ועדת הכספים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 395, 2014-07-21 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הגענו לעמוד 819, סעיף 6 - - -

<שלומית ארליך: פסקה (5).

ניסן סלומינסקי: עמוד 819, פסקה (5).

<שלומית ארליך: (4), עצרנו ב-(4).

יעקב ליצמן: אתה רוצה להגיד שכשע

יעקב ליצמן: זבתי הספקתם את כל זה?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: יש הרב הסתייגויות, וזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: ליאת, קדימה, קדימה.

<ליאת גרבר: "(4) הוא לא ביצע עסקה לרכישת דירה לפני יום כ"א באדר ב' התשע"ד (23 במרץ 2014) שבוטלה בתקופה שמהיום האמור עד יום תחילתו של חוק זה;".

<ליאת גרבר: מטרת הסעיף הזה.

<ליאת גרבר: ..

<ליאת גרבר: למעשה 23 במרץ 2014 זה היום שבו הובאה החלטת הממשלה בעניין מע"מ אפס לדירות מגורים, ולמעשה המטרה של הסעיף הזה היא כפולה: אחת, למנוע ביטולים מרובים של עסקאות בעקבות ההחלטה, שיגרמו גם למצב קשה במשק; והשנייה, למנוע ביטולים פיקטיביים – מי שרכש דירה וביטל אותה אך ורק כדי להיכנס לתחולת החוק, ולאחר כניסת החוק לתוקף - - -

יעקב ליצמן: זאת אומרת, מאז שחל החוק.

<ליאת גרבר: לא, החוק ייכנס לתוקף מבחינה עתידית.

יעקב ליצמן: אז מה זה התאריך הזה?

<ליאת גרבר: אנחנו למעשה מחילים את החוק רק על מי שרוכש דירה לאחר יום כניסת החוק לתוקף, ולא על מי שרוכש לפני.

יעקב ליצמן: אז מה התאריך הזה?

<ליאת גרבר: היום שבו החלטת הממשלה - - -

יעקב ליצמן: אבל מה משנה החלטת הממשלה?

<ליאת גרבר: משום שברגע שהחלטת הממשלה התפרסמה אנחנו חששנו שיהיו ביטולים מרובים של עסקאות, שגם יגרמו לקריסה של קבלנים.

<ליאת גרבר: ומטרה נוספת היא למנוע ביטולים מלאכותיים כדי להיכנס לתחולת החוק, דבר שיביא לאפליה כלפי מי שלא רכש דירה.

יעקב ליצמן: מי שרוכש דירה בצורה רגילה, לא במבצע הזה, והוא מבטל – האם הוא זכאי להטבות?

יעקב ליצמן: אני לא מדבר על אפס מע"מ, אני מדבר על סיוע מממשלתי לרכישת דירה בנושאים אחרים.

<ליאת גרבר: לא, הוא לא יהיה זכאי לחוק.

יעקב ליצמן: אז למה צריך את הסעיף הזה?

יעקב ליצמן: נניח שמישהו רכש דירה רגילה והוא זכאי לאיזה סיוע ממשלתי – אם הוא מבטל הוא זכאי או לא זכאי?

<ליאת גרבר: הוא לא זכאי.

יעקב ליצמן: מי שרכש דירה לפני שנה וביטל והוא רוצה לרכוש - - -

<ליאת גרבר: מי שביטל לפני כניסת החוק לתוקף – לא.

ניסן סלומינסקי: רגע, נניח שאדם רכש דירה לפני שנה וביטל את העסקה, אז האיש הזה כן ייכנס לנושא של מע"מ, כי זה לא ייחשב שהייתה לו דירה.

<ליאת גרבר: נכון.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא רכש דירה אחרי שהממשלה החליטה על החוק, ואז ביטל את זה – הוא לא יזכה, כי זה כבר תרגיל שהוא עושה: מבטל עסקה כדי.

ניסן סלומינסקי: ..

יעקב ליצמן: אז למה שלא יחול החוק מאז?

יעקב ליצמן: אז אני מציע הסתייגות שהחוק יחול מאז.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, זה משהו אחר, זה כשנגיע לתחולה.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: אני שאלתי עוד פעם ואני אשאל פעם שלישית.

יעקב ליצמן: זוג צעיר שלא שייך למבצע, לפני שנה, לפני שנתיים, ועכשיו הוא ביטל את העסקה והוא רוכש דירה אחרת – הוא זכאי לסיוע ממשלתי או לא?

יעקב ליצמן: אני מדבר על הסטנדרט, לא על מע"מ אפס.

<מאיר אסולין: בדברים אחרים הוא מתכוון, לא בחוק.

ניסן סלומינסקי: כן, בדברים אחרים.

<ליאת גרבר: כן, אנחנו קבענו רק לגבי החוק הזה.

יעקב ליצמן: התשובה היא לא, אני יודע שלא.

<ליאת גרבר: אנחנו התייחסנו לחוק שלנו, לא ל...

יעקב ליצמן: אני יודע.

יעקב ליצמן: מי שהייתה לו דירה פעם והוא מכר אותה – הוא לא זכאי - - -

ניסן סלומינסקי: יעקב, כאן מדובר בהגדרה של "חסר דיור".

ניסן סלומינסקי: מי שרכש וביטל, נחשב חסר דיור.

ניסן סלומינסקי: אבל אם הוא עשה את התרגיל הזה לאחר החלטת הממשלה, אז אומרים לו: אדוני, פה זה תרגיל.

יעקב ליצמן: אז אני מציע הסתייגות שזה יחול באותו יום שהממשלה החליטה על זה.

ניסן סלומינסקי: זה כבר יהיה בתחולה.

<שלומית ארליך: ליאת, איך תוכיחו עסקה שבוטלה?

<ליאת גרבר: יש חובת דיווח למיסוי מקרקעין על ביטול עסקה.

<שלומית ארליך: ומה קורה בעסקאות שזה קרה מסיבה שלא תלויה ברוכש, למשל הקבלן חזר בו, או משהו אחר שקרה שלא בבחירת הרוכש?

<ליאת גרבר: תראו, הסעיף הזה מוגבל לתקופה שמיום החלטת הממשלה ועד יום תחילתו של החוק, שאז רצינו למנוע את הביטולים האלו.

ניסן סלומינסקי: אבל היא שואלת מה קורה אם הביטול לא היה בגלל האיש אלא מסיבות שלא תלויות בו, למשל הקבלן פשט רגל.

ניסן סלומינסקי: הרי לא צריך להעניש אותו, ולכן צריך להיות כאן שינוי אם הוא ביטל מיוזמתו.

<דובר: ליאת, אי אפשר להיכנס לזה, אנחנו לא בודקים... אי אפשר.

ניסן סלומינסקי: אז תחשבו על זה.

ניסן סלומינסקי: שלא יהיה מצב שהקבלן פשט רגל, והוא סובל כי הוא לא ייחשב כחסר דיור בגלל זה.

<ליאת גרבר: אנחנו נחשוב על זה ונחזור לוועדה עם תשובה.

<ליאת גרבר: אני ממשיכה לקרוא: "(5) רכישת הדירה אינה מימוש של זכות לרכוש את הדירה אשר ניתנה לו לפני יום תחילתו של חוק זה;".

<ליאת גרבר: מטרת הסעיף הזה היא דומה: שהחוק לא יחול על מי שבעצם קיבל אופציה לפני כניסתו לתוקף של החוק ובעצם מממש אותה אחרי כניסתו לתוקף של החוק.

<שלומית ארליך: למה יש הבדל בין פסקה (4) ל-(5) מבחינת מועדים?

<שלומית ארליך: למה כשמדובר באופציה זה "ניתנה לו לפני יום תחילתו" וכשמדובר בעסקה זה 23 במרץ?

<שלומית ארליך: מה ההבדל?

<ליאת גרבר: שוב, מי שקיבל אופציה הוא למעשה כבר רכש.

<ליאת גרבר: ..

<ליאת גרבר: הוא עוד לא רכש דירה, אבל הוא לא ה"מחוסר דיור" שאליו התכוונו.

<שלומית ארליך: לא הבנתי מה ההבחנה לעניין המועדים.

ניסן סלומינסקי: אופציה זה לא שהוא עשה חוזה, אופציה זה יותר חלש.

<שלומית ארליך: זה לא משנה.

ניסן סלומינסקי: נניח אדם גר בשכירות ובהסכם יש אופציה לרכוש את הדירה – האופציה הזאת לא הופכת אותו ל"לא חסר דיור".

<שלומית ארליך: כן, אבל פה אין הגבלה של מועד, זה כל יום לפני יום תחילתו.

<שלומית ארליך: כל יום.

ניסן סלומינסקי: "אינה".

ניסן סלומינסקי: זה אינה מימוש זכות.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, יש לו אופציה לרכוש.

ניסן סלומינסקי: זה לא מגביל, זה אומר "אינה מימוש של זכות", זאת אומרת שהוא לא ייחשב כלא חסר דיור.

ניסן סלומינסקי: אם האופציה נחשבת כרכישה, אז הוא לא חסר דיור, אם אני מבין נכון.

<ליאת גרבר: נכון.

ניסן סלומינסקי: כלומר, צריך לנסח את זה טיפה יותר טוב.

<ליאת גרבר: התכלית של פסקה (4) היא למנוע ביטולים.

<ליאת גרבר: גם ביטולים אמיתיים, שיגרמו לקריסת - - -

<אייל לב-ארי: אבל אם האופציה ניתנה לפני 23 במרץ.

<אייל לב-ארי: האופציה הזאת לא ניתנה כשהם ידעו שהם לא - - -

<ליאת גרבר: אבל אייל, המטרה ב-(5) היא לא פיקציה, המטרה בו היא להתייחס למחוסרי דיור.

<ליאת גרבר: ומי שהייתה לו אופציה שהוא מימש אותה, הוא לא באמת חסר דיור.

<ליאת גרבר: שוב, אם החוק חל רק על מי שרוכש אחרי כניסת החוק לתוקף, אז אין סיבה לתת למי שרכש לפני כניסת החוק לתוקף.

ניסן סלומינסקי: אבל אופציה זה לא רכישה, זה מה שאתם אומרים בסעיף הזה.

ניסן סלומינסקי: אם אני מבין נכון, אז החוק הזה אומר שאופציה זה לא רכישה.

<ספי זינגר: לא, שאופציה היא כן.

<ספי זינגר: מה שהסעיף הזה אומר זה שהחוק מתחיל מכאן ולהבא; והשאלה היא מהו המועד ש"מכאן ולהבא".

<ספי זינגר: אז יש רכישה שהיא רכישה שהיא מכאן ולהבא, ויש אופציה שיכולה לקרות בעבר ושהרכישה תהיה בעתיד.

<ספי זינגר: מה שהסעיף הזה אומר זה שהאופציה, למרות שהיא קרתה בעבר, היא נחשבת שכבר הייתה לך דירה בעבר, ולכן הרכישה שתעשה אחרי כניסת החוק לתוקף לא תזכה אותך בהטבה.

ניסן סלומינסקי: איך זה יכול להיות?

ניסן סלומינסקי: נניח שאני שוכר דירה ויש לי אופציה שאם שני הצדדים ירצו, אני אוכל לרכוש אותה.

<ספי זינגר: "אם שני הצדדים ירצו" זה לא אופציה, כי זה לא זכות שלך.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז נניח שזו זכות שלי, שיש לי אופציה.

ניסן סלומינסקי: 20 שנה אני שוכר דירה, ויש לי את האופציה הזאת.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר לחשוב שזה נחשב כבעל דירה?

ניסן סלומינסקי: האופציה הזאת תמומש או לא תמומש.

ניסן סלומינסקי: 20 שנה לא מימשתי אותה, אז איך אפשר?

<ערן ניצן: הסעיף כולו נולד מהבסיס שהתחלנו בהתחלה.

<ערן ניצן: ישנו היצע מוגבל של דירות, אבל מספר רב של רוכשים פוטנציאליים.

<ערן ניצן: הצגנו את זה במשפטים הראשונים של הצגת החוק, זה ידוע.

<ערן ניצן: והדגשנו שבמסגרת הצעת החוק אנחנו מנסים להתמודד עם העובדות הללו.

<ערן ניצן: ולכן אנחנו מנסים להגביל – כמו שקבעו שר האוצר והממשלה – ולייחד את החוק הזה ללב הציבור הנדרש ביותר: אותם אנשים שהם נטולי דיור.

<ערן ניצן: והרשינו לעצמנו בהצעת החוק להגיד שאדם שרכש אופציה, מן הסתם הוא גם שקלל אותה בשיקולים שלו והוא גם הכין לעצמו איזושהי דרך לממש את האופציה; הרי אתה לא רוכש את האופציה כשאין לך שום אמצעים לממש אותה.

יעקב ליצמן: למה הוא לא זכאי?

ניסן סלומינסקי: ערן, קח את הציור שלי.

ניסן סלומינסקי: אני גר בשכירות, ותמיד בשכירות יש או אופציה לשנה נוספת של שכירות או אופציה לקנות את הדירה.

ניסן סלומינסקי: אני 20 שנה בשכירות עם האופציה הזאת, אז למה זה הופך אותי פתאום ל...?

<ערן ניצן: אופציה לרכישת הדירה בתוך חוזה שכירות?

ניסן סלומינסקי: כן, מה הבעיה?

יעקב ליצמן: אופציה בכלל.

יעקב ליצמן: מי שיש לו אופציה, הוא זכאי.

<ערן ניצן: אנחנו בממשלה נמשיך להתייעץ על הנקודה הזאת.

יעקב ליצמן: אנחנו נגיש על זה הסתייגות.

<ערן ניצן: האם בחוזה שכירות סטנדרטי יש לך אופציה לרכוש את הדירה?

ניסן סלומינסקי: מה זה סטנדרטי?

ניסן סלומינסקי: בעל הדירה, מה אכפת לו?

ניסן סלומינסקי: הוא משכיר לי את זה 20 שנה, אז מה אכפת לו למכור?

ניסן סלומינסקי: הוא מוכן.

ניסן סלומינסקי: אין לו קונה.

ניסן סלומינסקי: 20 שנה אני גר שם עם אופציה.

