ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 247, 2014-07-22 10:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, אנחנו פותחים את הדיון.

עמרם מצנע: הדיון הוא דיון מהיר שהוגש על-ידי חבר הכנסת מוחמד ברכה ומסעוד גנאים בנושא: עיריית לוד מנצלת לרעה את חוזר מנכ"ל משרד החינוך ונוקטת מדיניות שיש בה הפליה חמורה על רקע דתי.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני מתנצל בשמו של חבר הכנסת מוחמד ברכה, שבגלל אירועי הלילה בנצרת מתעכב בנצרת.

דב חנין: אני מקווה שהכול יעבור שם בשקט ובשלום בסופו של דבר.

דב חנין: הוא ביקש ממני לייצג אותו ברמה הפורמלית בדיון הזה, אבל הבקשה שלי היא שמי שיציג את פרטי העניין זו מזכירת הסיעה שלנו, גברת מהא אלנקיב, שהיא גם חברת מועצת העיר בלוד ומכירה את הדברים הרבה יותר לפרטיהם, ואז נוכל לחסוך זמן ולמקד את הדיון בצורה יותר יעילה.

עמרם מצנע: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה.

<מהא אלנקיב: שלום.

<מהא אלנקיב: לומדים כ-600 תלמידים ערבים מלוד לומדים ברמלה.

<מהא אלנקיב: נכון שבבקשה לדיון היה כתוב 400, אבל הבאנו פרטים מעודכנים, שזה 600 תלמידים שלומדים ברמלה.

<מהא אלנקיב: עיריית לוד לא מעבירה את אגרת החוץ על התלמידים האלו כבר מ-2012.

עמרם מצנע: עיריית לוד לא מעבירה לרמלה.

<מהא אלנקיב: לעיריית רמלה, בטיעון שלפי חוזר מנכ"ל היא לא חייבת להעביר, למרות שעיריית לוד מודה שבתי-הספר הנוצריים הם מסגרת שלא קיימת בלוד ועל כן היא צריכה להעביר.

<מהא אלנקיב: אבל מה, עיריית לוד מתעקשת שהיא רוצה להעביר רק עבור התלמידים הנוצרים שלומדים באותם בתי-ספר.

<מהא אלנקיב: זאת אומרת, אותו ילד מוסלמי, שלומד באותו בית-ספר, באותה כיתה עם הילד הנוצרי – היא לא תעביר לו.

<מהא אלנקיב: האפליה הזאת לא קיימת בחוזר מנכ"ל.

עמרם מצנע: רגע רגע, רשות מקומית מחויבת לשלוח ילדים לרשות אחרת אם ברשות המקומית אין תשובה, אין מוסד מתאים.

<מהא אלנקיב: על זה אנחנו מסכימים, גם אנחנו וגם העירייה.

עמרם מצנע: אני רוצה להבהיר.

עמרם מצנע: אני מניח שמה שעיריית לוד טוענת שלתלמידים המוסלמים, יש להם מוסדות חינוך בלוד.

<מהא אלנקיב: מה שקיים זה החינוך הממלכתי, והחינוך הממלכתי הוא לכולם – גם לנוצרים, גם למוסלמים.

עמרם מצנע: כן, אבל אם תלמיד נוצרי רוצה ללמוד בבית-ספר נוצרי – בתי-הספר שאליהם הולכים הילדים הנוצרים מלוד לרמלה הם בתי-ספר נוצרים?

<מהא אלנקיב: חלקם בתי-ספר נוצריים, אבל יש גם תלמידים שלומדים אפילו בבתי-ספר ממלכתיים ברמלה, שזו סוגיה אחרת שאדון עליה עוד מעט.

<מהא אלנקיב: אבל אנחנו דנים כרגע רק בבתי-הספר הנוצרים.

<מהא אלנקיב: ארחיב את זה.

עמרם מצנע: אז תענו לי על השאלה.

עמרם מצנע: זה דבר שנראה לי לגיטימי, יכול להיות שיש לו מניעים לא ראויים, אבל נראה לי לגיטימי שיגיד ראש עיריית לוד: לילדים נוצרים אין בית-ספר נוצרי בלוד ולכן אני מאשר, ואני גם משלם את האגרה.

עמרם מצנע: לתלמידים מוסלמים יש תשובה בלוד, אנא תלמדו בלוד.

<מהא אלנקיב: חוזר המנכ"ל מתייחס למסגרת – האם המסגרת קיימת או לא קיימת.

<מהא אלנקיב: לא מתייחסים לדת.

עמרם מצנע: מסגרת מתאימה.

<מהא אלנקיב: אם אני מוסלמית ואני רוצה שהבן שלי יקבל חינוך נוצרי – כמו שאתה חילוני, וגם זה קורה בלוד, ואתה בוחר שהבן שלך יקבל חינוך חרדי, ולא בודקים בציציות של אותו ילד או של אותו הורה האם הוא מספיק חרדי או לא חרדי.

<מהא אלנקיב: פשוט מממנים את זה.

<יוסף חיים הרוש: אבל זה במסגרת עירונית.

<מהא אלנקיב: סליחה, אני אמשיך ותעלה את הטיעונים אחר כך.

<מהא אלנקיב: זה מה שקורה – עיריית לוד כן מממנת חינוך חרדי ומממנת הסעות.

<מהא אלנקיב: את זה היא גם לא עושה לילדים ערבים, הסעות לרמלה עבור החינוך הנוצרי.

<מהא אלנקיב: הטיעון השני שלנו, וזה לא הועלה בהצעה, הוא שלמרות שעיריית לוד מזמינה את התלמידים וההורים הערבים שירשמו את הילדים שלהם בלוד, היא פשוט לא מאפשרת, אין מקום.

<מהא אלנקיב: למשל, בית-ספר "אלראשדייה", יש 730 תלמידים שלומדים בקרוונים, לומדים בתוך המקלטים.

<מהא אלנקיב: תתאר לך, במצב הביטחוני שאנחנו חיים בו עכשיו, שהתלמידים צריכים ללמוד ופשוט אין מקום.

<יוסף חיים הרוש: אני מבקש, זה לא הנושא.

עמרם מצנע: תסלח לי, אני מחליט מה הנושא.

<מהא אלנקיב: אין מקום בבתי-הספר ל-600 התלמידים האלה ללמוד בלוד.

<מהא אלנקיב: תדע לך שזה גם לא הנתון הנכון, שחלק מההורים החליפו כתובת – הם גרים בלוד והחליפו כתובת לרמלה כדי שלא ישלמו אגרת חוץ.

<מהא אלנקיב: זאת אומרת, הנתון הנכון הוא אפילו יותר גבוה מ-600 תלמידים, ואין מקום לעיריית לוד לספוג את זה.

<מהא אלנקיב: חבר הכנסת דב חנין יצא כרגע, הוא היה בביקור ב"אלראשדייה" בבתי-הספר ויודע מה המצב.

<מהא אלנקיב: אני מבקשת שהוועדה תארגן ביקור בבתי-הספר, ותראה האם עיריית לוד עומדת בכל הקריטריונים של חוזר מנכ"ל ועל כן יש לה את הזכות להיתלות בסעיף הזה.

עמרם מצנע: הילדים זה גם מהחינוך היסודי או רק מהתיכון?

<מהא אלנקיב: גם מהיסודי, גם מהתיכון.

