועדת לנדס ליצור מודל שהוא מודל הוגן כלפי היוצרים ביחסים שלהם, בינם לבין תאגיד השידור הציבורי, כך שלמעשה יש כאן שותפות בין היוצרים לבין מי שממנו רוכשים את ההפקה לבין תאגיד השידור.

<דנה נויפלד: זה לא המצב היום.

<דנה נויפלד: זה סעיף שהוא סעיף מאוד משמעותי ליוצרים כיוון שהוא משמר את זכותם השווה ליהנות מהערך של היצירה שהם יצרו.

<דנה נויפלד: מה שכן, זה לא כתוב כאן אבל זה בהחלט את ועדת לנדס בכך שתהיה זכות ראשונית לתקופת בלעדיות לשידור של תאגיד השידור הציבורי כמי שמימן ורכש את ההפקה, תהיה לו תקופה של בלעדיות ראשונה לשידור ואחרי כן ניתן יהיה לשדר את התכנית גם בפלטפורמות אחרות מלבד תאגיד השידור הציבורי.

<אתי בנדלר: זה ייקבע בתקנות.

<דנה נויפלד: זה ייקבע בהוראות.

נחמן שי: כיום הבעלות של הרשות היא מלאה על הכול.

<דנה נויפלד: כן.

<דנה נויפלד: הסעיף מוסיף ברירת מחדל.

<דנה נויפלד: יש סעיף שאומר שזה יהיה בבעלות רשות השידור אלא אם כן נקבע אחרת.

<דנה נויפלד: כלומר, ברירת המחדל היא שזה קודם כל לרשות השידור.

<דנה נויפלד: יש תכניות שכן נקבע לגביהם.

<חנה מצקביץ: הזכויות שוות לגבי הכול.

<דנה נויפלד: נכון.

<דנה נויפלד: זאת נקודה אחרת.

<דנה נויפלד: בואו נדבר על ההסדר הבסיסי.

<דנה נויפלד: ההסדר הבסיסי הוא מודל של שותפות.

<דנה נויפלד: היוצרים של היצירה ביחד עם תאגיד השידור הציבורי שותפים באופן שווה ביצירה שהופקה ונרכשה.

<דנה נויפלד: זה משקף איזון אחר מכפי שקיים היום ביחס לרוב ההפקות המקומיות הקנויות.

איתן כבל: האם זה אומר שעקב או בגלל – כל אחד יבחר לו את הטרמינולוגיה בה הוא רוצה – שזה סוג של שותפות ולרשות המזמינה יש גם את היכולת להתערב בתכנים?

<אתי בנדלר: ממש לא קשור.

איתן כבל: אני לא יודע.

איתן כבל: עצם העובדה שאני שותף אתך, אני גם יודע להגיד לך זה כן וזה לא.

איתן כבל: אני אומר את זה רק לשם הזהירות, כדי לוודא.

<דנה נויפלד: יש שאלה וזה נכון לגבי כל מזמין של עבודה באשר היא.

<דנה נויפלד: זאת עבודה מיוחדת של שידור.

<דנה נויפלד: ההפקה הזאת היא הפקה מקומית קנויה והיא נקנית מידי גורם חיצוני.

<דנה נויפלד: צריך לזכור שעדיין ההפקה הזאת הולכת להיות משודרת בערוץ שידור ציבורי וגם לה יש שיקול דעת איזה שידור היא מזמינה, מה היא קונה, ממי היא קונה את זה, בהתאם לכלים שקבועים כאן בחוק לאורך כל מיני סעיפים.

איתן כבל: זה ברור לי.

איתן כבל: כשאתה הולך לקנות סדרה או משהו, אתה יודע מה אתה מזמין ואז אתה עושה מכרז, אבל יש את השלב אחרי שנקבעו הכללים, יש את ההסכמות.

איתן כבל: כאן עלינו מדרגה במערכת היחסים.

איתן כבל: מערכת היחסים אמורה לחזק מצד אחד את המפיקים, אבל מצד שני עלול להיווצר הפעם מצב שבו דווקא בגלל זה, תוך כדי תנועה, אחרי שהגיעו להסכמות, אני אומר שאני שותף ולכן מותר לי להגיד שהשחקן ההוא לא יהיה, שהסצנה הזאת תרד וכבר היו דברים מעולם.

איתן כבל: היה עכשיו מקרה, נדמה לי, ברשות השידור.

<דנה נויפלד: הסעיף הזה עוסק בפן אחד בלבד.

<דנה נויפלד: אני לא אומרת שיש עוד הרבה פנים של נושאים שאפשר לדון בהם.

גלעד ארדן: היום יש להם מאה אחוזים לרשות השידור.