מיכל בירן: אבל זה מופיע בחוזה?

ניסן סלומינסקי: בטח שזה יופיע... תלוי... לא, אני שואל על מצב תאורטי.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה להבין זה למה שהאופציה תהפוך את האיש ל"לא חסר דיור".

<ליאת גרבר: אנחנו נחשוב על זה.

ניסן סלומינסקי: אתם תחשבו על זה.

<ערן ניצן: אנחנו נבדוק אם זה נחשב אופציה.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, הלאה, (6).

<ליאת גרבר: "(6) אין בינו ובין קרובו - - -

משה גפני: רגע, מה, אתה החלטת לגמור את החוק ברבע שעה?

משה גפני: מה זה "לא הייתה לו דירה", בפסקה (3)?

משה גפני: אם הייתה לי דירה ועיקלו לי - - -

ניסן סלומינסקי: פסקה (3)?

משה גפני: כן, למה?

משה גפני: מתי התחלת את הדיון, ב-08:00?

ניסן סלומינסקי: איך הגעת ל-(3)?

ניסן סלומינסקי: אנחנו עכשיו גמרנו את פסקה (5).

משה גפני: בסדר, אבל אני רוצה לדעת על פסקה (3).

משה גפני: אני שואל - - -

בועז טופורובסקי: הוא איחר, למה אנחנו צריכים עכשיו ללכת אחורה?

משה גפני: כי אני רוצה לדעת, אני הרי הולך להצביע על החוק.

ניסן סלומינסקי: לא, משה, אם יש לך הסתייגות שם - - -

משה גפני: לא הסתייגות, אני שואל שאלה.

משה גפני: הייתה לי דירה ב-1998, אבל לקחו אותה ממני, אין לי אותה יותר, לא חשוב מאיזו סיבה – בעיות כלכליות, התגרשתי, התחתנתי, לא חשוב; אין לי את הדירה הזאת, זאת הייתה הדירה היחידה.

משה גפני: הייתה לי פעם.

משה גפני: הרי אני מחוסר דיור.

ניסן סלומינסקי: אתה לא מחוסר דיור.

ניסן סלומינסקי: נניח שלפי החוק שכתוב פה – ואנחנו שינינו את זה, או נשנה את זה – יש לך דירה מ-1995, ולא חשוב מה עשית – מכרת או לקחו – אתה כבר לא חסר דיור.

ניסן סלומינסקי: אם הייתה לך דירה יום אחד אחרי 1 בינואר 1995, אתה כבר לא חסר דיור, נקודה.

משה גפני: זה כתוב פה, אבל אני שואל למה.

משה גפני: יום אחד או שנה אחת אחרי 1995 קרה לי אירוע שאני יכול להראות אותו, אירוע שהפך אותי לחסר דיור - - -

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא משנה, כי בתאריך הזה לא היית חסר דיור.

משה גפני: אתה רוצה עוד פעם הגדרות כמו שנאמר אתמול - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני רק אגיד מה אנחנו שינינו.

משה גפני: האיש מחוסר דיור, אין לו קורת גג.

ניסן סלומינסקי: משה, מדובר על אדם שהוא מחוסר דיור, אבל אם הייתה לו דירה אז הוא לא מחוסר דיור על פי הקריטריונים.

משה גפני: איזה קריטריון?

משה גפני: מי קבע את הקריטריון?

ניסן סלומינסקי: זה מה שהחוק אומר.

משה גפני: איזה חוק?

ניסן סלומינסקי: זה מה שכתוב כאן.

משה גפני: עוד אין חוק, אנחנו דנים בחוק.

ניסן סלומינסקי: אני אומר לך מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול להגיש הסתייגות.

משה גפני: לא, אבל עוד לפני הסתייגות אני קודם כול מנסה לשכנע אותך.

ניסן סלומינסקי: אני אגיד לך מה אני הכנסתי:

ניסן סלומינסקי: עשר שנים אחורה מהיום שהוא רוכש.

ניסן סלומינסקי: לא מ-1995, אלא עשר שנים.

משה גפני: בסדר, אני מקבל את זה.

משה גפני: עד כאן בסדר, אבל עכשיו אני שואל - - -

יעקב ליצמן: אגב, בחוק הכללי - - -

ניסן סלומינסקי: זה עוד יותר גרוע, הרבה יותר גרוע.

יעקב ליצמן: אז אני מבקש שבחוק הכללי לפחות - - -

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר, בחוק הכללי זה עוד הרבה יותר גרוע.

ניסן סלומינסקי: אני קיצרתי את זה.

משה גפני: אני שואל שאלה.

משה גפני: מה שאתה אומר זה בסדר, אני לא מתווכח על העניין - - -

ניסן סלומינסקי: אבל עשינו את זה כבר.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני שואל על מקרים מאוד חריגים, למשל אדם מחוסר דיור, הייתה לו דירה ולקחו לו אותה - - -

ניסן סלומינסקי: זה לא משנה, גם אם מישהו מכר כי הוא צריך את הכסף, הוא חסר דיור.

משה גפני: לא, זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל?

ניסן סלומינסקי: יש לו חובות והוא מכר את הדירה – מה זה?

משה גפני: אם הוא באמת התמוטט מבחינה כלכלית ואין לו דירה עכשיו, אז אין לו קורת גג מעל ראשו.

ניסן סלומינסקי: אבל ההגדרות שלהם הן קשות, ומחוסר דיור - - -

משה גפני: זה לא הגדרות שלהם, זה הגדרות שלך.

משה גפני: אין שלהם, הם רק מציעים.

ניסן סלומינסקי: אז מה אתה תגיד?

ניסן סלומינסקי: תגיד שמכרת את הדירה בגלל ש - - -

משה גפני: הוא לא מכר את הדירה, לקחו לו אותה מכל מיני סיבות – בגלל שהוא פשט את הרגל, התגרש או אני לא יודע מה.

ניסן סלומינסקי: אז תכניס את זה כהסתייגות.

משה גפני: לא, אבל אני מנסה לשכנע.

יעקב ליצמן: לא, זה לא יעזור.

מיכל בירן: לבן אדם אין דירה.

מיכל בירן: הייתה לו והוא פשט את הרגל.

ניסן סלומינסקי: אבל מיכל, זאת ההגדרה.

<ליאת גרבר: במה הוא שונה ממישהו שהייתה לו דירה לפני חמש שנים והוא מכר אותה?

משה גפני: הייתה לו דירה והוא מכר אותה – בעיה שלו.

משה גפני: כאן באמת המדינה לא מתערבת.

משה גפני: אבל אם לקחו לו את זה בכוח - - -

ניסן סלומינסקי: אם הוא נכנס לחובות זה לא הבעיה שלו?

משה גפני: אתם חשבתם על זה, או שאין בכלל - - - ?

<ליאת גרבר: לא, אנחנו לא חושבים שיש הבדל בין - - -

<מאיר אסולין: זאת מכירה כפויה, וזאת - - -

משה גפני: בן אדם התגרש ואשתו לקחה את הדירה.

משה גפני: על פי פסק דין היא לקחה את הדירה והוא בלי דירה עכשיו - - -

ניסן סלומינסקי: אבל הייתה להם דירה.

משה גפני: לא - - - הדירה שלה.

ניסן סלומינסקי: משה, כל ההטבות - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: משה, בכל ההטבות שמשרד השיכון נותן לחסרי דיור זה אותו דבר, רק שם זה מתחיל בתאריך הרבה יותר מוקדם מזה.

ניסן סלומינסקי: זה אותו דבר: כל מי שהייתה לו דירה, ולא משנה מה קרה ולמה אין לו ולמה הוא מכר... טוב, תמשיכו בבקשה.

משה גפני: החוק הזה מתיימר לתת פתרון לכאלה שהם באמת חסרי דיור.

ניסן סלומינסקי: לא, החוק הזה מתיימר להוריד את מחירי הדירות.

יעקב ליצמן: איך עלה על דעתך שהחוק הזה - - -

ניסן סלומינסקי: יאללה, ליאת, קדימה.

<ליאת גרבר: "(6) אין בינו ובין קרובו - - -

משה גפני: רגע, אני רוצה הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: אז תגיש, בסדר.

יעקב ליצמן: מה "בסדר"?

יעקב ליצמן: אולי אתה תגיש את ההסתייגות?

<ליאת גרבר: רק שומעים את השם שלי וכבר יש הסתייגות.

משה גפני: לא, בגלל שאתם נגדי.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא נגדך.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

ניסן סלומינסקי: ואתה תגיש את זה בכתב.

ניסן סלומינסקי: כבר דיברנו על זה, אז תגיש את זה בכתב.

משה גפני: לא, אני פה משתתף בדיון.

משה גפני: אנחנו גם נגיש בכתב 1,500 הסתייגויות לזה.

יעקב ליצמן: 1,500 זה שום דבר, סיכמנו על פיליבסטר, לא?

ניסן סלומינסקי: ליאת, קדימה.

משה גפני: לא, אני אומר באמת:

משה גפני: אני חושב שהעיקרון שבן אדם נמצא בלי קורת גג שלא באשמתו - - -

ניסן סלומינסקי: הסתייגות, משה, הסתייגות.

משה גפני: אני מסביר ליועצים המשפטיים.

משה גפני: לאן אתה ממהר?

<שלומית ארליך: לרבות לפי פסיקת בית משפט, הליכי הוצאה לפועל, מכירה כפויה.

משה גפני: כן.

משה גפני: זה לא שהוא הלך ומכר את זה ועכשיו הוא רוצה לקבל הטבה; הוא נשאר ללא קורת גג.

יעקב ליצמן: נניח הוצאה לפועל מכרו דירה של מישהו – מה הוא אשם?

ניסן סלומינסקי: מכרו לו בגלל שהוא לקח הלוואה או משהו כזה.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה תמשיכי.

<ליאת גרבר: "(6) אין בינו ובין קרובו - - -

משה גפני: רגע, לאט-לאט.

משה גפני: אתם הולכים מהר - - -

ניסן סלומינסקי: רבי משה, בבקשה.

משה גפני: לא, אין "בבקשה".

ניסן סלומינסקי: אז אתה לא רוצה שאני אגיד "בבקשה"?

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה שאני אגיד?

משה גפני: זה חוק נגד האזרחים במדינת ישראל, אז תעשו את זה לאט-לאט, לא לרוץ.

ניסן סלומינסקי: זה דווקא חוק שמיטיב עם חלק מהעם.

משה גפני: מרע.

ניסן סלומינסקי: לחלק הוא מרע.

משה גפני: מרע.

משה גפני: הוא מעלה את מחירי הדירות.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר, אבל זה לא הסעיפים שאתה מדבר עליהם.

משה גפני: זה החוק.

משה גפני: החוק הזה מרע.

ניסן סלומינסקי: אם תלך על עצם העניין, אז תדע שדעתנו אולי קרובה לפעמים; אבל אתה נכנס סתם לסעיפים שהם לא רלוונטיים לעניין.

משה גפני: מה לא רלוונטי?

יעקב ליצמן: אם זה לא היה רלוונטי לא היו כותבים את זה.

משה גפני: בדיוק, אז למה כתבו את זה?

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא רלוונטי למה שאתה אומר.

משה גפני: מה שאני אומר זה על כל החוק.

יעקב ליצמן: מה שהאופוזיציה אומרת זה אף פעם לא רלוונטי.

ניסן סלומינסקי: למה?

יעקב ליצמן: עובדה שאתה לא נותן לקבל אפילו הסתייגות אחת של האופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אני לבד אמרתי תשעה או עשרה שינויים.

יעקב ליצמן: כי אתה קואליציה.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מניח שתצטרפו אליי.

משה גפני: היום יש כותרת בעיתונות החרדית שאתה מציע לעשות את זה הוראת שעה לחמש שנים.

יעקב ליצמן: אני לא מאמין, כתבו את שמו?

משה גפני: כן.

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: ככה ממש?

ניסן סלומינסקי: בלי איזה כינוי גנאי?

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות, משהו כאן לא בסדר.

משה גפני: אבל לא שמו תמונה שלך.

בועז טופורובסקי: איך מהרגע שהוא נכנס אנחנו הולכים אחורה?

בועז טופורובסקי: כבר רבע שעה אנחנו - - -

משה גפני: מה הבעיה, בועז, לאן אתה ממהר?

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

משה גפני: מה "תמשיכי"?

משה גפני: אנחנו מדברים עכשיו על העיתונות החרדית, אז מה "תמשיכו"?

ניסן סלומינסקי: אוהו, על זה אני צריך לעשות ישיבה מיוחדת.

<ליאת גרבר: "(6) אין בינו ובין קרובו, ובין המוכר או קרובו, יחסים מיוחדים;".

משה גפני: מה זה "יחסים מיוחדים"?

<ליאת גרבר: דיברנו על זה אתמול, כשהקראנו את ההגדרה של יחסים מיוחדים.

משה גפני: מתי אתמול?

משה גפני: באיזה שעה?

ניסן סלומינסקי: משה, די, אי אפשר ככה, בבקשה.

בועז טופורובסקי: כבר עברנו את זה.

<שלומית ארליך: הקראנו את ההגדרה ואמרנו שזו הגדרה מאוד רחבה, שכוללת בן זוג, אח, אחות, הורה, הורה של הורה, צאצא, צאצא של בן זוג, ובן זוג של כל אחד מאלה.

משה גפני: כלומר, זה רחב.

<שלומית ארליך: זו הגדרה שהיא רחבה יחסית.

ניסן סלומינסקי: אל מי אין קרבה?

<דובר: בין הצדדים.

ניסן סלומינסקי: אז תסבירו, נו.

יעקב ליצמן: אבל איך זה יכול להיות, הרי כל היהודים - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, את לא תשבי ליד ערן יותר.

ניסן סלומינסקי: ליאת, במקום להתקדם את מדברת איתו, אני לא מצליח להבין את זה.

משה גפני: מה אתה רוצה ממנה?

משה גפני: מה, היא אשמה פתאום?

ניסן סלומינסקי: לא, אתה אשם, אבל אני צועק עליה.