<מהא אלנקיב: אנחנו מדברים על כיתות מפוצצות - בתיכון יש כיתות של 50 תלמידים בכיתה, זה פשוט לא עונה על שום קריטריון של חוזר מנכ"ל, בשום תקן.

<מהא אלנקיב: זה טיעון אחר; אמרתי שאני מחלקת את זה לשני טיעונים – הטיעון שמבחינת בתי-הספר הנוצריים אין עילה לעירייה לבדוק בציציות של התלמידים.

<מהא אלנקיב: אפילו לתלמידים הנוצרים לא העבירו את הכסף, יש לנו את האישור על זה.

עמרם מצנע: בסדר, זו סוגיה אחרת.

<מהא אלנקיב: אבל גם זה שהורה מחליט שהוא רוצה לתת לילד שלו חינוך נוצרי – לפי חוזר מנכ"ל זו אפליה על רקע דתי.

עמרם מצנע: כן, אבל אני מוכרח להטיל ספק בזה ששולחים את הילדים כי רוצים חינוך נוצרי.

עמרם מצנע: אני מניח שבית-הספר שם יותר טוב ולכן רוצים ללכת אליו.

עמרם מצנע: זה נראה לי לא הגיוני.

<פאתן חסנין: מסורתי.

עמרם מצנע: מסורתי נוצרי.

<פאתן חסנין: מסורתי נוצרי, כן.

<מהא אלנקיב: אתה יכול לראות שאפילו בבתי-הספר הממלכתיים ברמלה יש תלמידים מלוד, שזה לא רק שמחפשים חינוך פרטי יוקרתי.

עמרם מצנע: לא יוקרתי.

עמרם מצנע: אני מבין שבתי-הספר ברמלה יותר טובים מבתי-הספר בלוד בעיקרון, ולכן אני מניח שההורים שולחים.

עמרם מצנע: השאלה היא אם הרשות צריכה להשתתף בזה או לא.

<מהא אלנקיב: בבית-ספר "אל-עומרייה" ברמלה, שהוא בית-ספר ממלכתי ולא בית-ספר פרטי, יש 71 תלמידים מלוד.

<מהא אלנקיב: אלה בתי-ספר יסודיים ממלכתיים.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: קודם כול, תדעי לך שבית-ספר יסודי לא רשאי לקבל תלמידים מרשות אחרת בלי הסכמת הרשות, ללא קשר לכסף.

עמרם מצנע: לא רשאי.

עמרם מצנע: אני מבין, כולנו יודעים את מצבה של לוד ומצבה של רמלה, ואני מניח שהנטייה היא ללכת לשם בגלל שבתי-הספר יותר טובים, ואת זה גם סביר שראש עיריית לוד ינסה למנוע.

<מהא אלנקיב: נכון, אבל אנחנו - - -

עמרם מצנע: המניעה הכי טובה היא, כמובן, להעלות את הרמה ואת ההישגים ואת התנאים הפיזיים של בתי-הספר בלוד.

עמרם מצנע: אם זה היה קורה אני מניח שלא היו הולכים לרמלה, פה נמצאת השאלה.

<מהא אלנקיב: דבר ראשון זה התנאים הפיזיים, כי התנאים הפיזיים דומים קצת לבית-סוהר, צפיפות של בית-סוהר.

<מהא אלנקיב: אף הורה לא רוצה את זה.

עמרם מצנע: בסדר.

עמרם מצנע: בואו נשמע - - -

דב חנין: אם אפשר, להשלים בכמה משפטים קצרים.

דב חנין: כמו שאדוני אומר, הרקע לדברים האלה הוא מצוקה מאוד גדולה של החינוך במגזר הערבי בעיר לוד.

<יוסף חיים הרוש: אני חולק עליו.

דב חנין: אתה חולק עלי, זה בסדר גמור.

דב חנין: הכנסת זו פורום דמוקרטי, הוא מבוסס על רעיון המחלוקת.

דב חנין: וזו מחלוקת לשם שמיים, אני מקווה.

דב חנין: ביקרתי בלוד כמה וכמה פעמים, ואני בקשר עם ועד ההורים בתי-הספר הערבים.

דב חנין: יש שם מצוקה קשה.

דב חנין: אדוני, אני מניח, מייצג את העירייה.

דב חנין: אני גם לא בא אליכם בטענה, אפרופו העירייה החדשה, כי אני לא אומר שאתם התחלתם את זה.

דב חנין: זו מצוקה ארוכת שנים שצריך לטפל בה באופן מאוד מאוד יסודי וארוך טווח, וגם נעשים דברים.

דב חנין: אני לא אומר שלא קורה שום דבר, נעשים דברים ואני מברך על כל דבר שנעשה.

דב חנין: אבל כל עוד לא הגענו למצב שציבור התלמידים הערבים בלוד מרגיש שהוא מקבל פתרונות סבירים בתחום החינוך – ואנחנו לא במצב הזה לצערי, ואני בטוח שגם לצערכם – אז אנשים באופן טבעי אומרים: אני רוצה לילדים שלי את הדבר היותר טוב.

דב חנין: בטווח הארוך אני שותף לדעתו של יושב-ראש הוועדה – שתלמידי לוד ילמדו בלוד ותלמידי רמלה ילמדו ברמלה, כל אחד במקומו ובלי הסעות.

דב חנין: כי טוב, הכי בריא.

דב חנין: כרגע אנחנו לא במצב הזה, וכל עוד אנחנו לא במצב הזה אני חושב שאנחנו חייבים להסתכל במציאות כמו שהיא, וכשהמציאות היא כמו שהיא אני חושב שצריך לתת מענה לתלמידים, שהם תלמידים שלכם, מלוד, ולדרוש ממשרד החינוך שישלם, אם עיריית לו לא יכולה לשאת בעלויות.

דב חנין: הרי לא אתם יצרתם לבד את כל המצוקות – יש משרד חינוך, יש מדינה, יש הזנחה רבת שנים.

דב חנין: לדרוש ממשרד החינוך שיממנו את ההפרשים כדי שעיריית לוד תוכל לספק - בינתיים, עד שנגיע למצב הזה שנותן סטנדרט טוב לתלמידים הערבים והיהודים בלוד - את הפתרון זמני.

דב חנין: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, תציג את עצמך.

<יוסף חיים הרוש: אני סגן ראש העיר ומחזיק תיק החינוך בעירייה.

<יוסף חיים הרוש: נבחרנו באוקטובר, ואנחנו בתפקיד מאוקטובר בשנה שעברה.

<יוסף חיים הרוש: אני רוצה לחלק את התשובה שלי לשני חלקים.

<יוסף חיים הרוש: חלק ראשון, שלא רציתי להיכנס אליו אבל מאחר שהם נכנסו אני חייב להגיב על זה - אין לנו כיתות של 50 ילדים, לא קיים דבר כזה.

<יוסף חיים הרוש: מי כמוך יודע, היית ראש עיר - - -

<פאתן חסנין: 42 כן.

<יוסף חיים הרוש: אבל 50 לא.

עמרם מצנע: גם 42 - - -

<כוכבה ברק: - - - אחר כך למה אתם מדברים כי זה אחראיות של משרד החינוך.

<יוסף חיים הרוש: אז אין לנו כיתות של 50.