<דנה נויפלד: הסעיף הזה מדבר על זכויות ועל קניין רוחני.

גלעד ארדן: ועל הפקת הרווחים.

<דנה נויפלד: נכון.

<דנה נויפלד: אתה מדבר על ממד אחר.

עיסאווי פריג': מה המודל בעולם?

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע על המודל בעולם.

<אתי בנדלר: זה לא קשור לעניין.

גלעד ארדן: זה לא קשור לסעיף הזה.

<אתי בנדלר: נכון.

<אתי בנדלר: זה לא קשור לסעיף הזה.

<דנה נויפלד: חבר הכנסת כבל, חשוב לי להגיד כי אחר כך ישתמשו בזה לפרשנות של הסעיף.

<דנה נויפלד: הסעיף הזה לא דן בכל בסוגיה עליה אתה מדבר.

<דנה נויפלד: הוא דן בסוגיה ספציפית של חלוקת הזכויות והחלוקה של הקניין הרוחני ומי יכול ליהנות מהיצירה.

<דנה נויפלד: על זה מדובר בסעיף הזה.

<יובל גנור: בעיני, ואני מדבר בשם העיתונאים בתל אביב, יש כאן התערבות יוצאת דופן וקיצונית בשוק החופשי, ביחסים בין יוצר לבין מזמין.

<יובל גנור: רשות השידור או הרשות החדשה רוכשת יצירה, משלמת עבור הפקתה את מלוא המחיר וזאת יכולה להיות יצירת דרמה ומשהו שעולה הרבה כסף, ובסוף התהליך היא לא יכולה לקבל אלא מחצית מזכויות השידור או מהבעלות בקניין הרוחני.

<יובל גנור: זאת אומרת, גם הזכות לשדר, גם הזכות להפיץ את זה בכל מיני דרכים אחרות, היא רק מחצית מהזכויות.

<יובל גנור: אני לא יודע אם יש בכלל הסדר דומה בקשת, ברשת ובערוצים אחרים.

<קריאה: בוודאי שיש.

<קריאה: כך זה עובד בכל העולם.

גלעד ארדן: במקום לפתוח את זה לדיון אין סופי של עוד אינטרסים מסחריים, אני מבקש להתייחס.

גלעד ארדן: אין התייחסות דומה בשידור המסחרי ויש טענות משני הצדדים שבאו קודם כל מצד המפיקים על נישול של זכויותיהם, זכויות המסחור וזכויות בכלל, שנובע מיחסי שוק בלתי שוויוניים, מכך שיש מעט מאוד גופים משדרים ויש הרבה יצרני תוכן אפשריים וכוח המיקוח שלהם הוא חלש מאוד.

גלעד ארדן: כיוון שמדובר בסוג של בקשה להתערב בשוק החופשי, אני הקמתי לאחרונה ועדה שיש בה נציגים מתחום ההגבלים העסקיים, משרד המשפטים כמי שאחראי על התחום.

נחמן שי: ועדת אייל?

גלעד ארדן: ועדת אייל.

גלעד ארדן: נכון.

גלעד ארדן: הוועדה אמורה להמליץ ולבחון גם את המצב בעולם והאם יש הצדקה להתערבות בחקיקה באותם יחסים מסחריים.

גלעד ארדן: הוועדה הזאת יושבת על המדוכה והיא צריכה לסיים בעוד לדעתי שלושה חודשים את עבודתה.

גלעד ארדן: במקביל, ועדת לנדס דנה וכיוון שהיא חשבה – לאחר ששמעה את כל הצדדים – שתאגיד השידור הציבורי שממומן לא על ידי אנשים פרטיים אלא בסופו של דבר הוא ממומן על ידי הציבור, צריך לשמש איזושהי דוגמה ומופת בעניין הזה ולעודד את היוצרים הישראליים להמשיך וליצור.

גלעד ארדן: לכן קבענו כאן איזשהו רף חדש שאנחנו מקווים שגם השידורים המסחריים יתכווננו אליו.

גלעד ארדן: אני לא אומר שזה מה שנחייב אותם בחקיקה, כי בשביל להתערב להם בזכות הקניין הפרטית, צריך הצדקה אולי בסדר גודל אחר אבל כאן ועדת לנדס שישבו בה אנשי מקצוע מהתחום חשבה שזה האיזון הנכון לעשות בין המדינה שמיוצגת כאן באמצעות תאגיד שידור ציבורי שממומן על ידי הציבור לבין שוק התוכן והיצירה הישראלי.

גלעד ארדן: האם זה אומר שעכשיו נקבל על זה מחיאות כפיים והם יורידו את האמירות האחרות שלהם?

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: אנחנו כנראה לא נזכה לזה.

גלעד ארדן: עדיין הם יהיו לא מרוצים מהנושאים האחרים אבל כך הם פני הדברים.