<ליאת גרבר: הסברנו שהסעיף של יחסים מיוחדים - - -

ניסן סלומינסקי: יחסים מיוחדים אסור שיהיו בין מי למי?

ניסן סלומינסקי: בין המוכר לקונה, נכון?

<ליאת גרבר: נכון.

ניסן סלומינסקי: מאחר שיש כאן הטבה, לא רוצים שהוא ייתן את ההטבה למשפחתו הקרובה.

יעקב ליצמן: מה זה "הקרובה"?

ניסן סלומינסקי: אז יש כאן הגדרה מה זה "קרובה".

<שלומית ארליך: אני מקריאה שוב: בן זוג, אח, אחות, הורה, הורה של הורה, צאצא וצאצא של בן זוג, ובן זוג של כל אחד מאלה; צאצא של אח או של אחות, אח או אחות של הורה, חבר בני אדם שבאחזקת אדם או קרובו, אדם שמחזיק בו וחבר בני אדם - - -

משה גפני: מאיפה את קוראת?

<שלומית ארליך: אני קוראת מסעיף 88 לפקודת מס הכנסה.

משה גפני: לגבי מה ההגדרה הזאת?

<שלומית ארליך: זו הגדרה שמגדירה "קרוב".

משה גפני: לגבי מה?

משה גפני: הרי יש קרוב - - -

ניסן סלומינסקי: יש הגדרה של פסולי עדות - - -

משה גפני: בחוק מידע גנטי זה דור רביעי ההגדרה של "קרוב".

משה גפני: אז לגבי מה זה?

בועז טופורובסקי: עברנו על הסעיף הזה אתמול, ניסן.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: זו ההגדרה.

משה גפני: אבל זו ההגדרה במס ערך מוסף, אז למה זו ההגדרה גם פה?

<שלומית ארליך: אם תסתכל בעמוד 818 תראה שהגדרת "קרוב" מפנה להגדרתו בסעיף 88 לפקודת מס הכנסה.

משה גפני: עכשיו אני שואל מה זה "קרוב" בפקודת מס הכנסה.

משה גפני: האם זה מתאים למה שאנחנו - - -

<שלומית ארליך: זה מה שהקראתי.

משה גפני: אבל אני שואל האם זה מתאים.

משה גפני: מה זה שם?

משה גפני: והאם זה מתאים לחוק הזה?

משה גפני: הרי יש "קרוב" בכל מיני חוקים.

משה גפני: אני העברתי עכשיו חוק מידע גנטי, ובו "קרוב" זה דור רביעי.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזו מפנה את זה להגדרה ששם, שזו ההגדרה שהם רוצים.

ניסן סלומינסקי: אפשר לעשות על זה הסתייגות.

משה גפני: אבל מי אמר את ההגדרה הזאת?

משה גפני: המחוקק לא אמר מילה.

ניסן סלומינסקי: לא המחוקק, מי שהגיש את הצעת החוק.

משה גפני: מותר לי לחלוק עליו.

ניסן סלומינסקי: נכון, אמרתי שלא?

ניסן סלומינסקי: תגיש הסתייגות.

משה גפני: לא, אני רוצה לדעת מאיפה זה נלקח.

משה גפני: לגבי מה אמורה ההגדרה ששלומית קראה עכשיו?

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה להגיש הסתייגות?

משה גפני: לא.

<שלומית ארליך: ליאת, לגבי סעיף 88, באיזה פרק מדובר?

<שלומית ארליך: ברווחי הון?

<ליאת גרבר: כן.

משה גפני: לקחתם את זה סתם מאיזה חוק.

משה גפני: תיקחו את זה מחוק מידע גנטי.

<ליאת גרבר: זה מחוק פקודת מס הכנסה.

משה גפני: אז מה?

משה גפני: מס הכנסה זה פרשה רחבה מאוד.

משה גפני: מי אמר שזה מתאים לחוק הזה?

<ליאת גרבר: זה מאוד מתאים.

משה גפני: אז אני רוצה להבין למה, אני רוצה לדעת על מה מדובר.

ניסן סלומינסקי: די, משה - - -

משה גפני: אני רוצה לדעת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אתה חושב שזה לא קרבה - - -

משה גפני: שאלתי על מה מדובר ב"קרוב".

ניסן סלומינסקי: אז הסבירו לך: פקודת מס הכנסה, נקודה.

משה גפני: איזה פרק במס הכנסה?

משה גפני: הרי יש מיליון דברים.

<מאיר אסולין: רווחי הון של - - -

משה גפני: רגע, היועץ המשפטי של הוועדה מדבר.

משה גפני: עליכם אני לא יכול לסמוך, אתם הולכים כל הזמן עם ניסן.

<אייל לב-ארי: שאלנו אם - - - נמצא בפרק של - - - , ואמרה ליאת שכן.

<שלומית ארליך: שיסבירו למה הם לקחו דווקא את ההגדרה מרווחי הון.

<אייל לב-ארי: השאלה היא מדוע לקחתם את הגדרת "קרוב" מהחלק של רווחי הון?

<אייל לב-ארי: למה ההגדרה הזאת רלוונטית להצעת החוק כאן?

<ליאת גרבר: במע"מ יש הגדרה של "יחסים" מיוחדים, אבל היא לא מכסה את כל המקרים ולכן הוספנו גם את הגדרת "קרוב" מפקודת מס הכנסה, וככה אנחנו בטוחים שאנחנו מכסים את כל המקרים – למשל, קבלן שמוכר לאח של בעל השליטה.

<ליאת גרבר: המטרה, שהיא מטרה טובה, היא שיישאר שוק כמה שיותר פתוח, שההטבה הזאת תינתן לכולם באופן שוויוני ושלא יהיו מצבים שבהם - - -

משה גפני: אני בעד, אבל אני שואל האם ההגדרות של צאצאינו וצאצאי-צאצאינו - - -

<ליאת גרבר: ההגדרה בסעיף 88 היא לא - - -

יעקב ליצמן: יש לי שאלה אחרת: האם זה גם הידוע בציבור?

יעקב ליצמן: הרי לא הייתה הגדרה עד עכשיו לידוע בציבור, ועכשיו אתם... זאת אומרת, אתם מציעים את זה - - -

<מאיר אסולין: זה גם ידוע בציבור.

יעקב ליצמן: אבל זה לא יכול להיות, כי אתם מביאים את זה לפי - - -

משה גפני: - - - הבן שלו.

משה גפני: איפה זה כתוב?

ניסן סלומינסקי: מה כתוב בהגדרה?

יעקב ליצמן: אין "ידוע בציבור" שם.

משה גפני: עכשיו אתה מחדש את - - -

יעקב ליצמן: אתם מפלים את זה לטובה.

ניסן סלומינסקי: מה כתוב שם?

עיסאווי פריג': על מה - - - ?

<שלומית ארליך: סעיף 88 פותח ב"בן זוג", והשאלה היא האם "בן זוג" - - -

יעקב ליצמן: רגע, רגע, יש עוד חברים חדשים.

עיסאווי פריג': כן, תכניס אותי קצת לעניינים.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, רק שנייה, כתוב "בן זוג"?

יעקב ליצמן: לא כתוב שם - - -

ניסן סלומינסקי: לא, כאן כתוב - - -

יעקב ליצמן: כתוב - - -

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: בהגדרה בסעיף שאליו הופנינו, מה כתוב?

<שלומית ארליך: "בן זוג".

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז שבית המשפט יחליט מה זה "בן זוג".

יעקב ליצמן: לא, לא, מה "בית המשפט"?

יעקב ליצמן: אם ככה אז שכל החוק ילך - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, שלומית, את רוצה להגדיר עכשיו מה זה "בן זוג"?

<שלומית ארליך: זה מה ששואלים.

יעקב ליצמן: כן, כן.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: נו, אז גמרנו, אז בלי קשר להפניה הזאת, נכון?

ניסן סלומינסקי: אז למה אנחנו צריכים - - -

משה גפני: רגע - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: יש הגדרה אחת - - -

יעקב ליצמן: אין, אין הגדרה.

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: אתם מפלים את הבן זוג כאן.

<ליאת גרבר: אבל הגדרנו בחוק.

יעקב ליצמן: לא, אין הגדרה במס הכנסה.

<ליאת גרבר: יש הגדרה בפקודת מס הכנסה.

יעקב ליצמן: אין שם.

יעקב ליצמן: שאלנו הרגע, אין.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה להכניס "ידוע בציבור"?

משה גפני: לא.

ניסן סלומינסקי: אז למה אתה שואל?

יעקב ליצמן: אני שואל כי הם מפלים לטובה.

ניסן סלומינסקי: אז למה אתה שואל?

ניסן סלומינסקי: הרי עכשיו יכניסו את זה.

יעקב ליצמן: אבל הם מפלים לטובה את הבן זוג - - -

ניסן סלומינסקי: נכון, אז עכשיו יכניסו את זה בגלל שאתה שואל.

יעקב ליצמן: לא, זה מצמצם, השאלה שלי.

ניסן סלומינסקי: כרגע היא לא נכללת - - -

יעקב ליצמן: אוי, מה אתה מדבר?

יעקב ליצמן: הרי הם לא יקבלו - - -

משה גפני: היא נמצאת.

יעקב ליצמן: הרי בתוך סעיף 1 - - -

ניסן סלומינסקי: לא, היא אומרת שעל זה זה לא יחול.

ניסן סלומינסקי: נכון להרגע - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: הנושא של - - -

יעקב ליצמן: אני רוצה שיחול.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שיחול?

יעקב ליצמן: כן, כי זה - - -

ניסן סלומינסקי: אז תגיד שאתה רוצה שיכניסו ידוע בציבור.

יעקב ליצמן: לא, אני לא רוצה להכניס את זה - - -

משה גפני: לא, לא, לא, לא - - -

ניסן סלומינסקי: אז אני שואל: אתה רוצה שיכניסו, או לא?

משה גפני: רגע, אני אסביר לך.

משה גפני: אתה הכנסת ידוע בציבור להטבה.

משה גפני: שואל חבר הכנסת ליצמן האם רק בהטבה או גם בהרעה?

ניסן סלומינסקי: כנראה שבהרעה זה לא נמצא.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים להכניס את זה?

משה גפני: מה אומרת הממשלה?

<ליאת גרבר: תנו לנו לדבר, אז נוכל להגיד.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה.

<ליאת גרבר: אנחנו כתבו גם "יחסים מיוחדים" וגם "קרוב".

<ליאת גרבר: "יחסים מיוחדים" מפנה לחוק מע"מ, שמפנה לפקודת המכס, ששם מופיע "בן זוג" אבל לא מוגדר "בן זוג", ולכן זה לפי הפסיקה; ובנוסף, בחוק הזה הגדרנו "בן זוג – לרבות ידוע בציבור", שאנחנו חושבים שזה מיותר, כי ברור שהכוונה היא להחיל גם את הידוע בציבור כ"קרוב".

ניסן סלומינסקי: רגע, זה כתוב?

ניסן סלומינסקי: זה כתוב, כי זה מפנה גם ל"יחסים מיוחדים" וגם ל"קרוב".

משה גפני: אז למה בכלל הכנסתם את הסעיף בהתחלה?

ניסן סלומינסקי: די, משה - - -

משה גפני: לא, הם אומרים שידוע בציבור נמצא בין כה וכה, אז למה הכניסו את זה בסעיף הראשון?

משה גפני: זה מיותר.

<ליאת גרבר: לא, יש לזה עוד הקשרים, שאנחנו נגיע אליהם.

<ליאת גרבר: זה לא רק בשביל יחסים מיוחדים, זה גם בשביל הרכישות - - - וגם בשביל הרוכש ובת הזוג שלו.

משה גפני: רגע, ליאת, את אומרת שעל פי הפסיקה "ידוע בציבור" נכלל; אז למה הוספתם את זה בסעיף הראשון?

<ליאת גרבר: כי רצינו שזה יהיה באופן מפורש.

ניסן סלומינסקי: אבל, משה, יש על זה הסתייגות שלכם.

משה גפני: אנחנו לא דתיים בכלל, אבל אתה, אתה - - -

ניסן סלומינסקי: מישהו אמר שאני מסכים עם זה?

משה גפני: אז תוריד את זה בהתחלה, לא צריך את זה, היא אומרת שהם רק רוצים להדגיש.

משה גפני: אם אתה מוריד את זה בהתחלה אז אנחנו מורידים את זה גם בסוף.

יעקב ליצמן: גפני, הגשתי הסתייגות שאין קרבה משפחתית בין המוכר לקונה וזהו.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם למשהו חדש.

ישראל אייכלר: קיבלנו מכתב לפני שבועיים מהיועץ המשפטי של הכנסת שאסור לחבר כנסת לקבל הלוואה אלא רק ממוסד בנקאי או קרן מוסדית, ולא מחברים – כנראה בעקבות כל מיני אירועים שקרו.

ניסן סלומינסקי: מי קיבל?

ישראל אייכלר: כל חברי הכנסת.

ישראל אייכלר: אם לא קראת, אז תדע שאסור לך לקחת הלוואה משום חבר, רק מבנק או ממישהו שלוקח ריבית.

ישראל אייכלר: לא מגמ"ח ולא מאף אחד אחר.

ישראל אייכלר: כשאני רואה פה "יחסים מיוחדים", אני רוצה להפנות למכתב של היועץ המשפטי, שלפיו אסור לקחת מחברים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת שאם יש קשר חברות בין הקבלן לקונה, אז הוא לא יכול לקבל את ההטבה הזאת.

ישראל אייכלר: כלומר, "יחסים מיוחדים" זה גם חברים.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל זה רק אם הוא חבר כנסת.

ישראל אייכלר: מה שחל על חברי כנסת חל על הציבור, לא? מה לא?

ניסן סלומינסקי: מה, אדם רגיל לא יכול לקחת מגמ"ח?

ניסן סלומינסקי: מה קרה לך?

ניסן סלומינסקי: מדובר רק בחבר כנסת, מחשש שהוא - - -

ישראל אייכלר: כתוב שחברי כנסת לא יוכלו לקבל הטבות מאז החוק הזה.

<רונן סולומון: אייכלר, זה מה שנקרא התפלפלות.