<יוסף חיים הרוש: מה שעיריית לוד משקיעה במגזר הערבי, אין לו אח ורע במדינת ישראל.

<יוסף חיים הרוש: אני אשמח מאוד שתגיע לסיור בלוד כי עדיף להראות במראה עיניים מאשר לפרט במילים שמה שאמרו כאן לא נכון.

דב חנין: זה בכל מקרה רעיון טוב.

<יוסף חיים הרוש: נשמח מאוד שתבואו, נראה לכם שההשקעה שלנו בבתי-הספר במגזר הערבי היא חסרת תקדים, בטח ובטח מאז שנכנסנו לתפקיד.

<יוסף חיים הרוש: אני בכבודי ובעצמי מאוד מעריך את מהא אלנקיב והצעתי לה לבוא לסיור ולהראות לה.

<יוסף חיים הרוש: היא בחרה שלא לבוא לסיור הזה.

<מהא אלנקיב: מתי הצעת לי?

<יוסף חיים הרוש: לפני שלושה חודשים, ובוועדת החינוך הראשונה שהיינו יחד, לפני ארבעה חודשים, אמרתי לך שאעשה לך סיבוב ואראה לך את כל המסגרות.

<יוסף חיים הרוש: גם אמרתי לך: בואי אראה לך מה אנחנו הולכים להשקיע במגזר הערבי.

<יוסף חיים הרוש: את בחרת לשלוח מכתבים ולהגיד דברים בלי לבדוק.

<יוסף חיים הרוש: זו זכותך, אני מעריך את זה מאוד.

<מהא אלנקיב: לא לא, ההורים בחרו.

<יוסף חיים הרוש: אני רוצה לציין שיש לנו בית-ספר שזכה לא מזמן בפרס החינוך הארצי, בית-ספר יסודי במגזר הערבי – "נווה שלום".

<יוסף חיים הרוש: בית-ספר יסודי במגזר הערבי שזכה בפרס החינוך הארצי, אני חושב שמשקיעים בו די טוב.

עמרם מצנע: איך אתה מסביר ש-600 ילדים - - -

<יוסף חיים הרוש: אענה לך.

<יוסף חיים הרוש: עיריית לוד, ואשמח להראות לכם בסיור, אנחנו משקיעים בהשלמה בבינוי בבתי-ספר יסודיים ובתיכונים.

<יוסף חיים הרוש: יש לנו את שני התיכונים הכי גדולים בארץ.

<יוסף חיים הרוש: יש לנו אחד שכל מדינת ישראל מגיעה אליו, שהשקענו בו הון תועפות, 34 מיליון שקל.

<יוסף חיים הרוש: לא היה דבר כזה במדינת ישראל שבנו בית-ספר תיכון, את כל השלבים שלו בבת אחת.

<קריאה: איזה תיכון?

<יוסף חיים הרוש: בית-ספר "אורט", בית-הספר להנדסה ומדעים ברכבת - - -

<חסן אבו עבייד: יש לכם תיכון של - - -

עמרם מצנע: רגע, אדוני.

עמרם מצנע: תן לו לדבר.

<יוסף חיים הרוש: שניה, תן לי לסיים.

עמרם מצנע: להתווכח יש לכם בלוד.

עמרם מצנע: תנו לשמוע.

<יוסף חיים הרוש: בלוד בין 1%–1.5% מסך כל התושבים הם מהעדה הנוצרית, כאשר 25%–27% מהאוכלוסייה הם ערבים מוסלמים.

<יוסף חיים הרוש: יש חמישה בתי-ספר תיכוניים, שלושה מהם עירוניים: "טומשין", "אורט" ומח"ט ערבי לילדי קצה; ויש לנו שני בתי-ספר פרטיים: בית-ספר "אלעולא" ו"סנט ג'ורג'".

<יוסף חיים הרוש: את "סנט ג'ורג" בנתה עמותה נוצרית כדי לתת מענה לאוכלוסייה הנוצרית, ו-95% מהתלמידים בו הם ילדים מוסלמים.

<יוסף חיים הרוש: השיטה שם כבר השתנתה והכול, מאחר שהם לא הצליחו להחזיק כמות קטנה מאוד של תלמידים בבית-הספר.

<יוסף חיים הרוש: באה העדה הנוצרית ואמרה: יש ברמלה יש שני בתי-ספר נוצריים שאנחנו רוצים לשלוח את הילדים לשם ויש לנו בעיה עם אגרת לימודי חוץ מול עיריית רמלה, ו זה בא לפתחנו.

<יוסף חיים הרוש: לפני זה עיריית לוד לא שילמה אגרת לימודי חוץ, לא לנוצרים ולא לאף אחד.

<יוסף חיים הרוש: ראינו שמדובר על בין 80 ל-100 ילדים, עשינו בדיקה כלכלית, בהנחה שנרצה לפתוח מסגרת חינוכית כזאת.

<יוסף חיים הרוש: גם אם המדינה תעמיד לנו בית-ספר בית-הספר יהיה כושל – אנחנו מדברים על כיתות שבמקרה הטוב, אם קרה נס המכבים, יהיו עשרה תלמידים לכיתה.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו לא חושבים שאנחנו יכולים לתת מענה ראוי.

<יוסף חיים הרוש: העדפנו לתת ל-80–100 ילדים האלה של האוכלוסייה הנוצרית הנקודתית הקטנה הזאת את האפשרות ללמוד בבתי-ספר נוצריים ברמלה ולממן את אגרת לימודי החוץ.

<יוסף חיים הרוש: לצערי הרב, בא לפתחנו המכתב של ההורים, שאני מאוד מבין לליבם.

<יוסף חיים הרוש: אני חושב שאם היו עושים סיור בבתי הספר שלנו היו רואים שיש לנו בתי-ספר מצוינים.

<יוסף חיים הרוש: הם החליטו שלא לעשות כך ולא לתת אמון במערכת העירונית, אולי באמת בגלל שהיתה פה עשר שנים ועדה קרואה.

<יוסף חיים הרוש: אני לא יודע מה הסיבה.

<יוסף חיים הרוש: עכשיו קיבלנו חוות דעת משפטית ממשרד החינוך שאומרת לנו: אם עיריית לוד רוצה להמשיך ולשלם אגרת לימודי חוץ לנוצרים המבקשים ללמוד בבתי-הספר הכנסייתיים ברמלה עליה לשלם גם למוסלמים המבקשים ללמוד בבתי-ספר אלה.

<יוסף חיים הרוש: זאת אומרת, מבחינתנו מה שקורה עכשיו, אם לא תעזרו לנו גזרתם את דינם של 87 תלמידים תושבי לוד.

עמרם מצנע: אפשר לראות את חוות הדעת של משרד החינוך?

<כוכבה ברק: סעיף 5 הוא הסעיף הרלוונטי.

<יוסף חיים הרוש: זו התשובה הסופית שקיבלנו מהם.

<יוסף חיים הרוש: לצערנו הרב, עכשיו מצב זה גוזר עלינו לקחת בין 80 ל-100 ילדים מהאוכלוסייה הנוצרית ולהגיד להם: אנחנו מצטערים, לא יכולים לעזור לכם.

<יוסף חיים הרוש: בית-ספר אנחנו בטח לא יכולים לפתוח, כי אף אחד לא יקח על עצמו - - -

עמרם מצנע: הילדים הנוצרים זה תיכון או גם יסודי?