גלעד ארדן: אני מציע לחברי הכנסת לזכור את האיזון הכולל של ההסתכלות גם כאשר מדברים על כך שאין מספיק לסוגה עילית ואין מספיק לפה ואין מספיק לשם ועושים השוואות לכמה מושקע בשידור המסחרי.

גלעד ארדן: הנה דוגמה נוספת למה ההשוואה היא לא תמיד רלוונטית כי כאן כאשר מדובר על הפקות חיצוניות, לפחות חצי מהזכויות, כולל זכויות המסחור, יישארו בידי המפיק החיצוני וזה יתורגם להכנסות ואילו בשידור המסחרי זה לא כך.

נחמן שי: אולי זה כן יהיה אחרי שהוועדה תציע.

גלעד ארדן: אולי אבל אני לא יכול להתחייב על זה.

גלעד ארדן: אני אפילו לא יכול להתחייב כמה ערוצים מסחריים יהיו בישראל.

נחמן שי: למה אתה צריך לעשות את זה, לקבוע הוראות לעניין תקופת הבלעדיות?

נחמן שי: זה חוזר אליך?

נחמן שי: המועצה לא יכולה לעשות את זה?

נחמן שי: אתה כותב כאן, השר בהסכמת שר המשפטים יקבע הוראות לעניין תקופת הבלעדיות וכן הלאה.

נחמן שי: אתה רוצה להתעסק עם הדברים האלה?

נחמן שי: לא טוב שתיתן את זה למועצה אולי?

גלעד ארדן: דנה, למה אני ושר המשפטים צריכים להתעסק בתקופת הבלעדיות?

עיסאווי פריג': לא אתה, שר התקשורת.

גלעד ארדן: בינתיים אני שר התקשורת, לשמחתכם.

גלעד ארדן: לא נראה לי שזה עומד להשתנות בקרוב.

<דנה נויפלד: אפשר לקבוע בחוק.

גלעד ארדן: הוא מציע שהמועצה תקבע.

<דנה נויפלד: ההוראות כאן גוברות על חוק זכויות יוצרים.

<דנה נויפלד: לכן רצינו שזה יהיה בתקנות.

גלעד ארדן: נבדוק את זה ונחזור עם עמדה.

גלעד ארדן: אין לי תשוקה בעניין הזה לקבוע תקופות בלעדיות.

נחמן שי: אם זה לא חיוני, זה סתם.

<דנה נויפלד: זה משפיע על זכויות יוצרים.

<דנה נויפלד: זאת הייתה הסיבה.

<מרדכי שרפסקי: אנחנו מטעם יס.

<מרדכי שרפסקי: השר התייחס לוועדת אייל.

<מרדכי שרפסקי: ועדת אייל באמת הולכת לעסוק בנושא הזה של חלוקת הזכויות ואנחנו חושבים שאולי בכל זאת כן ראוי להמתין עם ההחלטה על החלוקה של חמישים-חמישים.

<מרדכי שרפסקי: זאת בכל זאת ועדה מקצועית שאמורה לבחון את הדברים לעומק ולמרות שזה מתייחס לשידור הציבורי, סביר להניח שהיא תבחן את זה באופן רחב יותר.

<דנה נויפלד: יש מאפיינים מיוחדים לשוק הפרטי של התקשרויות עם חברות פרטיות שהם שיקולים ואינטרסים שיכול שיהיה להם איזון אחר כאשר מדובר במשדר ציבורי.

<דנה נויפלד: לכן אין מניעה להחליט לגבי ההפקות האלה.

<דנה נויפלד: זאת החלטה ערכית שהיא לא ברורה ומובנת מאליה אבל יש בה משום הצהרה של מודל של הוגנות שאפשר לחוקק אותו גם כאן, גם מבלי להמתין למסקנות ועדת אייל.

<מרדכי שרפסקי: בגלל שזה סוג של מודל של הוגנות, גם לפי דברי ההסבר הוא אמור להקרין על שאר השוק, יכול להיות שוועדת אייל תגיע לאיזה שהן מסקנות שיכול להיות שישנו גם את ההחלטה כאן.

קארין אלהרר: אני נאלצת לסיים את הדיון.

קארין אלהרר: בעוד מספר דקות תינתן החלטה של יושב ראש הכנסת אם יתחדש הדיון בהמשך היום.

קארין אלהרר: אנחנו נוציא את ההודעה לחברי הכנסת החברים בוועדה.

קארין אלהרר: אני מציעה למוזמנים, מי שרוצה, להישאר ולהמתין מספר דקות עד שתצא הודעה מסודרת לגבי המשך הדיון.

קארין אלהרר: הישיבה כרגע נעולה.