<רונן סולומון: יותר מדי להתפלפל זה גם לא טוב.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, תקראי בבקשה.

משה גפני: ניסן, תקשיב לי דקה, אני רק רוצה לסכם את החלק הזה.

משה גפני: אמרה ליאת, ובצדק, שבן זוג זה - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת היום לא מאופסת, אני לא - - -

משה גפני: ניסן, תקשיב לי רגע, אני מדבר עכשיו דבר רציני.

משה גפני: ליאת צודקת בדבריה, "בן זוג" זה גם ידוע בציבור, על פי הפסיקה ועל פי החקיקה.

משה גפני: ולכן זה שמכניסים את "ידוע בציבור" בסעיף הראשון זה לצורכי פרופגנדה – כדי להראות לעולם ששר האוצר בעד ידוע בציבור.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: מי אמר שלא נוריד את זה?

משה גפני: אז תגיד לנו שאתה מוריד את זה, ונירגע.

סתיו שפיר: למה שיוריד את זה?

סתיו שפיר: מקסימום שיוסיף את זה לכל החוק.

משה גפני: לא, אבל היא אומרת שאין צורך.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, נו, אני לא רוצה עכשיו ויכוח על זה.

ניסן סלומינסקי: יש על זה הסתייגות, ונדון כשנגיע לזה.

משה גפני: אני מסתייג מלהפנות לסעיף הזה "קרובו".

משה גפני: אני לא חושב שזה רלוונטי מה שהיועצים המשפטיים הקריאו ומה שהממשלה הפנתה, הם פשוט רצו לעשות חיים קלים.

משה גפני: צריך להגדיר מה זה "קרוב" במקרה הזה, בגלל שזה חוק אחר לחלוטין.

משה גפני: פרשת מס הכנסה נוגעת לאלף ואחד נושאים, וזה לא המקרה.

משה גפני: לא יכול להיות שקבלן לא יוכל למכור לנכד של הגיס שלו, זה פשוט לא לעניין.

<אייל לב-ארי: אז איזה קרובים אתה רוצה - - - ?

ניסן סלומינסקי: פסולי עדות, בוא נגדיר שזה יהיה פסולי עדות.

משה גפני: פסולי עדות.

ישראל אייכלר: יש מושג של קרבה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, פסולי עדות.

משה גפני: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה תלוי.

ניסן סלומינסקי: בגזע המרכזי, אומרות רוב הדעות, עד סוף הדורות זה פסול; בין נכד ונין - - -

משה גפני: אבל אתה - - - שמתאימה לעניין הזה.

חמד עמאר: איזה הגדרה של קרובי משפחה - - - ?

ניסן סלומינסקי: הקריאו את זה, הגדירו.

משה גפני: אם יש חמולה באיזו עדה דרוזית למשל, אז כולם יהיו פסולים.

ניסן סלומינסקי: אם הקבלן הוא מהחמולה.

חמד עמאר: ניקח את משפחת חלבי למשל.

חמד עמאר: משפחת חלבי מונה איזה 2,000 או 3,000.

חמד עמאר: אם יש שם איזה קבלן במשפחה - - -

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה לתת את ההטבה רק להם ולא לאחרים, אז - - -

משה גפני: לא, לא רק להם - - -

ניסן סלומינסקי: זה מה שמדובר.

ניסן סלומינסקי: טוב, יאללה, ליאת.

משה גפני: מה "יאללה"?

משה גפני: מה סיכמנו?

ניסן סלומינסקי: תרשום את ההסתייגות ונגיע לזה.

<אייל לב-ארי: איזה קרבה?

<אייל לב-ארי: רק קרבה ראשונה?

משה גפני: קרבה ראשונה, כן.

חמד עמאר: אני תומך.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי ל-(7).

<ליאת גרבר: "(7) הוא רכש במישרין את מלוא הזכויות בדירה, לבדו או יחד עם בן זוגו;".

משה גפני: לפי היושב-ראש אנחנו מורידים את "ידוע בציבור".

משה גפני: אני מקבל את העמדה שלך.

<ליאת גרבר: לא, אנחנו עוד לא הגענו לכל ההקשרים - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, תסבירי את (7) בבקשה.

<ליאת גרבר: המטרה של (7) היא לוודא שההטבה מגיעה לרוכש ולבן זוגו; שזה לא יהיה למטרות השקעה אלא למטרות מוגרים.

<ליאת גרבר: ולכן הרכישה במישרין היא לא רכישה באמצעות נאמן למשל, והרכישה לבדו או יחד עם בן זוגו נועדה לוודא שבאמת התא המשפחתי הוא זה שרוכש את הדירה ולא יחד עם שותף.

משה גפני: מה אם אני רוכש את זה באמצעות עורך דין?

ניסן סלומינסקי: עורך דין זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מייצג אותך, זה ידא אריכתא.

ניסן סלומינסקי: עורך דין זה ידא אריכתא שלך.

משה גפני: שנייה, יש אצלם ויכוח.

<ליאת גרבר: לא, אין שום ויכוח.

משה גפני: מה אתם מפחדים להגיד שהיה ויכוח?

משה גפני: הרי היה ויכוח.

משה גפני: לא, אין סודות בחברה.

ניסן סלומינסקי: נו, באמת.

ניסן סלומינסקי: הכוונה של "יחד עם בן זוגו" היא שלא יהיה מצב שבמשפחה הבעל רוכש בנפרד והאישה בנפרד ושניהם יקבלו הטבות?

ניסן סלומינסקי: זו הכוונה?

<ליאת גרבר: לא, קודם כול הם נחשבים כתא משפחתי אחד.

<ליאת גרבר: הכוונה היא שלא יקרה שהבעל יקנה עם חבר שלו, כלומר, שני אנשים יקנו ביחד כשותפים למטרות השקעה.

<ליאת גרבר: המטרה של ההטבה היא לתת את זה לתא משפחתי, זו מטרת הסעיף.

ניסן סלומינסקי: כלומר, רווק יכול לקנות עם רווק אחר.

<ליאת גרבר: לא יכול.

<מאיר אסולין: אם הוא בן זוגו.

ניסן סלומינסקי: מאיפה אתם יודעים אם הוא בן זוגו או לא?

ניסן סלומינסקי: מה, כבר יש הגדרה לזה?

<ליאת גרבר: לא, זה ה"ידוע בציבור" שדיברנו עליו.

ניסן סלומינסקי: מה, יש גם אצל גבר "ידוע בציבור"?

ניסן סלומינסקי: מה זה שייך?

<מאיר אסולין: "ידוע בציבור" זה - - -

משה גפני: מאיפה אתה יודע?

משה גפני: איפה זה כתוב?

ניסן סלומינסקי: מה שאני מבין מכם זה שמדובר או בתא משפחתי או ברווק, אבל שני חברים לא יכולים.

<ליאת גרבר: נכון, תא משפחתי.

<מאיר אסולין: בוא נגיד שהרוכש הוא רק הבעל, וכל התנאים חלים בו והוא הרוכש הזכאי – אנחנו רוצים לאחד את - - - בן הזוג.

<מאיר אסולין: שגם בן הזוג, שהוא לא זכאי, שעומד בתנאים, ייהנה - - -

ניסן סלומינסקי: אבל אם הוא רווק?

<מאיר אסולין: אז רק הוא יכול.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא קונה את זה עם חבר אז הוא לא יכול?

<מאיר אסולין: אם הוא לא בן זוגו אז הוא לא יכול.

משה גפני: אז הוא יגיד שהוא בן זוגו.

ניסן סלומינסקי: נניח שאין לו מספיק כסף לקנות דירה והוא מביא עוד שותף לקנות את הדירה ולגור יחד – הם לא יכולים?

<מאיר אסולין: לא יכול.

משה גפני: הוא אומר שהוא בן זוגו.

משה גפני: יאיר לפיד - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, איך ההגדרה?

ניסן סלומינסקי: יש הגדרה שהוא בן זוגו?

<ליאת גרבר: אין הגדרה היום לידוע בציבור.

ניסן סלומינסקי: אז איך אתם תדעו אם הוא בן זוגו או שהוא חבר?

<ליאת גרבר: הם יצטרכו להצהיר שהם ידועים בציבור.

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להצהיר שהוא בן זוגו.

<רונן סולומון: יש רישומים במשרד הפנים, מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: לא, לבן זוג אין.

<רונן סולומון: יש.

<ליאת גרבר: לגבי נישואים יש רישום.

חמד עמאר: סליחה, אם הוא רווק בן 35 והוא מביא איתו חבר בגלל שאין לו מספיק כסף – הוא לא יכול?

<ליאת גרבר: הוא לא יכול.

<ליאת גרבר: המטרה היא לא רכישה למטרות השקעה, המטרה היא רכישה - - -

משה גפני: אבל הוא יגיד שהוא בן זוגו - - -

<מאיר אסולין: אין לנו בעיה עם זה, כי בכל מקרה זה חצי-חצי, וככה כל אחד מהם שורף את הפטור, שהוא פטור חד-פעמי לכל החיים.

<קריאות: - - -

משה גפני: השאלה הייתה מה קורה אם באים שני חברים.

<ליאת גרבר: לא, הם לא יכולים לרכוש.

משה גפני: מה מונע ממנו להגיד שהחבר שלו הוא בן זוגו?

<ליאת גרבר: החוק.

<ליאת גרבר: הוא יצטרך להצהיר שזה הבן זוג שלו.

<קריאות: - - -

בועז טופורובסקי: מה שגפני בא לעשות, אתם נותנים לו.

בועז טופורובסקי: הוא בא לתקוע ולתקוע ולתקוע, והוא מצליח.

יעקב ליצמן: בועז, זו הוועדה לסתימת פיות?

בועז טופורובסקי: - - -

<קריאות: - - -

בועז טופורובסקי: זה עינוי דין.

בועז טופורובסקי: באים לברבר ולברבר ולהגיד שטויות ולמשוך זמן - - -

יעקב ליצמן: אל תבלבל את המוח - - -

חמד עמאר: בועז, עוד פעם אתה מושך את הדיון לכיוון הלא נכון.

חמד עמאר: אתמול עשית את זה וגם היום אתה עושה את זה.

בועז טופורובסקי: - - -

ניסן סלומינסקי: אוקיי, סיימנו.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו רוצה להגיש הסתייגות, שיגיש.

משה גפני: לא, אני רוצה להבין.

משה גפני: הם אמרו ששני חברים לא יכולים לרכוש את הדירה.

משה גפני: אז הוא יצהיר שהוא בן זוגו.

ניסן סלומינסקי: אם הוא יצהיר הוא יוכל, כנראה, לפי מה שהם אומרים.

משה גפני: אבל הוא משקר.

ניסן סלומינסקי: אם הוא משקר אז יחולו עליו כל העונשים שחלים - - -

משה גפני: אבל מה מבחינת החוק מונע ממנו להצהיר שהוא בן זוגו ולרכוש איתו את הדירה?

ניסן סלומינסקי: היושר...לא...

משה גפני: לא מה?

<מאיר אסולין: אם יתברר במשך חמש שנים ש - - -

<קריאות: - - -

<ליאת גרבר: - - - זה ענישה פלילית - - - אנחנו נבהיר - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, אייכלר, בבקשה.

<ליאת גרבר: אני רק אגיד לפרוטוקול שלידוע בציבור יש מבחנים, ולא כל אחד יכול להצהיר שהוא ידוע בציבור.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוכש את זה דרך עורך דין זה בסדר, נכון?

ניסן סלומינסקי: זה לא נקרא "נאמן".

<מאיר אסולין: זה ייפוי כוח, זה בשבילו, זה עבורו.

משה גפני: אני לא יודע שום דבר.

משה גפני: אני לקחתי עורך דין, והעורך דין הזה עושה הכול לבד - - -

ניסן סלומינסקי: זה לא משנה, הרי יש לו ייפוי כוח.

משה גפני: וזה בסדר?

ניסן סלומינסקי: כן בטח, כי זה בשבילך.

ניסן סלומינסקי: טוב, סיימנו.

ניסן סלומינסקי: אייכלר בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להסביר שמאחר שאתמול - - -

<שלומית ארליך: לא סיימנו.

ניסן סלומינסקי: סליחה, אם אומרים שלא.

ניסן סלומינסקי: .. ליאת, תמשיכו את "לעניין הגדרה זו".

משה גפני: מה רצית לעשות?

ניסן סלומינסקי: רציתי שאייכלר ידבר.

משה גפני: אז אפשר עכשיו.

ישראל אייכלר: למה אני צריך לחכות כבר שעה שלמה?

ניסן סלומינסקי: כי אנחנו באמצע.

ניסן סלומינסקי: ..

ניסן סלומינסקי: כי נכנסת.

ניסן סלומינסקי: ..

ישראל אייכלר: לא, נכנסתי כבר לסעיפים הקודמים.

ניסן סלומינסקי: לא, זה אותו סעיף.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה.

<ליאת גרבר: "לעניין הגדרה זו - - -

משה גפני: מה, אתה לא נותן לו?

ניסן סלומינסקי: אני אתן לו כשיגמרו.

ניסן סלומינסקי: חשבתי שזה נגמר, אבל יש עוד.

משה גפני: אבל זה עוד המון.

משה גפני: נו, באמת.

ניסן סלומינסקי: לא, נו, באמת.

<ליאת גרבר: "(א) לעניין פסקה (1) – יראו רוכש כמי שמתקיים בו התנאי האמור באותה פסקה, גם אם רכש את הדירה במשותף עם בן זוגו ולא מתקיים בו התנאי האמור;".

<ליאת גרבר: אני אסביר.

<ליאת גרבר: הכוונה כאן היא שאנחנו רוצים שמי שירכוש את הדירה יהיה מי שחלים לגביו התנאים המזכים.

<ליאת גרבר: הוא זה שבעצם יכול לרכוש את הדירה, וזאת על מנת שלא יהיו חיבורים פיקטיביים בין - - -

<שלומית ארליך: הכוונה היא לתושב ישראל שהוא הורה לילד אחד לפחות ומלאו לו 35 שנים.

<ליאת גרבר: נכון.