<יוסף חיים הרוש: גם יסודי וגם תיכון.

<כוכבה ברק: הטענה היא על היסודי.

<יוסף חיים הרוש: אגיד יותר מזה, שהאוכלוסייה הנוצרית היא כן בעיר.

<יוסף חיים הרוש: לעומת זאת, לאוכלוסייה המוסלמית יש שישה בתי-ספר יסודיים.

<יוסף חיים הרוש: נשמח שתעשו בהם סיור, תראו את השינוי שיש בבתי-הספר האלה, תראו את השיפוצים שם, ואקח אתכם גם לבתי-הספר החילוניים והדתיים בעיר ואתם תראו את ההבדל המשמעותי ביותר בין בתי-הספר.

<יוסף חיים הרוש: יש גם השקעה גם בתכנים, לא רק במבנה ובחצר: בלוד יש יום לימודים ארוך, יש תגבור לימודי לכל בתי-הספר.

<יוסף חיים הרוש: באף בית-ספר בארץ לא משקיעים היום בשעות תגבור, הוראה והשקעה בתוכניות כמו שמשקיעים בבתי-הספר הערבים בלוד, ואנחנו רואים את זה בכל המובנים.

<יוסף חיים הרוש: אם תיכנסו ל"מדלן" תראו ש"מדלן" בלוד היום זה 48 וברמלה זה 39; אם תיכנסו למבחני המיצ"ב במגזר הערבי בלוד וברמלה תראו שיש שינוי משמעותי בבתי-הספר הערבים בגלל ההשקעה האדירה בחינוך, הן בטיפול נקודתי, הם במשאבים פרטיים והן בפילנתרופיה, ואנחנו לא מתביישים להגיד את זה על השולחן.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו עושים כל היום ככל שניתן שיצאו לנו אזרחים יותר טובים, גם לשירות אזרחי, גם לתושבים יותר טובים.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו משקיעים מאמצים אדירים בכל המסגרות האלה.

<יוסף חיים הרוש: לצערי הרב, ההחלטה שלכם אומרת מבחינתנו שאנחנו צריכים לקחת 80–100 תלמידי לוד נוצרים טובים, איכותיים, שהחליטו שהם רוצים ללמוד לפי העדה שלהם, שהם יצטרכו לשלם את זה מכיסם.

עמרם מצנע: אני מבין ממה שכתוב פה, בנוסף לחוות הדעת, שלגבי הילדים מהמשפחות הנוצריות אתם משלמים את האגרה.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו לא משלמים.

<יוסף חיים הרוש: הדבר היחיד שקרה, כשנכנסנו לתפקיד לקחנו על עצמנו לשלם את תשע"ד, שעדיין לא שילמנו.

<יוסף חיים הרוש: התקשרנו עם עיריית רמלה והודענו שאנחנו משלמים על 87 תלמידים.

עמרם מצנע: זאת אומרת, אתם משלמים.

עמרם מצנע: לעומת זאת, למוסלמים אמרתם - - -

<יוסף חיים הרוש: תשע"ד אנחנו כן משלמים.

<מהא אלנקיב: אבל יו"ר הוועדה הקרואה, מאיר ניצן - - -

עמרם מצנע: מהא, אתן לך.

עמרם מצנע: אני רוצה להבין: לגבי הילדים הנוצרים אתם מוכנים לקחת על עצמכם את תשלום אגרת החוץ.

<יוסף חיים הרוש: שלומדים בבתי-ספר נוצריים ברמלה.

<יוסף חיים הרוש: עד המכתב הזה התשובה היא כן.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: ולגבי הילדים המוסלמים אתם לא מוכנים.

<יוסף חיים הרוש: נכון.

עמרם מצנע: אתם אומרים להורים: אתם רוצים, תשלמו את האגרה.

<יוסף חיים הרוש: לא, אנחנו לא רוצים שישלמו את האגרה, אנחנו לא מסכימים שילמדו ברמלה.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו רוצים שילמדו בלוד.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו רוצים לקחת אחריות על התלמידים שלנו.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו משקיעים עשרות מיליוני שקלים - - -

עמרם מצנע: העניין ברור.

עמרם מצנע: את רוצה להוסיף?

עמרם מצנע: את ממשרד החינוך?

<כוכבה ברק: אני מפקחת בעיר.

<כוכבה ברק: אני רוצה להוסיף למה שיוסי אמר, בעקבות השיחה שניהלתי עם המפקחת שאחראית על בתי-הספר במגזר הערבי בלוד.

<כוכבה ברק: שאלתי אותה: האם בתי-הספר הממלכתיים נותנים מענה גם לבני העדה המוסלמית וגם לבני העדה הנוצרית?

<כוכבה ברק: אמרה לי, וציטטתי אותה - - -

<קריאה: המפקחת גבי?

<כוכבה ברק: שמה מוזנה טיבי.

<כוכבה ברק: אמרה שכלל תלמידי המגזר הערבי יכולים ללמוד בבתי-הספר הממלכתיים בעיר מכיוון שניתן מענה לצורכיהם באורח החיים הבית-ספרי.

<כוכבה ברק: יתרה מזאת, אם אנחנו שומעים שגם תלמידים נוצרים וגם תלמידים מוסלמים לומדים ב"טרה סנטה" או בבית-ספר פרטי אחר ברמלה, אז מה זה אומר?

<כוכבה ברק: שכבר נשבר הצביון הנוצרי, נשבר הצביון שאנחנו מכנים אותו "בני העדה הנוצרית", כי עובדה שלומדים שם גם בני העדה המוסלמית.

<כוכבה ברק: יחד עם זאת, היינו בדיון עם שתי יועצות משפטיות – כמו שראית למעלה, רות יפה כתבה לדורית מורג לאחר דיונים שערכו שתיהן יחד אתנו - ונאמר לנו מפורשות שאם ניתן מענה לבני העדה הנוצרית ולבני העדה המוסלמית בבתי-הספר הממלכתיים בעיר לוד, העירייה אינה מחויבת בכלל באגרות לימודי חוץ, לא לבני העדה המוסלמית ולא לבני העדה הנוצרית.

<כוכבה ברק: זה רשום כאן, בסעיף מס' 5.

עמרם מצנע: בבקשה, מהא.

<מהא אלנקיב: מעיריית רמלה קיבלנו שהיה הסכם עם יו"ר הוועדה הקרואה, מאיר ניצן, שכן ישלמו, כי הם לא שילמו מ-2012.

<מהא אלנקיב: עד עכשיו לא שילמו למרות ההסכם הזה.

עמרם מצנע: את חברת מועצה בלוד.

<מהא אלנקיב: בלוד, כן.

<מהא אלנקיב: אבל חסן הוא חבר מועצה ברמלה.

<מהא אלנקיב: בעניין מצב בתי-הספר נתתי ליושב-ראש מכתבים שאני לא קשורה אליהם.

<מהא אלנקיב: נניח, של ועדת המעקב לגבי מצב בית-הספר "אלראשדייה".

<מהא אלנקיב: רשום כאן שהתפוסה היא מעבר לתקן, זה 200% מעבר לתקן.

<מהא אלנקיב: יש כאן כתבה של מנהלת החינוך, שסיימה את תפקידה בלוד.

<מהא אלנקיב: הכתבה היא מ-2012.