<ליאת גרבר: ואז הוא יכול לרכוש את זה יחד עם בן זוגו, אבל שלא יאמצו לצורך העניין בן זוג לרגע בשביל רכישת הדירה, לדוגמה: מישהו שלא חלים לגביו התנאים.

ניסן סלומינסקי: לא, לא לרגע, אלא בכלל.

<ליאת גרבר: נכון.

<ליאת גרבר: אני אומרת שזאת הברירה - - -

יעקב ליצמן: ברגע שיש ידוע בציבור אז זה פיקטיבי.

משה גפני: ואם לבן זוגו אין זכאות, אז מה?

<ליאת גרבר: אם לבן זוגו אין זכאות אז הוא יצטרך - - -

<מאיר אסולין: הוא ייהנה מהזכאות שלו.

ניסן סלומינסקי: רק רגע, אם יש בעל ואישה ולאישה כן יש דירה – הם זכאים ל - - - ?

<ליאת גרבר: לא, אנחנו תכף נגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: אז למה אצל בני זוג, אם לבן הזוג יש דירה, כלומר, הוא לא זכאי – למה הם כן יקבלו?

<ליאת גרבר: לא, הם לא יקבלו - - -

<קריאות: - - -

<שלומית ארליך: בוא נבהיר: הכוונה היא רק לפסקה הראשונה.

<שלומית ארליך: זאת אומרת, אם למשל בין בני זוג רק לאחד מלאו 35 שנים אבל לשני יש רק 32 ואין להם עדיין ילד – הם כן ייחשבו.

<ליאת גרבר: אבל מי שיצטרך לרכוש את הדירה – או לפחות הם יצטרכו לרכוש במשותף – זה זה שמלאו לו כבר 35.

<ליאת גרבר: אנחנו רוצים למנוע מצב שיש למשל מישהי בת 32, היא לא יכולה לרכוש דירה, אז היא תגיד למישהו בן 35 "בוא נהיה בני זוג, אני ארכוש את הדירה על שמי, ואתה אחר כך תצא מהתמונה".

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות, אמרתם עכשיו שבן זוג לא נחשב.

ניסן סלומינסקי: .. הטבה של 35 זה רק על רווק, נכון?

<ליאת גרבר: לא, גם בני זוג צריכים שיהיה להם ילד.

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו מדברים על מצב שאין ילד.

ניסן סלומינסקי: אז כאן את אומרת שרווק שהוא מעל 35 ויש לו בן זוג בן 32 – אז מה קורה?

<ליאת גרבר: זה שבן 35 יצטרך להיות שותף בדירה.

<ליאת גרבר: זאת אומרת, זה שבן 32 לא יוכל לקנות את הדירה לבד.

ניסן סלומינסקי: רגע, אבל הוא נחשב כרווק או לא כרווק אם יש לו בן זוג?

ניסן סלומינסקי: מכאן אנחנו מבינים שהוא נחשב כרווק.

ניסן סלומינסקי: כלומר, לא מכירים בבני זוג כאשר אלה שני גברים.

ניסן סלומינסקי: זה חשוב.

<ליאת גרבר: אם הוא רווק והוא בן 32, הוא לא יכול לקנות את הדירה.

<ליאת גרבר: אם יש לו בן זוג שהוא בן 35, הם יכולים לרכוש יחד את הדירה.

ניסן סלומינסקי: למה זה לא נופל ב"משפחה"?

ניסן סלומינסקי: לפי ההגדרה ששני גברים נחשבים גם משפחה, הוא נופל כבר ב"משפחה".

<ליאת גרבר: לא, הם נופלים.

<ליאת גרבר: הכוונה היא - - -

<מאיר אסולין: אני אסביר.

<מאיר אסולין: יש את המבחן הראשון, שבו יש ילד בחזקתו.

ניסן סלומינסקי: כאן מדובר על כך שאין ילד, אלא על רווק בן 35 שיש לו בן זוג בן 32.

<מאיר אסולין: הם רשאים לרכוש את הדירה ביחד.

ניסן סלומינסקי: בגין הרווק בן ה-35?

<מאיר אסולין: נכון.

ניסן סלומינסקי: למרות שהוא לא רווק?

ניסן סלומינסקי: הרי לפי ההגדרה שלכם הוא לא רווק.

<ליאת גרבר: לא, אם יש מישהו בן 35, זה לא משנה אם הוא רווק או יש לו בן זוג.

ניסן סלומינסקי: אני שמח שאנחנו מגדירים שבני זוג זה לא תא משפחתי אלא הוא נחשב לרווק.

סתיו שפיר: ניסן, זה מאוד ענייני.

ניסן סלומינסקי: זה רק לפלפול, נמשיך הלאה.

<רונן סולומון: כל סוגי ההתחברות – ידוע בציבור, ידועה בציבור ועוד – אין לזה רישום מסודר במקום אחר מהרבנות?

<רונן סולומון: יש רישום.

<ליאת גרבר: אני לא יודעת אם זה כל ההגדרות האלה - - -

מיכל בירן: אבל את אומרת שזה לא משנה, כלומר, אם הוא מעל 35 אז זה לא משנה אם הוא - - -

<ליאת גרבר: נכון, ובלבד שגם אם יש ידוע בציבור בן 32, הידוע בציבור בן ה-32 לא יוכל לרכוש את הדירה במלואה על שמו, כי הזכאי הוא זה בן ה-35.

<ליאת גרבר: כך רצינו למנוע את החיבורים לרגע האלה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני לא מבין למה הם לא נופלים בגין "משפחה".

<ליאת גרבר: הם יכולים ליפול בגין זה, אבל אין כאן הגדרה - - -

ניסן סלומינסקי: לפי ההגדרה שידוע בציבור זה "משפחה" - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי שתגדירו שזה לא משפחה, אבל לפי ההגדרה שאומרת שזה משפחה, אז זה נופל בגין משפחה, הוא לא רווק.

<ליאת גרבר: אין בעיה של המשפחה, אבל גם במשפחה צריך שיתקיימו תנאים לפחות באחד מהם.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל הוא לא רווק.

<קריאות: - - -

מיכל בירן: הם לא צריכים להתחתן, הם לא צריכים להיות כלום, הם יכולים להיות בני אותו מין, הכול בסדר.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, בואו נמשיך.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי ל-(ב).

משה גפני: רגע, שנייה.

משה גפני: שני בני זוג, הבעל בן 35 והאישה בת 32 – הם זכאים לקבל את ה - - - ?

<ליאת גרבר: מי שזכאי זה הבעל.

<ליאת גרבר: הם יצטרכו לרכוש את הדירה ביחד.

משה גפני: בסדר, בסדר.

משה גפני: נניח שהם התגרשו אחרי שנה, והאישה עכשיו מחוסרת דיור והיא התחתנה עם מישהו אחר.

משה גפני: היא כבר בת 35.

משה גפני: האם היא זכאית?

<מאיר אסולין: אי אפשר, כי ההטבה היא רק פעם אחת.

משה גפני: אבל את ההטבה קיבל את הבעל.

<מאיר אסולין: שניהם קיבלו.

משה גפני: אבל היא התגרשה.

ניסן סלומינסקי: משה, אחרת כל זוג יקנה דירה, יתגרש, ואז אחד משניהם יוכל עוד פעם, ואז הם יתחתנו עוד פעם.

משה גפני: לא, אבל היא לא הייתה זכאית, כי היא הייתה בת 32.

ניסן סלומינסקי: זה לא משנה, אבל אני אומר - - -

משה גפני: הבנתי.

<שלומית ארליך: אבל עוד שאלה באותו עניין: יש גם תנאי שצריך להחזיק בדירה חמש שנים, מה קורה לגבי התנאי הזה כאן?

יצחק כהן: אסור להם להתגרש חמש שנים.

ניסן סלומינסקי: זה טוב, הלוואי שלא יוכלו להתגרש.

ניסן סלומינסקי: הלוואי שלא יתגרשו.

<קריאות: - - -

משה גפני: למה בכלל נקבע גיל 35?

משה גפני: ואם הם התחתנו בגיל 28?

<קריאה: אחד מהם זכאי.

<מאיר אסולין: צריך שיהיה ילד.

משה גפני: בן 28 עם ילד זכאי, כן?

סתיו שפיר: אנחנו הגשנו הסתייגות על הילד, נכון?

משה גפני: 35 זה רק בלי ילד?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי ל-(ב).

יעקב ליצמן: רגע, הגשתי הסתייגות.

משה גפני: זאת אומרת, זה ברור שהבנו כל מה שאמרו עכשיו.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: ככה אנחנו מחוקקים.

ישראל אייכלר: אני רוצה שיהיה ברור מה שאמרו עכשיו המציעים: שיכול אדם לבוא לחברו, לעשות קנייה, ואחרי חודש להיפרד, וזה לא ייחשב מכירה.

סתיו שפיר: אבל לידועים בציבור יש חוקים ברורים - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, האחד מחזיק את הדירה - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אבל השני איבד את הזכות שלו.

ניסן סלומינסקי: איבד את הזכות לקבל מע"מ אפס.

ישראל אייכלר: רגע, אבל מי שמוכר דירה - - -

ניסן סלומינסקי: הוא לא מוכר דירה, הוא לא מוכר כאן דירה.

ניסן סלומינסקי: האדם נשאר עם הדירה.

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: אם אני מוכר את הדירה, אני צריך להחזיר את הכסף.

משה גפני: - - -

ניסן סלומינסקי: לא יכולים.

משה גפני: יכולים.

ניסן סלומינסקי: לא, רק תא משפחתי.

משה גפני: זה לא תא משפחתי, אין תא משפחתי.

ניסן סלומינסקי: או אדם.

ניסן סלומינסקי: אין שניים.

משה גפני: בא בן אדם ואומר "אני רוצה לרכוש את הדירה".

משה גפני: שואלים אותו מי בן הזוג שלו.

משה גפני: הוא הביא איזה מישהו מרחוב ואמר "זה בן הזוג שלי, והוא זכאי לרכוש את הדירה".

משה גפני: זה המצב.

סתיו שפיר: אבל אי אפשר להביא מישהו מהרחוב, זה לא נכון.

ישראל אייכלר: בפירוש אפשר.

משה גפני: אחר כך הוא מוכר את הדירה והם מתחלקים בכסף.

<מאיר אסולין: זה לא המצב, ברור שזה לא נכון.

<מאיר אסולין: ברור ש - - -

ישראל אייכלר: רגע, עוד פעם, אם אני מוכר את הדירה בתוך חמש שנים, אני צריך להחזיר למס הכנסה את הכסף.

ישראל אייכלר: אם נפרדו שני החברים הפיקטיביים, הם לא חייבים להחזיר.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל הוא נשאר עם הדירה.

ניסן סלומינסקי: אז זה בסדר, כי אחד נשאר עם הדירה והשני איבד את הזכות.

ישראל אייכלר: אבל הוא לא צריך להחזיר את הכסף.

ישראל אייכלר: כשאני מוכר את הדירה, גם איבדתי את הזכות וגם אני צריך להחזיר את הכסף.

ניסן סלומינסקי: כי אתה מוכר, אבל פה הוא נשאר עם הדירה.

ישראל אייכלר: לא, רק אחד נשאר עם הדירה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הרי הוא נשאר עם הדירה.

ניסן סלומינסקי: אם זוג רגיל קיבל דירה ומתגרש באמצע, אז מה?

ניסן סלומינסקי: תעניש אותם שיחזירו את המע"מ?

ניסן סלומינסקי: אחד נשאר עם הדירה - - -

ישראל אייכלר: לא, אבל פה אתה יצרת פיקציה חוקית - - -

ניסן סלומינסקי: הפיקציה זה דבר נפרד, ואנחנו מתנגדים לה.

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא קשור.

יצחק כהן: לא, מה "לא קשור"?

יצחק כהן: - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת - - -

מיכל בירן: יצטרכו להקים רשות ממשלתית חדשה בשביל לעקוב - - -

ישראל אייכלר: בשביל לרשום את כל ה - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת.

יצחק כהן: רגע, ניסן, תסביר את הסיטואציה עם בני הזוג, אני רוצה להבין.

מיכל בירן: אני לא הבנתי גם.

מיכל בירן: אני לא מבינה איך זה מתקשר למה שכתוב.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, בואי תתמקדי בנו, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: תסבירי ואז תמשיכי לסעיף הבא.

ניסן סלומינסקי: תסבירי את סעיף (א) – רק להסביר – ואז תמשיכי.

ניסן סלומינסקי: אבל תהיי איתנו, בלי שאלות ובלי כלום.

<ליאת גרבר: סעיף (א) אומר שאנחנו מתייחסים לרוכש הזכאי כמי שמקיים את התנאים.

<ליאת גרבר: זאת אומרת, הוא בן 35 או יש ילד בחזקתו.

<ליאת גרבר: עכשיו, אם יש לו בן זוג, אין בעיה: הם יכולים לרכוש את הדירה ביחד, ובלבד שהרוכש הזכאי צריך להירשם על הדירה הזאת.

<ליאת גרבר: אם גם בן הזוג נרשם - - -

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להחזיק את זה חמש שנים.

<ליאת גרבר: נכון.

<ליאת גרבר: שניהם יצטרכו להחזיק את זה.

<ליאת גרבר: ברגע שנרשם איתו בן הזוג שלו, אז הוא נחשב כמי שגם ניצל את ההטבה.

ניסן סלומינסקי: תמשיכי ל-(ב).

<ליאת גרבר: "לעניין פסקאות (2) עד (6) – יראו רוכש כמי שמתקיימים בו התנאים האמורים רק אם תנאים אלה מתקיימים גם בבן זוגו, למעט בן זוג הגר בדרך קבע בנפרד, ובילדיהם שטרם מלאו להם 18 שנים, למעט ילד נשוי;".

<ליאת גרבר: בסעיף זה אנחנו מבקשים שהתנאים, למשל דירה יחידה, יתקיימו גם בבן הזוג.

<ליאת גרבר: זאת אומרת, אנחנו רואים את הרוכש כמי שמתקיימים בו התנאים האמורים בפסקאות (2) עד (6), למשל הגדרה של דירה יחידה, רק אם בבן הזוג שלו מתקיים התנאי האמור - - -

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות, אם יש משפחה שבה לאישה, רק לאישה, יש דירה, אז הם כבר לא יכולים לקבל את ההטבה.

<ליאת גרבר: נכון, כי אנחנו בעצם רואים בהם תא משפחתי אחד.

יצחק כהן: ואם לבן הזוג יש דירה אחרת?

ישראל אייכלר: "למעט בן זוג הגר בדרך קבע בנפרד" – זאת אומרת, יכולה להיות לו דירה נפרדת.

ישראל אייכלר: אז מותר שתהיה לו דירה אחרת.

<שלומית ארליך: מה זה אומר "בן זוג הגר בדירה נפרדת"?

<שלומית ארליך: באיזה סיטואציה זה מתקיים?

<ליאת גרבר: שהם פרודים באופן ש - - -

ישראל אייכלר: לא פרודים, אלא הם נישאים כאנשים שיש להם שתי דירות.

<ליאת גרבר: לא, אתה בודק את זה במועד הרכישה.

ישראל אייכלר: אז במועד הרכישה אסור שתהיה עוד דירה?

<ליאת גרבר: נכון, לא לו ולא לבן הזוג שלו.

ישראל אייכלר: עוד שאלה: מה זה "למעט ילד נשוי מתחת לגיל 18"?

ישראל אייכלר: זאת אומרת שאם יש חרדי שהתחתן מתחת לגיל 18 – כי הרי זה לא קורה בחברות אחרות - - -

<מאיר אסולין: אם יש לו דירה, זה לא יפריע להורים.

ישראל אייכלר: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אני עושה הפסקה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שאתמול עשינו מיזוג של ההצעות הפרטיות עם הצעת החוק הממשלתית ואייכלר לא היה באזור, הוא היה בתל-אביב, אז אני אמרתי שיבוא...

ניסן סלומינסקי: כשהוא שאל אותי, אמרתי לו שגם במיזוג הוא יכול להתנגד.

ניסן סלומינסקי: מיזוג זה לא אומר שהוא מתחייב.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שהוא יבוא לפה ויכול להביע את עמדתו, כדי שזה שהוא יתמזג לא ייראה כאילו הוא מסכים עם החוק שכתוב.

ניסן סלומינסקי: כי הכללים כאן בכנסת הם שונים ומשונים, ואתה יכול להתמזג למשהו שאתה לא מאמין בו ואתה נגדו, אם אתה רוצה שיתקיים דיון.

ניסן סלומינסקי: אפשר גם לא להתמזג, ואז, כשיגיע הזמן, יהיה דיון גם בהצעה הפרטית.

יעקב ליצמן: אי אפשר לדון על זה עכשיו, אחרי שהוא הצביע - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא רוצה לדון, ולכן באתי כדי שיביע - - -

יעקב ליצמן: אי אפשר, לא הייתה רביזיה.

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי: כדי שיהיה מודעא רבא לאורייתא; שהמיזוג שלו לא אומר שהוא מצטרף; שלא יכתבו את זה מחר בעיתונות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, תרשה לי קודם לכפור כפירה מוחלט בהנחת היסוד - - -

<שלומית ארליך: אגב, זה כרגע נמצא בוועדת הכנסת, ואפשר לבקש מוועדת הכנסת - - -

ניסן סלומינסקי: לבקש מוועדת הכנסת לא להתמזג, לבטל.

יעקב ליצמן: אין לכם זכות כרגע, כי אתמול לא ביקשנו רביזיה על זה, אף אחד לא ביקש את זה - - -

ניסן סלומינסקי: הייתה רביזיה והייתה הצבעה.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא יכול לבקש בוועדה אם הוא רוצה.

יעקב ליצמן: אני שמח שאתה היועץ שלו לגבי מה הוא יכול לעשות, אבל זה לא - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, אייכלר, חמש דקות, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לכפור כפירה מוחלטת בהנחת היסוד של החוק, שהוא נועד להוזיל את מחירי הדיור.

ישראל אייכלר: כי אם זה נועד להוזיל את מחירי הדיור, אז מבחינה כלכלית ועסקית לא היו מוציאים שני מיליון צרכנים מהחוק הזה, כי אם אתה רוצה להוריד מחירי דיור אתה נותן שכמה שיותר אנשים יקנו דירות בזול יותר, כדי שהמחירים ירדו.

ישראל אייכלר: אבל ברגע שהוצאת שני מיליון אזרחים מהחוק הזה, הווה אומר ששקר ענו האנשים שאמרו שהם רוצים להוריד את מחירי הדירות.

ישראל אייכלר: זה לא רק לא יוריד את מחירי הדירות בפועל, אלא זה בכוונה תחילה לא נועד להוריד את מחירי הדירות אלא להפלות בין אזרחים לאזרחים.

ישראל אייכלר: ולכן, כשאני יוצא מנקודת הנחה שזו מטרת החוק – וגם כבודו אמר באיזו אמירת אגב שזה מיטיב עם חלק מהציבור – אז אני חושב שביום כזה, כשקוברים 13 חללים ועם ישראל נמצא כבר 20 יום במלחמה, אין זה הזמן שהכנסת תחוקק חוקים אלימים נגד קבוצת אוכלוסייה, נגד האזרחים.

ישראל אייכלר: אנחנו הורדנו את כל האי-אמון בממשלה, כדי שעם ישראל יהיה מאוחד בימים כאלה.

ישראל אייכלר: לכנסת יש רשות מוסרית לחוקק חוקים שמיטיבים עם כלל הציבור גם בימי מלחמה, אבל לפגוע באזרחים מימי מלחמה?

ישראל אייכלר: אין שום סיבה שאתה לא תסגור את הישיבה עד לסיום המלחמה.

ישראל אייכלר: אם זה היה להוזיל את מחירי הדיור ולהיטיב עם כלל הציבור, היית יכול לומר שגם בזמן מלחמה הכנסת ממשיכה להיטיב עם הציבור.

ישראל אייכלר: אבל היות שזה נועד לפגוע בציבור, זו פעולת מלחמה שאני רואה בה כאילו שיורים רקטה אל תוך דירה ולוקחים קורת גג מאזרחים צעירים, שזה לא פחות עוין מאשר יריית רקטה.

ישראל אייכלר: אבל רקטה, יש לנו כיפת ברזל נגד זה, ואילו פה יש לנו רק כיפת בד, כיפה שחורה, אבל קורת גג לצעירים לא תהיה.

ישראל אייכלר: ולכן אני מבקש קודם כול להפסיק את הדיון עד אחרי המלחמה.

ישראל אייכלר: לא יקרה שום דבר, וזה גם ייטיב עם המשק, וגם ישחררו את שוק הדירות, שמוקפא כבר כמה וכמה חודשים.

ישראל אייכלר: שיודיעו שעד אחרי הפגרה לא דנים בחוק הזה, כי הוא חוק שגם הכלכלנים וגם נגידת בנק ישראל, כולם, באים ואומרים שזה חוק לא טוב לשוק הדיור.

יעקב ליצמן: אני רוצה להעיר לך, אדוני היושב-ראש, שהיום כתוב בעיתונות – שכחתי איפה, אבל לא ב"המודיע" – שהחוק הזה בכלל לא רלוונטי, כי לא הולכים לממש את החוק הזה, בגלל המלחמה.

יעקב ליצמן: נדמה לי שזה כתוב ב"דה מרקר".

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אין לי מושג.

יעקב ליצמן: אני מוכן להביא לך את זה, אבל למה לי להטריח את עצמי, הרי בין כה תעשה מה שאתה רוצה.

ניסן סלומינסקי: אבא שלי זצ"ל אמר שהרבי שלו אמר שמי שקורא עיתון לא יכול ללמוד דף תוספות.

ניסן סלומינסקי: אז למה אתה קורא כל כך הרבה עיתונים?

ניסן סלומינסקי: מה נפל?

ניסן סלומינסקי: איך אפשר?

ניסן סלומינסקי: טוב, נמשיך הלאה.

יעקב ליצמן: זה כתוב היום בעיתון.

יעקב ליצמן: כל הדיון לא רלוונטי, כי לא הולכים לקיים את החוק.

ישראל אייכלר: ולכן אני חושב שאסור בזמן מלחמה לנהל - - -

אראל מרגלית: באמת מדובר בשני מיליארד שקל בשנה, בתוך כל ההוצאות - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, אנחנו כבר באמצע - - -

ישראל אייכלר: כן, כן, מה שאראל אומר זה נכון.

ישראל אייכלר: הנה, יש לך איש כלכלה שמשקיע למען המשק, והוא אומר לך שמלחמה עולה הון עתק; וכשאתה הולך לזרוק שני מיליארד שקלים בלי להיטיב עם העם – האם צריך לעשות את זה בזמן מלחמה?

ניסן סלומינסקי: בדבריך יש הרבה מאוד טעם, ואנחנו שמחים אם ממשלת ישראל, או לפחות הכנסת, הייתה מאמצת את זה.

ישראל אייכלר: זה תלוי בך, אדוני היושב-ראש, זה תלוי בך.

ישראל אייכלר: אני אגיד לך משהו לגבי מה שאמרת קודם בשם אבא שלך: מה ההבדל "ניסן" ל"נסים"?

ישראל אייכלר: נסים זה דבר שקורה מפעם לפעם, ניסן זה דבר תמידי.

ישראל אייכלר: ולכן חודש ניסן, שזה חודש יציאת מצרים, נקרא "ניסן".

ישראל אייכלר: הקב"ה נתן לך עכשיו כוח כיושב-ראש הוועדה, כניסן, להמשיך בנסים שקורים לנו בשלושת השבועות האחרונים.

ניסן סלומינסקי: ראשי התיבות של השם שלי זה נ"ס, אז אני גם קבוע וגם נס.

ישראל אייכלר: להפסיק את הגזרה הזאת נגד הציבור, להפסיק את הפעולה המלחמתית האלימה נגד הציבור.

ישראל אייכלר: זה לא רק נגד הציבור הערבי, זה לא רק נגד הציבור החרדי, זה נגד כלל ציבור צרכני הדיור, שבמקום לקחת את המיליארדים האלה ולתת הטבות לדיור, שכולן הוקפאו, אז הולכים לעשות דווקא את זה.

ניסן סלומינסקי: יש לך עוד שתי דקות, תצמצם.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על עצם החוק הזה.

ישראל אייכלר: לגבי המיזוג או לא מיזוג, אני לא ידעתי שאתם רוצים למזג זוגות לא טבעיים בתוך המיזוג הזה.

ישראל אייכלר: זה חלק מהאג'נדה, יכול להיות שאחת המטרות של החוק הזה זה להוסיף עוד ועוד ועוד עקירת הדת היהודית מארץ ישראל, ואני לא יכול להיות שותף לדבר כזה.

ישראל אייכלר: וחוץ מזה, החוק שלי במהותו, נועד לאפשר לכל אזרח בישראל שהוא חסר דיור לקבל את ההטבה הזאת.

ישראל אייכלר: כך היה במקור.

ישראל אייכלר: ולכן משרד האוצר וסגן שר האוצר עלו על הבמה בכנסת ותקפו את החוק הזה והורידו את זה, ובכלי התקשורת כבר עימתו את סגן השר מיקי לוי עם ההיגיון שהיה לו קודם לעומת ההיגיון של עכשיו.

ישראל אייכלר: חוץ מזה, בחוק הכניסו לי פה עוד טעות שאני לא כתבתי:

ישראל אייכלר: כתוב פה "לא יותר משני ילדים".

ישראל אייכלר: אני רואה גזרת פרעה בסעיף הזה.

ישראל אייכלר: למה לא יותר משני ילדים?

ישראל אייכלר: אנחנו כבר בסין?

ישראל אייכלר: יש לנו כבר מיליארד וחצי אנשים באזור, כאשר סביבנו, בשג'אעיה ובכל מחנות הפליטים כבר יש להם רק ילד אחד, שאנחנו יכולים לאפשר לעצמנו להגביל את הילודה בארץ כך שרק מי שאין לו יותר משני ילדים יוכל לקבל הטבה לדיור?

<קריאה: זה לא החוק שלנו.

ישראל אייכלר: לא, אני מדבר על החוקים הפרטיים שבהם הוסיפו את ה - - - של מאיר שטרית בקשר - - - ילדים.

ניסן סלומינסקי: אה, חשבתי ש... נבהלתי.

ישראל אייכלר: אז אני מבקש למחוק את זה; "מחה ימחה את זכר עמלק", כי בעיניי זה עמלקיוּת למנוע ללדת ילדים, הרי זה מה שעמלק רצה, להכרית את עם ישראל.

ישראל אייכלר: אדרבא, אני חושב שמי שיש לו יותר ילדים ואין לו דירה – בוודאי שצריך לעזור לו.

ישראל אייכלר: ולגבי החוק עצמו, אני מבקש שזה יחול על כולם.

ישראל אייכלר: אני הייתי רוצה שבית המשפט העליון...

ישראל אייכלר: אם היה פה בג"ץ, הוא היה אומר שחוק שמפלה אוכלוסיות מסוימות הוא חוק בלתי חוקתי בעליל, ואני שמח שהיועץ המשפטי של הכנסת דיבר על זה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזהיר את כל האנשים שחושבים שהיום החרדים בחולשה: אנחנו, בעזרת השם, בעוד 20 או 30 שנה, בדרך הטבע, נהיה פה רוב.

יצחק כהן: עם הערבים והדרוזים.

ישראל אייכלר: ואני מקווה שנוכל לחיות איתם בשלום, לא כמו היום - - -

<רונן סולומון: לגבי הדרוזים אתם יכולים להוריד את הדאגה – יהיה בסדר איתם.

יצחק כהן: מה יהיה בסדר?

יצחק כהן: ברור שיהיה בסדר.

ישראל אייכלר: אנחנו לא דואגים, אנחנו רוצים שכולם יחיו... אני רוצה שתכניסו את עצמכם לסיטואציה שבה קם שר החינוך יצחק כהן ומודיע שהחינוך הממלכתי לא יקבל קייטנות.