<מהא אלנקיב: היא אומרת שמערכת החינוך הערבית היא פצצה מתקתקת.

<מהא אלנקיב: אצטט מה שכתוב: כך מתריעה ד"ר אביבה בריינר, מנהלת אגף החינוך לשעבר בעיריית לוד בריאיון ראשון מאז עזיבתה.

<מהא אלנקיב: היא טוענת כי לא רק שבתי-הספר של המגזר הערבי סובלים מצפיפות והזנחה, אלא המערכת העירונית מעכבת אותם במקום לתת להם עדיפות.

<כוכבה ברק: זה לפני שבע שנים.

<כוכבה ברק: שבע שנים טובות עברו מאז.

<מהא אלנקיב: זה לא שבע שנים.

<יוסף חיים הרוש: מתי היא עזבה את העירייה, את יודעת?

<יוסף חיים הרוש: היא עובדת כבר חמש שנים בעיריית רחובות.

<יוסף חיים הרוש: את יודעת את זה?

<יוסף חיים הרוש: זה לא רלוונטי.

<מהא אלנקיב: אבל מאז, כמה בתי-ספר ניבנו מאז?

<מהא אלנקיב: נבנה בית-ספר אחד, נכון.

עמרם מצנע: את מצטטת מכתב מלפני שבע שנים?

<מהא אלנקיב: עכשיו שמתי לב שזה - - - אבל המכתב הזה הוא מ-2013.

<יוסף חיים הרוש: של מי המכתב הזה?

<יוסף חיים הרוש: - - - עזבה - - -

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

עמרם מצנע: עיריית רמלה.

<חסן אבו עבייד: אני מנהל סיעת תע"ל-רע"מ וגם חבר מועצה ברמלה, מחזיק תיק חינוך מגזר ערבי, ומכיר את המצב גם בלוד וגם ברמלה.

<חסן אבו עבייד: מה שאתה אומר, בית-ספר עם צביון נוצרי, בית-ספר עם צביון מוסלמי – רמלה-לוד זאת עיר מעורבת ואסור לעשות את האפליה הזאת בין ילד נוצרי לבין ילד ערבי.

<חסן אבו עבייד: אני חושב שזאת אפליה גזענית מהמדרגה הראשונה.

<חסן אבו עבייד: אם עושים אפליה בחינוך, אז מה נשאר לנו?

<חסן אבו עבייד: אתה מפנה בצורה כזאת שאתם, עיריית לוד, קודם כול לא מעבירים כספים.

<חסן אבו עבייד: קודם כול, גם ל"תיכון רמלה-לוד", בית-ספר יהודי, לא מעבירים כספים.

<חסן אבו עבייד: ואם אתם עושים את האפליה – אתה תלמיד נוצרי - - -

עמרם מצנע: יש ילדים יהודים מלוד שהולכים לבתי-ספר מחוץ ללוד?

<יוסף חיים הרוש: כן.

עמרם מצנע: ואתם מממנים אותם?

<יוסף חיים הרוש: לא מממנים.

<מהא אלנקיב: את החינוך החרדי כן.

מסעוד גנאים: לא מממנים תלמידים יהודים?

<יוסף חיים הרוש: כן.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו רוצים - - -

מסעוד גנאים: למשל, מה שקרה בלוד - ילדים מוסלמים או נוצרים שרוצים ללמוד במוסד חינוכי מחוץ ללוד, אתם לא מממנים?

<יוסף חיים הרוש: רצינו לממן.

<יוסף חיים הרוש: לא היית בתחילת הדיון.

מסעוד גנאים: לא לא לא, הטענה - - -

עמרם מצנע: אתם באתם באמצע.

<יוסף חיים הרוש: הוא טוען על בית-ספר רמלה-לוד.

<יוסף חיים הרוש: אשמח לענות על בית-ספר רמלה-לוד.

עמרם מצנע: חברים, שאלתי שאלה ואני רוצה לחזור עליה: האם יש תלמידים יהודים שיש להם פתרונות בלוד והולכים לבתי-ספר בחוץ, וממומנים על-ידכם?

<יוסף חיים הרוש: לא.

עמרם מצנע: האם יש ילדים מוסלמים או נוצרים שלומדים בבתי-ספר יהודיים בלוד?

<יוסף חיים הרוש: בהחלט.

עמרם מצנע: תן איזה סדר גודל.

<כוכבה ברק: בית-ספר "ספיר", לדוגמה.

<כוכבה ברק: בבית-ספר "ספיר" לומדים כ-64 תלמידים מהעדה המוסלמית.

עמרם מצנע: בלוד, בית-ספר יסודי.

<יוסף חיים הרוש: בכל בתי-הספר היסודיים שלנו יש ילדים מהמגזר הערבי.

עמרם מצנע: לצד הילדים היהודים.

<יוסף חיים הרוש: ברור.

<כוכבה ברק: בתיכונים בעיקר.

<יוסף חיים הרוש: גם בתיכונים וגם ביסודי.

עמרם מצנע: חסן, בבקשה.

<חסן אבו עבייד: אחזור שני משפטים אחורה.

<חסן אבו עבייד: כשאתם מדברים על צביון - -

עמרם מצנע: תסביר לנו לגבי שני בתי-הספר – "סנט ג'ורג'" ובית-הספר האורתודוכסי.

<חסן אבו עבייד: אני אומר לכם בוודאות ש-50% מהתלמידים הם מוסלמים, אפילו תושבי רמלה, ובאים גם מלוד.

עמרם מצנע: כן, אבל הם הולכים לשם כי כנראה החינוך יותר טוב.

<כוכבה ברק: נכון, פרטי.

<חסן אבו עבייד: באים גם תלמידים מנווה שלום ללמוד בבית-הספר האורתודוכסי, הוא בית-ספר טוב.

עמרם מצנע: אני מכיר בית-ספר אורתודוכסי בחיפה שאליו מגיעים מכל הארץ, כי הוא בית-ספר טוב.

עמרם מצנע: אבל אני רוצה להבין: בתי-הספר האלה, "סנט ג'ורג'" והאורתודוכסי, הם בתי-ספר שהבעלות שלהם וההנהלה שלהם היא נוצרית.

<חסן אבו עבייד: אבל לא רק הם בתי-ספר פרטיים.

עמרם מצנע: לא אמרתי "רק".

<חסן אבו עבייד: לא רק הם בתי-ספר פרטיים, יש תופעה - - -

עמרם מצנע: הם לא פרטיים, הם מוכרים שאינם רשמיים.

<חסן אבו עבייד: יש תופעה מאוד מאוד רצינית בלוד, וגם ברמלה, להקמת בתי-הספר.

<חסן אבו עבייד: יש לנו בתי-ספר איגודה – גם זה אותו דבר - - -

עמרם מצנע: מה זה איגודה?

<חסן אבו עבייד: זה בית-ספר בסגנון של אורתודוכסים, לא מוכר.

<חסן אבו עבייד: בית-ספר ערבי איסלמי.

<חסן אבו עבייד: יש לנו גם את "אלעולא" בלוד, אותו דבר.

<חסן אבו עבייד: מה הסיבה?

<חסן אבו עבייד: שמערכת החינוך בלוד היא כישלון אחד גדול וכל תלמיד, מעבירים אותו - - -

<כוכבה ברק: - - -

עמרם מצנע: סליחה, סליחה.