ישראל אייכלר: יסקלו אותו ברחובות, ובצדק.

ישראל אייכלר: או יבוא שר אוצר ויגיד שמי שלא חובש כיפה לא יקבל סיוע לדיור.

ישראל אייכלר: אתם פשוט תוציאו אותו להורג, וגם תמצאו לזה סעיף חוקי, כמו שעושים בכל מיני מקומות נגד אויבים.

ישראל אייכלר: ולכן אני אומר שאסור להכניס את האיבה הזאת נגד הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: הציבור החרדי יגדל, הוא לא יעזוב את הארץ הזאת, אין לו לאן ללכת, הרי אתם רואים את ההפגנות האנטישמיות בחוץ לארץ, שמכוונות נגד בתי כנסת.

ישראל אייכלר: אדם שלא שומר תורה ומצוות יכול להתבולל, כפי שקורה בארצות הברית.

ישראל אייכלר: יש לו ארץ אחרת.

ישראל אייכלר: אבל לנו אין ארץ אחרת.

ניסן סלומינסקי: אמרת שאין לאן ללכת, ואני רוצה לתקן: גם אם היה, אנחנו פה בגלל - - -

ישראל אייכלר: זה מה שאני אומר.

ישראל אייכלר: אנחנו פה, אז למה להילחם נגדנו, להילחם נגד ילדינו, ולהכניס בהם - - - ?

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: זה לא ייתכן שאתם תעשו חוקים ואנחנו נגיד לילדים שלנו "תשמעו, המדינה הזאת יקרה מאוד, היא אויבת אתכם, היא לא רוצה שאתם תיוולדו, וכשאתם נולדתם הם לא רצו לתת לכם את מענקי הלידה, כדי שלא תיוולדו; הם לא רצו לתת להורים שלכם דיור - -

ניסן סלומינסקי: טוב, ישראל סיימנו.

ישראל אייכלר: - - הם לא רצו לתת להם תעסוקה, אבל עכשיו בבקשה – לדגל".

ישראל אייכלר: זה לא ילך.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, סיימנו.

ישראל אייכלר: אני מבקש ממך עוד פעם:

ישראל אייכלר: האם אתה מוכן לסגור את הישיבה עד סיום המלחמה, בהנחה שהחוק הזה לא ייטיב עם העם, לא ייטיב עם הכלכלה, לא ייטיב עם שוק הדיור?

ישראל אייכלר: לא יקרה שום אם נעשה את זה אחרי הפגרה.

יעקב ליצמן: ומשרד האוצר אומר שאין לו תקציב והוא לא יבצע את החוק הזה.

יעקב ליצמן: זה כתוב היום ב"דה מרקר".

ניסן סלומינסקי: יש לי עצה אחת פוליטית: מאחר שאנחנו יושבים כאן בחבורה, אז - - -

יעקב ליצמן: תן לשמוע מה שקורה היום - - -

ניסן סלומינסקי: יש לי עצה מעשית ועצה פוליטית.

ניסן סלומינסקי: העצה הפוליטית היא שאם תיכנסו לקואליציה – אני מדבר ברצינות – להערכתי הרבה מהדברים האלה ישתנו.

יעקב ליצמן: אוווו.

יעקב ליצמן: ..

<קריאות: - - -

יצחק כהן: רגע, אתם כבר לא מחרימים אותנו?

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים אתכם בשמחה.

יצחק כהן: אבל אתם החרמתם אותנו, לא רציתם אותנו.

ניסן סלומינסקי: עזוב, אל תתחיל - - -

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, היות שהצעת הצעה - - - אני חייב לומר משהו.

ישראל אייכלר: מכירי הדת שבירושלים לא היו יושבים, אלא אם כן היו יודעים עם מי הם יושבים.

ישראל אייכלר: אם היית אומר "אנחנו עכשיו מבטלים את הגזרה הזאת ואנחנו נבטל עוד גזרות שיש על הציבור" – אז תבואו עם ההצעה - - -

ניסן סלומינסקי: הפוך, זה יהיה חלק מהתנאים - - -

יעקב ליצמן: זה רק על דעתך, לא על דעתי.

יעקב ליצמן: גם את זה לא.

משה גפני: תגיד לי, אתה ראש הממשלה?

משה גפני: מה אתה מתייחס לזה?

ניסן סלומינסקי: זה חלק מהתנאים שתעשו.

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: ראש הממשלה הזמין אותי ואת גפני ביום שישי לעדכון על המצב הצבאי, ואז התברר לי שחלק מהמצב הצבאי זה גם הקואליציה.

יעקב ליצמן: אם אתה תיתן לי עכשיו שעה לדבר, אני אסביר לך מה שהיה בשיחה בינינו לבין ראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: מה שרציתי רק להגיד זה שאבי היה חצי סלונים, והרב יוגל היה חבר מאוד אישי וכולי.

משה גפני: אבא שלך היה חסיד סלונים?

ניסן סלומינסקי: חצי.

משה גפני: והתפקדת לבית היהודי?

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, עכשיו הצעה מעשית - - -

משה גפני: תדע לך שיצאתי החוצה ורתחתי מזעם.

משה גפני: הלכתי לוועדה אחרת ובדרך חשבתי על זה שהם אמרו שידוע בציבור בלאו הכי קיים על פי החוק אבל הם רוצים להדגיש את זה.

משה גפני: זאת אומרת, אתה נותן יד למלחמה בקב"ה.

ניסן סלומינסקי: לא, לא נותן.

משה גפני: הרי אין פה איזו סיבה אחרת, הרי על פי החוק זה קיים.

משה גפני: מה אתה אומר לי "לא נכון"?

משה גפני: אין סיבה להכניס את זה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שיש סיבה?

משה גפני: לא, אין סיבה, הם רק אומרים "אנחנו רוצים להדגיש".

משה גפני: להדגיש מה?

משה גפני: שהם נלחמים בקב"ה?

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, ישראל, רק הצעה אחת - - -

משה גפני: לא, למה אתה לא עונה לי?

משה גפני: כל הזמן אתה מתייחס אליי כאילו אני - - -

ניסן סלומינסקי: הפוך, אני חושב כמוך, אבל נראה מה נצליח לעשות עם זה.

משה גפני: מה "מה לעשות"?

משה גפני: אתה היושב-ראש, תגיד להם "תמחקו" וזה נמחק.

משה גפני: תגיד להם.

ניסן סלומינסקי: יש לי רשימה ארוכה.

משה גפני: אבל את זה למחוק, הרי בלאו הכי - - -

יעקב ליצמן: אבל איזה עניין יש לך בקואליציה, שאתה מעלה את זה באפס מע"מ?

ניסן סלומינסקי: ישראל, הצעה מעשית: הייעוץ המשפטי אומר שאפשר לפנות לוועדת הכנסת ולבקש את זה, והם יוכלו להפריד.

ניסן סלומינסקי: אבל תחשוב טוב אם זה כדאי או לא.

ישראל אייכלר: לסיום, אני רוצה להקריא שני קטעים שכתבתי ליושב-ראש הכנסת השבוע: בזמן חירום ומלחמה וטילים שאינם מבחינים בין אזרחים, החליטו סיעות האופוזיציה היהודיות להימנע מאי-אמון בממשלה.

ישראל אייכלר: גם היום מיליוני יהודים חיים בחרדה, סמוך לחדרי המיגון, בלי הבדל השקפות ודעות.

ישראל אייכלר: כשם שאין אנו מעיזים לחוקק חוקים דתיים מפני המחלוקת, כך אין לאפשר העלאת חוקים שבמחלוקת.

ישראל אייכלר: אין שום סיבה שבעולם להריץ חוקים והחלטות שנויים במחלוקת, תוך ניצול השבועות האחרונים לפני הפגרה.

ישראל אייכלר: יש לזכור: המחלוקות לא יברחו לנו לאחר הפגרה.

ישראל אייכלר: אין לאפשר לגורמים אנטי דתיים לנצל תקופת חירום להוציא ממנהרות החקיקה גזרות על הציבור שיש בהן קטרוג גם בעולם הזה וגם בעולם הבא.

ישראל אייכלר: אני יודע שישנם אנשים שאין להם יראת אלוקים, אבל רובו של עם ישראל מאמין ב-ה' אלוקי ישראל, ואנחנו זקוקים לחסד ה', להגנתו בכל עת ורגע.

ישראל אייכלר: בזמן שמידת הדין מתוחה, הקב"ה מטה ידו להגן מפני טילים וחִצי מוות ושומר על חיילי ישראל.

ישראל אייכלר: אין להתריס כלפי שמיא.

ישראל אייכלר: בהיותנו עם השם, ניתנה - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, אייכלר, בוא - - -

ישראל אייכלר: כל המחבל בקדושת ארץ ישראל פוגע בכולנו, מסכן את חיי עם ישראל בארצו, ועל כן אבקשך להמשיך בנוהג המקובל בכנסת: בזמן חירום אין מחוקקים, אין מעלים נושאים ואין מריצים חוקים השנויים במחלוקת - - -

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, היות שאין אף אחד מיש עתיד, כנראה שהם יודעים שלא הולך להיות חוק - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, ליאת, תמשיכי.

יעקב ליצמן: לא, בוא נבטל את הדיון.

ישראל אייכלר: אפשר לסגור את הדיון, חבל.

יעקב ליצמן: מיש עתיד אין אחד, כולם ברחו.

יעקב ליצמן: הם בבונקרים, במנהרות.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי בבקשה.

משה גפני: עד איזה שעה הדיון הזה?

ניסן סלומינסקי: עד 14:00.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להזכיר לחבריי שמאחר שאנחנו עושים דיונים לעומק וזה מתמשך, אז צפוי שנמשיך ביום שלישי לשעות הלילה, ואם יהיה צורך אז גם יום רביעי.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: קחו בחשבון שככל שנעמיק יותר, כך נצטרך להקדיש יותר זמן.

ישראל אייכלר: תסביר לי אתה, ניסן, למה אתה חייב להמשיך דיונים?

ישראל אייכלר: מה, אתה עובד אצל מישהו?

ישראל אייכלר: למה כל כך הרבה שעות?

ישראל אייכלר: מה יש?

ישראל אייכלר: הרי זה להרע עם העם.

ניסן סלומינסקי: הלאה, ליאת.

ישראל אייכלר: אתה יודע כמה משפחות יושבות עכשיו ובוכות?

ישראל אייכלר: כמה משפחות חרדות עכשיו?

ישראל אייכלר: מה בוער?

ישראל אייכלר: אני מבקש ממך: כנציג הבית היהודי, יש לך המון בוחרים שעכשיו חושבים על משהו אחר.

ישראל אייכלר: שידעו שאתה הפסקת את הדיונים בגלל מצב החירום.

ישראל אייכלר: מה קרה?

ישראל אייכלר: אתה עובד אצל שר האוצר?

ניסן סלומינסקי: טוב, ליאת - - -

יעקב ליצמן: לא, תגיד לנו מה קיבלת עבור זה.

ישראל אייכלר: הוא לא קיבל כלום.

משה גפני: הצחקת אותו.

משה גפני: לא כסף גדול, אבל הוא מקבל.

ניסן סלומינסקי: לא.

יעקב ליצמן: זה הולך לפי סעיף-סעיף: על סעיף קטן הוא מקבל קטן ועל סעיף גדול הוא מקבל גדול.

יעקב ליצמן: יש תג מחיר לכל דבר.

ניסן סלומינסקי: בסוף, כשהחוק הזה לא יעלה לדיון, אז אולי תבקשו סליחה.

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא - - -

משה גפני: אם החוק הזה לא עולה לדיון, נבקש סליחה.

יעקב ליצמן: לא, אני אפילו לא אבקש סליחה, כי - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

<ליאת גרבר: "רוכש מוטב – רוכש זכאי - - -

משה גפני: איפה אתה?

<שלומית ארליך: אנחנו בעמוד 820, בהגדרה של "רוכש מוטב".

משה גפני: מה, אתם מתקדמים הלאה?

<ליאת גרבר: "רוכש מוטב – רוכש זכאי שמתקיים לגביו אחד מאלה - - -

משה גפני: רגע, אבל מחקתם את "לרבות ידוע בציבור", כן?

<ליאת גרבר: לא, לא מחקנו.

ניסן סלומינסקי: לא, יש הסתייגות.

משה גפני: למה?

<ליאת גרבר: אנחנו רוצים להבהיר את זה.

משה גפני: אבל למה סתם שמים מילים בחקיקה?

משה גפני: הרי זה מיותר.

<ליאת גרבר: זה לא סתם - - -

ישראל אייכלר: זה לא סתם, זה הכרזת מלחמה ב-ה' אלוקי ישראל, זאת הכוונה שלהם.

משה גפני: למה?

משה גפני: למה?

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך.

ישראל אייכלר: חבל שהם לא לומדים תנ"ך, לראות מה כתוב על הדברים האלה שהם עושים פה.

משה גפני: בשביל מה אנחנו יושבים פה אם אנחנו לא מצליחים לשנות מילה?

ניסן סלומינסקי: אמרתי שלא נצליח?

ניסן סלומינסקי: אמרתי שלא - - -

יעקב ליצמן: לא, החוק לא יבוצע, כי אין כסף.

יעקב ליצמן: אין כסף, החוק לא יבוצע.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שלא נצליח?

ניסן סלומינסקי: להערכתי אנחנו נעשה שינויים.

יעקב ליצמן: אבל אין כסף.

יעקב ליצמן: היום משרד האוצר הודיע שהוא לא יבצע את החוק, כי אין כסף.

משה גפני: - - -

ניסן סלומינסקי: ביום שלישי, אני מקווה, תלוי איך יתקדם.

משה גפני: וביום רביעי הדיון על החוק מבוטל?

ניסן סלומינסקי: אם נגמור ביום שלישי.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שתיקחו בחשבון שאם לא נגמור אז נצטרך גם את רביעי.

משה גפני: רגע, ביום שלישי הדיון הוא עד מאוחר?

ניסן סלומינסקי: אמרתי, כן.

משה גפני: עד איזה שעה?

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אנחנו בודקים.

ישראל אייכלר: אבל לא שמעתי, אדוני היושב-ראש, מה בוער.