עמרם מצנע: מדברים ברשות.

עמרם מצנע: זו ועדת החינוך פה.

עמרם מצנע: יש ילדים יהודים שלומדים באורתודוכסי וב"סנט ג'ורג'"?

<חסן אבו עבייד: לא.

אחמד טיבי: מה לגבי ההסכם של 2012 עם מאיר ניצן?

אחמד טיבי: היה הסכם?

אחמד טיבי: מה אומר ההסכם?

אחמד טיבי: למה לא מכבדים אותו?

עמרם מצנע: בא ראש עיר חדש.

עמרם מצנע: זאת לא בעיה, סמכותו המלאה של ראש העיר החדש להגיד שהוא לא מסכים להסכם.

עמרם מצנע: זה דבר לגיטימי, לא משנה כרגע אם זה נכון או לא נכון.

אחמד טיבי: לגיטימי לבטל הסכמים, אבל מבחינה מוסרית זה משאיר תלמידים - - -

עמרם מצנע: זה סיפור אחר.

<יוסף חיים הרוש: אשמח אם חבר הכנסת טיבי יראה לנו הסכם.

אחמד טיבי: יואל לביא כותב לכם שיש הסכם עם העירייה.

<יוסף חיים הרוש: אז אשמח שיואל לביא ישלח את ההסכם.

עמרם מצנע: אבל זה לא הנושא.

עמרם מצנע: זו סמכותו המלאה של ראש עיר חדש שנבחר - בטח ועדה ממונה שהיא לא נבחרת, הייתי שם פעם.

עמרם מצנע: זה לגיטימי לחלוטין.

עמרם מצנע: אם היו הסכמות, היו הבנות, הוא אומר: אני לא מקבל אותן.

עמרם מצנע: זה לגיטימי.

עמרם מצנע: מישהו עוד רוצה לדבר?

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: אני מבקש לקצר כי אנחנו צריכים לסיים ב-11:00.

<פאתן חסנין: אני תושבת לוד ואני מאוד גאה להיות תושבת לוד.

<פאתן חסנין: אני חושבת שאנחנו נמצאים פה באותה סירה.

עמרם מצנע: את מייצגת את ההורים, את המורים?

<פאתן חסנין: אני הורה לארבעה ילדים שלומדים בבית-ספר "טרה סנטה" ברמלה.

<פאתן חסנין: בכנות, אני לא רואה את עצמי יושבת מולכם כאילו אחד נגד השני.

<פאתן חסנין: אני מאוד נותנת אמון במערכת העירייה החדשה ובסמכות יאיר - - -

עמרם מצנע: אז למה את שולחת את הילד שלך לשם?

<פאתן חסנין: ובכל זאת, הבעיה, כפי שאמר חבר הכנסת חנין, נמצאת ואי אפשר להכחיש אותה או להתעלם ממנה.

<פאתן חסנין: זו בעיה של שנים, ואי אפשר לבוא בטענה לעירייה שרק נכנסה לתפקיד לא מזמן.

עמרם מצנע: גברתי, אני מבקש תשובה.

עמרם מצנע: מה שאני מבין מדברייך זה שאת שולחת את הילד כי הוא בית-ספר יותר טוב.

<פאתן חסנין: הוא בית-ספר יותר טוב, זה נכון.

<פאתן חסנין: ובינתיים המצב הקיים הוא קיים.

<פאתן חסנין: בואו נהיה ענייניים, זה ייקח זמן.

<פאתן חסנין: עוד חמש שנים, עשר שנים עד שהמצב ישתנה אז בינתיים אני, כאמא, אני לא יכולה להמשיך לשלוח את הילדים שלי, ארבעה ילדים - - -

<כוכבה ברק: אני רכז חינוך ארצי - - -

עמרם מצנע: גברתי, אתם מקשים על הדיון.

<פאתן חסנין: קודם כול, אני רוצה להתייחס לתנאים.

עמרם מצנע: הבנתי, זה מספיק.

עמרם מצנע: בית-הספר יותר טוב, גם מבחינת התנאים וגם - - -

<פאתן חסנין: כן, וערכים.

<פאתן חסנין: וזה משרת את הצרכים שלנו.

<יוסף חיים הרוש: אני חייב להגן על בתי-הספר שלנו.

עמרם מצנע: אבל אתה לא יכול באמצע.

<יוסף חיים הרוש: שתקתי, רק ביקשתי - - -

<פאתן חסנין: גם כמורה בתוך בית-ספר בלוד – אני חושבת שבתי-הספר שלנו הם בפוטנציאל להיות בתי-הספר הכי טובים, עם המורים הכי טובים, רק המצב הטכני לא מאפשר.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אני חושב שהנקודה שלך הובנה.

עמרם מצנע: בבקשה, גם את שולחת ילדים?

<סוזן שרקייה אבו סוויסה: אני גם אמא ששולחת את הילדים שלי, אבל גם - - -

עמרם מצנע: את שולחת אותם בגלל שבתי-הספר יותר טובים, לא בגלל שאת רוצה שהילדים יקבלו חינוך נוצרי.

<סוזן שרקייה אבו סוויסה: כיוון שבתי-הספר שלנו לא עונים על הצרכים של הילדים שלי.

<סוזן שרקייה אבו סוויסה: אני גם פוחדת להעביר אותם לשם.

מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה להתנצל.

מסעוד גנאים: מאחר שאני מהיוזמים של הדיון המהיר, אני רוצה להתנצל על האיחור.

מסעוד גנאים: אני רוצה להבין קצת.

מסעוד גנאים: ממה שהבנתי, ממה שאמרו לי, עיריית לוד - - -

עמרם מצנע: אתה רוצה שאתן לך שורות תחתונות?

מסעוד גנאים: בכל זאת תן לי.

מסעוד גנאים: אני בטוח שחבר הכנסת דב חנין היטיב להציג את הנושא, אבל בכל זאת אני רוצה להבין האם נכון מה שנאמר - - -

עמרם מצנע: חבר הכנסת גנאים, אנחנו לא יכולים מעבר ל-11:00 כי יש לי פה דיון אחר.

עמרם מצנע: זה דיון מהיר.

עמרם מצנע: הגשת - - -

מסעוד גנאים: - - -

עמרם מצנע: אני אענה לך.

מסעוד גנאים: אתה יודע מה השאלה שלי?

עמרם מצנע: אני לא יכול להתחיל את הדיון מחדש עכשיו.

מסעוד גנאים: אני לא רוצה להתחיל.

עמרם מצנע: אבל זה להתחיל.

מסעוד גנאים: האם זה נכון שעיריית לוד מממנת ילדים נוצרים ולא מממנת מוסלמים?

עמרם מצנע: התשובה בעיקרון היא כן.

עמרם מצנע: אני יודע מה רצית לשאול, אתה רואה?

עמרם מצנע: עיריית לוד לא משלמת, אבל מוכנה לשלם עבור הילדים הנוצרים.

עמרם מצנע: בפועל היא לא שילמה, אבל היא מוכנה לשלם.

עמרם מצנע: לכן התשובה היא כן – היא מוכנה לשלם עבור הילדים הנוצרים ולא מוכנה לשלם עבור הילדים המוסלמים.

עמרם מצנע: טענת עיריית לוד, שהיא מוכנה לשלם לילדים נוצרים כי לה, בלוד, אין בתי-ספר נוצרים אלא ברמלה יש בתי-ספר נוצרים.

עמרם מצנע: על כן נוצרי שרוצה ללמוד בבית-ספר נוצרי, היא טוענת שיש לגיטימיות שהיא צריכה לספק לו שירות במקום אחר.

עמרם מצנע: לעומת זאת, טוענת עיריית לוד שהילדים המוסלמים, יש בתי-ספר מוסלמים בעיר, ואפילו בתי ספר טובים, בצד פחות טובים.

עמרם מצנע: זה קיים בכל מקום.

אחמד טיבי: אגב, הם לא בתי-ספר מוסלמים, הם בתי-ספר.

אחמד טיבי: יש הבדל.

עמרם מצנע: אתן לך.

אחמד טיבי: בתי-הספר הערבים הם לא בתי-ספר מוסלמים, הם בתי-ספר.

עמרם מצנע: דרך אגב, זה לא מדויק.

עמרם מצנע: הם בתי-ספר בחינוך הערבי, לא המוסלמי או הנוצרי.

עמרם מצנע: אבל כולנו פה יודעים שבסופו של דבר יש רוב בתי-הספר – יש בתי-ספר מוסלמים, יש בתי-ספר נוצרים ויש בתי-ספר יהודים.

עמרם מצנע: אתה צודק במונח הפורמלי.

עמרם מצנע: זו התשובה לשאלה העובדתית.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: אני חושב שצריך לעשות הבדל, מאחר שאנחנו חווים הרבה פעמים חוויות דומות, אבל צריך גם לדעת לעשות את ההבדל בין הדברים.

יעקב אשר: יש דבר שנקרא בית-ספר שמשרת אוכלוסייה מסוימת על-פי דתה, על-פי מנהגיה או על-פי ערכיה, שהם ערכים שונים מאחרים.

יעקב אשר: לכן השאלה היא האם באותה עיר יש תשובה לאותם ילדים.

יעקב אשר: אנחנו צריכים להיזהר בדבר הזה, כי בסוף זה יהיה חרב מתהפכת על אותם ציבורים שיש להם דברים יותר ייחודיים אם נהפוך את זה לשיפור עמדות לבתי-ספר טובים יותר או פחות.

יעקב אשר: אין ספק שהיום עיריית לוד עושה מאמצים ענקיים, וגם מצליחה להעלות - ואולי אנחנו צריכים להירתם לזה יותר ואולי גם צריך דיון מיוחד כאן בנושא הפיזי של בתי-הספר.

יעקב אשר: כי מצד אחד, אפשר להבין את ההורים.

יעקב אשר: האמא עושה את החשבון הכי אגואיסטי - - -

<קריאה: גם האבא.

יעקב אשר: גם האבא, אבל בדרך כלל זה האמא.

יעקב אשר: זה בא יותר מחוכמת הנשים.

<יהודית גידלי: "חנוך לנער על-פי דרכו" זה בלשון זכר.

יעקב אשר: כן.

יעקב אשר: זה לגיטימי שהורים ירצו את הכי טוב בשביל הילד שלהם.

יעקב אשר: יש הורים שהולכים לבדוק איפה בית-הספר יותר יפה, איפה יותר משופץ ורמה כזו או אחרת.

יעקב אשר: אבל אם אנחנו, ידידי חברי הכנסת, נתחיל להתבלבל בעניין הזה ונהפוך את זה למשהו של כאלה שילמדו במקומות טובים יותר, כי ככה ההורים חושבים, נאבד את הטיעון המרכזי והאמיתי שנצטרך את מוסדות החינוך הייחודיים של כל ציבור וציבור, כי בסופו של דבר זה ייטשטש.

יעקב אשר: לכן דווקא בדיון הזה, בהנחה שהדברים שנאמרו כאן הם נכונים, וכנראה שכן, אז צריך לחזק את הנושא הזה, שעירייה צריכה להיות גמישה לגבי דברים שהם סוג חינוך או אמונה או דברים מהסוג הזה ולא להיכנס להעדפה הזאת שהורים יכולים לבחור בתי-ספר בעיר אחרת כי הם טובים יותר, כי אז אין סיכוי למערכת החינוך בעתיד.

יעקב אשר: יש בעיה, הם לא יצליחו אף פעם לשקם את עצמם.

אחמד טיבי: דרך אגב, יש לכם חובות גם בבתי-ספר אחרים.

<יוסף חיים הרוש: אין לנו שום חובות.

אחמד טיבי: הנה, אני רואה את הסכומים: "אבן סינא", "אלאלמל", "אלעומרייה".

אחמד טיבי: זה לא בתי-ספר?

<יוסף חיים הרוש: אין לנו שום חובות.

<יוסף חיים הרוש: זו טבלה שעיריית רמלה נתנה לך, שאנחנו חייבים להם - - - כל מי שלומד שם חתם על מכתב שאנחנו לא משלמים אגרת לימוד.

עמרם מצנע: חברים, אנחנו צריכים לסיים.

<פאתן חסנין: אני חווה את זה כאילו זו פריבילגיה.

<פאתן חסנין: אני, כאמא, אני רוצה לחפש את הדבר היפה, המושלם.

<פאתן חסנין: באמת, בכנות, אני רוצה לשלוח את הילדים שלי לבית-ספר "אלראשדייה" כי אני מורה שם ואני רוצה שהילדים שלי יהיו אתי באותו בית-ספר, "אלארשדייה".

<פאתן חסנין: אבל אני לא יכולה כי אני מלמדת בכיתות בקרוונים, ואיך שאני נכנסת לקרוונים האלה – הריח, הריח.

<פאתן חסנין: אני מזמינה גם אותך - - -

<יוסף חיים הרוש: אני חייב לענות על זה, אני מבקש.

עמרם מצנע: אתה תענה אם אתן לך רשות דיבור.

עמרם מצנע: אני מקווה שגם במועצת לוד ככה מנהלים דיונים.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: ההסבר הפורמלי, הפורמליסטי אפילו, נשמע.

אחמד טיבי: אני מכיר אותו.

אחמד טיבי: אבל זה נראה מאוד לא טוב, שכאילו קבוצה מסוימת, על רקע אתני, דתי, לאומי לא ממומנת.

אחמד טיבי: מה עוד, שרמת מערכת החינוך בלוד פחות טובה.

<יוסף חיים הרוש: חולק עליך.

עמרם מצנע: חברים, אנחנו לא מחלקים ציונים.

אחמד טיבי: לא לא, מכירים שהיא פחות טובה.

<יוסף חיים הרוש: אני מוכן להתערב על זה גם, שרמת החינוך שלנו במגזר הערבי היא מהטובות בארץ.

<יוסף חיים הרוש: אני מוכן להעמיד את זה למבחן מול כל אחד.

אחמד טיבי: זכותו של כל הורה לחפש את החינוך הטוב ביותר לילדיו.

<יוסף חיים הרוש: מסכים אתך במאה אחוזים.

אחמד טיבי: וחובתה של עיריית לוד לדאוג לילדים.

<יוסף חיים הרוש: לעשות את המקסימום.

עמרם מצנע: אדוני, באמת.

<יוסף חיים הרוש: אני מחזק את דבריו.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: אתה לא צריך לחזק אף אחד ולא להחליש.

עמרם מצנע: אתה צריך להקשיב ולדבר כשיש לך רשות דיבור.

אחמד טיבי: המצב הזה לא תקין, אדוני היושב-ראש, ולכן ההצעה באה מהנקודה הזאת, שזה מצב אברנטי שצריך לשנות.

עמרם מצנע: איזה מצב?

אחמד טיבי: אברנטי – אב-נורמל.

אחמד טיבי: טוב, אתה לא רופא.

אחמד טיבי: זה מצב שצריך לבוא לידי סיום.

<מהא אלנקיב: כפי שאתה רואה, אנחנו הטרוגניים – יש יותר דתיות ופחות דתיות.

<מהא אלנקיב: גם לי יש בן שלומד בבית-הספר האורתודוכסי.

<מהא אלנקיב: יש כמוני, הורים חילונים שרוצים שהילדים כן יקבלו חינוך נוצרי.

<מהא אלנקיב: זה חלק מלהיות עם אחד, אנחנו צריכים לדעת אחד על השני.

<מהא אלנקיב: זו גם דעה שקיימת.

עמרם מצנע: בבקשה, משפט אחרון.

<יוסף חיים הרוש: אני רוצה להגיד משפט אחד לגבי בית- ספר "אלראשדייה".

<יוסף חיים הרוש: זו דוגמה קלסית לבית-ספר שהמנהל היה מושעה, חזר לעבודה.

<יוסף חיים הרוש: נפגשנו אתו ביום הראשון שהוא חזר לעבודה, עשינו אתו תוכנית עבודה.

<יוסף חיים הרוש: ראינו שלבית-הספר יש מצוקה של ילדים, הקטנו את הרישום לבית-הספר ואז גילינו משהו מאוד מעניין, שההורים לא מספרים פה על השולחן וגם לא משתפים אתנו פעולה – חצי מתלמידי בית-הספר הזה, ההורים מעבירים כתובות כדי ללמוד בבית-הספר.

<יוסף חיים הרוש: הם לא רוצים ללמוד בבתי-הספר האחרים כי יש שם משת"פים; הם לא רוצים ללמוד בבתי-הספר האחרים כי יש שם בדואים; ורק אם אתה מקושר ומעביר את תעודת הזהות לאיזה בחור מהשכונה שמכיר את מישהו אתה יכול ללמוד בבית-הספר הזה.

<יוסף חיים הרוש: את זה היא לא ציינה בפניך, שאנחנו מתמודדים עם זה.

<יוסף חיים הרוש: זה דבר אחד.

<יוסף חיים הרוש: שניים, בבית-הספר הספציפי הזה אנחנו מכניסים פרויקטים לימודיים על מנת לתת תחרות לתלמידי המגזר הערבי, כי אנחנו רוצים שיגיעו לכיתות מצוינות ושיגיעו לרמה גבוהה מאוד, תלמידים שיש להם את הפוטנציאל.

<יוסף חיים הרוש: את, כמורה בבית הספר, את יודעת שאנחנו מכניסים לשם את "פסגות למצוינות", שיפצנו את המגרשים ועשינו סככות.

<יוסף חיים הרוש: לגבי הקרוונים – השאיפה שלנו היא תוך שלוש שנים לפנות את הקרוונים.

<יוסף חיים הרוש: לקרוונים האלה השקענו בשירותים – אם את מלמדת את יודעת – כדי לפתור את הבעיה של הריח.

<יוסף חיים הרוש: שיפצנו את השירותים של כל בניין בית-הספר כדי לתת מענה לילדים ולהקטין את מספר הילדים, כי לא ניתן שם לבנות.

<יוסף חיים הרוש: ולמה לא ניתן לבנות שם?

<יוסף חיים הרוש: כי, לצערנו הרב, חברינו מהמגזר הערבי בנו בצמוד לבית-הספר בתים בלתי חוקיים ולבית-הספר אין לאן להתרחב.

<יוסף חיים הרוש: אז אנחנו, למרות כל זה, נותנים את המענה הטוב ביותר לילדים.

עמרם מצנע: מר הרוש, תודה רבה.

עמרם מצנע: הנקודה מובנת.

עמרם מצנע: חברים, אני רוצה רק לומר לכם - - -

אחמד טיבי: אולי בשלוש השנים האלה ישלם את האגרה.

<יוסף חיים הרוש: התשובה היא לא.

עמרם מצנע: חברים, אנחנו במסגרת דיון מהיר ואני רוצה לומר את דעתי בשורה התחתונה.

עמרם מצנע: אני לא חושב שיש פה בעיה של גזענות או איזושהי העדפה כתוצאה משייכות לדת כזו או אחרת.

עמרם מצנע: יש פה בעיה נורמטיבית לחלוטין, שבה הורים חושבים, בצדק או שלא בצדק, שמוסדות החינוך בלוד פחות טובים ורוצים לתת חינוך יותר טוב.

עמרם מצנע: אני שמח ששתי האימהות שדיברו אמרו את זה בפירוש.

עמרם מצנע: הן לא שולחות את הילדים שלהן לבתי-הספר הנוצריים כדי שיקבלו חינוך נוצרי, הן שולחות אותם כי החינוך שם יותר טוב.

עמרם מצנע: אומרת עיריית לוד מהצד השני – הנהלה חדשה, נבחרה זה לא מכבר, כולנו מודעים למציאות הקיימת בעיר לוד, שהיא מציאות, קשה ובעייתית ונדמה לי שכולם מבינים שצריכים להיחלץ לסייע ולעזור - אבל אומרת עיריית לוד: אנחנו רוצים לשמור את הילדים אצלנו ולא לאפשר דווקא למשפחות – אני מניח, את זה אני מוסיף - היותר חזקות, היותר מעורבות, לשלוח את הילדים שלהן לבתי-ספר בחוץ.

מסעוד גנאים: אבל למה דווקא - - -

עמרם מצנע: תן לי, מסעוד.

עמרם מצנע: אני אומר את דעתי עכשיו, מאחר שפעם הייתי ברשות מקומית אני חש את הדברים, והם לא בגלל גזענות.

עמרם מצנע: זה מה שאני חושב.

עמרם מצנע: הוועדה תבוא לבקר בלוד עם פתיחת שנת הלימודים.

עמרם מצנע: נתרשם, נראה ונתרום גם משלנו.

יעקב אשר: ביקור כללי, לא רק על העניין הזה.

עמרם מצנע: בוודאי.

עמרם מצנע: נבוא לבקר במערכת החינוך בעיר לוד וגם אנחנו, מטעמנו, ננסה לסייע ככל שניתן בקידום תקציבים, בקידום התשתית הפיזית, וננסה לעזור ככל יכולתנו.

עמרם מצנע: אני מודע לעניין.

עמרם מצנע: אני לא חושב שאנחנו צריכים לפסוק.

עמרם מצנע: משרד החינוך צריך להיות ער למציאות הזאת, לאפשר, ולו זמנית עד שהדברים יתיישרו – ואני מציע גם לעיריית לוד - תקופת מעבר של התחשבות.

עמרם מצנע: זה מה שרציתי לומר.

עמרם מצנע: אני כן חושב שצריך לתמוך בעיריית לוד שרוצה לשפר את מערכת החינוך בעיר לוד, גם פיזית וגם להחזיר את כל הילדים הביתה.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם, הדיון הסתיים.