ישראל אייכלר: תסביר לי הגיונית מה בוער.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, כבר עסקתי בזה.

ישראל אייכלר: ארץ ישראל בוערת, ופה יושבים עם חוק שמרע עם הציבור לכל הדעות.

ניסן סלומינסקי: פנינו ליושב-ראש הכנסת שיסכים לדחות את הפגרה, כלומר, שיאריכו את המושב, כדי שנוכל ל - - -

ישראל אייכלר: לא, כדי שתוכלו להטיל גזרות, להטיל פצצות על הציבור, להרוס קורת גג לזוגות בציבור.

ניסן סלומינסקי: אתה שאלת, אני אומר לך תשובה, אבל אתה לא רוצה - - -

משה גפני: אתה באמת מתכוון להאריך את המושב?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: ולהפסיק את הדיונים בינתיים.

ניסן סלומינסקי: אם יתקבל – טוב; ואם לא אז לא.

משה גפני: מי ביקש את זה?

ניסן סלומינסקי: חתמנו כמה: עפר - - -

<רונן סולומון: אנחנו ביקשנו.

ניסן סלומינסקי: כן, כל ראשי הקואליציה.

משה גפני: להפסיק עכשיו ולהמשיך אחר כך?

<רונן סולומון: לא, להמשיך את המושב, בגלל שיש פיגורים.

<רונן סולומון: למשל, מחר אנחנו מסיימים כמעט בלי מליאה.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

<ליאת גרבר: "(1) הוא שירת שירות צבאי, שירות לאומי-אזרחי, שירות לאומי או שירות אזרחי במשך 12 חודשים לפחות;".

יעקב ליצמן: רגע, רגע.

ניסן סלומינסקי: לא, תן לה לקרוא ואז היא תסביר.

יעקב ליצמן: לא, יש לי הסתייגות: גם למד בישיבה במשך 12 חודשים.

ניסן סלומינסקי: רגע, אני אתן לך להגיד את ההסתייגות.

ניסן סלומינסקי: תקראי בבקשה את הדברים ואחר כך תסבירי.

<ליאת גרבר: "(1) הוא שירת שירות צבאי, שירות לאומי-אזרחי - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותיי יושבי השורה השנייה, אני מבקש שקט.

<ליאת גרבר: "(1) הוא שירת שירות צבאי, שירות לאומי-אזרחי, שירות לאומי או שירות אזרחי במשך 12 חודשים לפחות; לעניין זה – "שירות צבאי" – שירות סדיר לפי חוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986, למעט תקופות שאינן באו במניין זמן השירות לפי הוראות סעיף 18 לחוק האמור; "שירות לאומי-אזרחי" – כהגדרתו - - -

<שלומית ארליך: רגע, אבל צריך להסביר.

ניסן סלומינסקי: היא תסביר עוד מעט.

<שלומית ארליך: לא, אבל גם את ההגדרה הזאת - - -

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שהיא תקרא את כולן ותסביר.

<שלומית ארליך: אבל צריך להסביר מה ההגדרה אומרת.

ניסן סלומינסקי: היא תחזור ותסביר.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<ליאת גרבר: ""שירות לאומי-אזרחי" – כהגדרתו בחוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד-2014; "שירות לאומי" – כמשמעותו בפסקה 3(ב) להגדרת ילד שבסעיף 238 לחוק הביטוח הלאומי; "שירות אזרחי" – שירות אזרחי לפי חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב-2002;".

יעקב ליצמן: יש לי שתי הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: רגע, קודם שתסביר ואחר כך אני אתן לך הסתייגויות.

חמד עמאר: להוסיף הסתייגות עכשיו?

ניסן סלומינסקי: כן, אבל קודם שהיא תסביר.

ניסן סלומינסקי: נו, בבקשה תסבירי, ליאת.

<ליאת גרבר: מוצע בהצעת החוק שאת הטבת המס המוגדלת לדירת מגורים בשווי של עד 1.6 מיליון שקלים, יקבל רק מי שהוא רוכש מוטב.

<ליאת גרבר: רוכש מוטב מוגדר כרוכש זכאי שהגדרנו קודם, שמתקיימים לגביו אחד משני התנאים.

<ליאת גרבר: עכשיו הקראנו את התנאי הראשון, שהוא שירות של 12 חודשים לפחות - - -

סתיו שפיר: אם כבר הנושא הוא שירות, אז למה רק 12 חודשים ולא לפחות 24?

ניסן סלומינסקי: סתיו, רק שנייה, אני אתן לכם לשאול, אבל תני לה להסביר.

סתיו שפיר: אם כבר ההתניה היא שירות, אז למה לא שירות באורך מינימלי?

משה גפני: כי ישיבת הסדר זה רק 17 חודשים.

סתיו שפיר: זה בגלל זה?

יעקב ליצמן: רק בגלל זה.

ניסן סלומינסקי: אז מה זה קשור ל-12?

יעקב ליצמן: זה ההסכם בין האחים.

סתיו שפיר: אם מינימום השירות שמותר בחוק הוא שנתיים, אז למה לא שנתיים?

ניסן סלומינסקי: ליאת, תסבירי את החוק.

ניסן סלומינסקי: מאיר, לא לענות, לא עכשיו.

חמד עמאר: למה זכאי במשרד השיכון שמקבל חלקה של חייל משוחרר צריך 24 חודשים - - -

ניסן סלומינסקי: חמד, חמד, חמד, אני רוצה שהיא תסביר ואז אני אתן לשאול.

יעקב ליצמן: כי היה הסכם בין האחים.

ניסן סלומינסקי: בואי תסבירי בבקשה, ואז ישאלו את השאלות.

משה גפני: מה אתה רוצה שהיא תסביר?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: שתסביר מה שהיא תסביר.

יעקב ליצמן: למשל, גפני, לפיד מול בנט – האם זה פסול לגבי דירה.

יעקב ליצמן: זה אחים או לא אחים?

משה גפני: הם כבר בני דודים.

ניסן סלומינסקי: ליאת, את מוכנה להמשיך?

<ליאת גרבר: לפני שנענה על השאלות נסביר את ההגדרות.

<ליאת גרבר: שירות צבאי לפי חוק שירות ביטחון זה שירות צבאי רגיל, כמו שאנחנו מכירים, למעט תקופות שאינן באות במניין, למשל תקופות בהן אדם היה נפקד או בכלא.

<ליאת גרבר: אלה תקופות שלא באות במניין לעניין חוק שירות ביטחון, וגם לעניין החוק הזה הן לא יבואו במניין של 12 חודשים.

<ליאת גרבר: שירות לאומי-אזרחי זה חוק חדש, שעבר בכנסת האחרונה, והוא בעצם אמור להחליף בסופו של דבר את השירות הלאומי, שהיום מוגדר בסעיף 238 לחוק הביטוח הלאומי, שחל למעשה על...

<קריאות: - - -

משה גפני: יש דבר כזה שנקרא דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: אדוני, מה שמך והתפקיד?

<יואב ארבל: אני יואב ארבל - - -

סתיו שפיר: הוא עדיין לא ענה לי על השאלה.

סתיו שפיר: למה שמישהו ששירת 12 חודשים מקבל את אותה הטבה של מי ששירת 36 חודשים או יותר?

סתיו שפיר: אני, כאמור, בעד לתת מענקים לחיילים, כך שכל אחד יקבל באופן שווה, אבל נניח שזו ההצעה שהולכים אליה - - -

ניסן סלומינסקי: סתיו, אני ביקשתי שהם יסבירו ואז אני אתן לך לשאול.

<יואב ארבל: אני יואב ארבל, מהרשות לשירות לאומי-אזרחי.

<יואב ארבל: אנחנו אחראים על כל המסלולים, ואני אסביר את שלושת המסלולים שמוגדרים פה.

משה גפני: איך נקרא החוק הזה?

משה גפני: מה השם של החוק?

<יואב ארבל: הכול כתוב, אני כבר אסביר.

משה גפני: לא, מה שכתוב, כתוב לא נכון.

משה גפני: איך קוראים לחוק של שירות לאומי?

משה גפני: מה השם של החוק הזה?

משה גפני: החוק הזה, איך קוראים לו?

<יואב ארבל: יש מספר חוקים, ובגלל זה אני רוצה להסביר את כל השירותים, כי כל שירות והחוק שלו.

משה גפני: ותגיד על כל אחד מה השם שלו.

<יואב ארבל: שירות לאומי-אזרחי - - -

יצחק כהן: סליחה, אני יכול הסתייגות?

ניסן סלומינסקי: לא, לא, הוא קודם יסביר.

יצחק כהן: מה לא?

ניסן סלומינסקי: אני אתן עוד מעט, אבל עכשיו מסבירים.

<יואב ארבל: לגבי שירות לאומי-אזרחי, כפי שכתוב פה, הכנסת חוקקה לפני מספר חודשים את מתווה השוויון בנטל, ובמסגרת זאת הוסדר המסלול החדש של השירות האזרחי, שבימים אלה החבר'ה מתחילים לשרת בו.

משה גפני: איך קוראים לחוק הזה?

<יואב ארבל: חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד-2104.

משה גפני: אז מה שכתוב פה הוא לא נכון.

<יואב ארבל: למה?

משה גפני: בגלל שכתוב פה "שירות אזרחי לפי חוק - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הוא מדבר על שירות לאומי-אזרחי.

<יואב ארבל: אני הולך לפי הסדר.

<יואב ארבל: יש פה שלושה מסלולים, ושירות לאומי-אזרחי זה מה שאמרתי עכשיו.

<יואב ארבל: אחרי זה מופיע שירות לאומי, שזה המסלול של כל מי שקיבל פטור מהצבא או שלא נקרא לשירות צבאי.

<יואב ארבל: מדובר גם על הבנות הדתיות שמקבלות פטור, גם על בני ובנות המגזר הערבי שאינם נקראים שירות, וגם על מי שקיבל פטור מטעמים בריאותיים, כלומר, כל מי שקיבל פטור מהצבא או שלא נקרא לצבא.

<יואב ארבל: המסלול השלישי, שירות אזרחי לפי חוק דחיית שירות, זה שירות אזרחי לפי חוק טל.

<יואב ארבל: הרי יש לנו כבר כמה אלפים ששירתו - - -

משה גפני: חוק טל התבטל.

<יואב ארבל: אבל יש כמה אלפים ששירתו לפי החוק, ואתה בטח רוצה שהם יקבלו את ההטבה.

<יואב ארבל: אז כדי שהם יקבלו את ההטבה, צריך להגדיר - - -

משה גפני: אה, זה החוק ההוא.

<יואב ארבל: זה חוק טל, שבטל, שפקע תוקפו.

<יואב ארבל: 5,000 משרתים ששירתו במסגרת החוק הזה, אנחנו רוצים שגם הם יקבלו את ההטבה הזאת.

<יואב ארבל: בחוק הזה, בחוק טל, השירות האזרחי היה 12 חודשים, ולכן לנו היה חשוב שהמשרתים האלה יקבלו.

סתיו שפיר: ניסן, יש לי שאלה.

ניסן סלומינסקי: רגע, הכול הוסבר מבחינתכם?

ניסן סלומינסקי: אז בבקשה, שאלות.

סתיו שפיר: שאלתי כנראה לא הובנה.

סתיו שפיר: אמרתי כבר מספר פעמים שבעיניי, על מנת לתת הטבה לחיילים, שאני אישית מאוד בעדה, עדיף להגדיל את המענקים שמקבלים בסוף השירות, וכך כל חייל יקבל בהתאם לזמן השירות שלו ולמאמץ שלו.

סתיו שפיר: למשל, אם הוא היה קרבי הוא יקבל יותר וכולי.

סתיו שפיר: כך זה ילך לכולם, לא רק למי שיש ביכולתו לרכוש דירה.

סתיו שפיר: אבל אם כבר החקיקה הזו היא כל כולה סביב מענק שהוא לטובת חיילים משוחררים, אז מדוע שמי ששירת או שירתה בקושי 12 חודש, איפשהו, יקבל כמו אנשים אחרים, ששירתו שלוש שנים או ארבע שנים או שבע שנים בקרבי, ונלחמו?

סתיו שפיר: למה?

סתיו שפיר: למה 12 חודשים זה מקביל לשירות מלא?

סתיו שפיר: תראו, אני לא מבינה את הפטור שמקבלות נשים דתיות באופן אוטומטי, אני חושבת שזה גם מזיק להן, וגם, רוב הנשים הדתיות רוצות לשרת שירות מלא, כמו נשים חילוניות, והפטור הזה מונע מהן לעשות כך.

סתיו שפיר: אבל לגבות את זה פה - - -

יעקב ליצמן: את אומרת את זה מתוך ידע או מתוך.

יעקב ליצמן: ..?

סתיו שפיר: מתוך פניות שאני מקבלת מנשים דתיות רבות שאומרות שהן רוצות להתגייס ומרגישות שלא מאפשרים - - -

משה גפני: שיתגייסו, מי מפריע להן?

סתיו שפיר: יאללה, באמת.

סתיו שפיר: ..

יעקב ליצמן: מה "באמת"?

יעקב ליצמן: שיתגייסו.

משה גפני: שיתגייסו.

סתיו שפיר: נשים שמקבלות - - -

יעקב ליצמן: אני רוצה לראות שילכו לעזה.

סתיו שפיר: סליחה, מה זאת אומרת?

סתיו שפיר: נשים לא צריכות לעשות שירות צבאי עכשיו?

משה גפני: לא, בסדר, שיעשו, מי מפריע להן?

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: נערות דתיות שפונות אליי - - -

יעקב ליצמן: אני לא מכיר אחת שרוצה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא הדיון עכשיו.

סתיו שפיר: אני חייבת להגיב לליצמן.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה את הדיון הזה עכשיו.

סתיו שפיר: באים אליהן לבתי ספר ומזהירים אותן שאם הן ילכו לצבא אז יורידו להן את הציונים במבחני המגן.

יעקב ליצמן: אוי, באמת.

סתיו שפיר: באמת.

משה גפני: אנחנו לא מכירים.

סתיו שפיר: זה לא הבנות שלכם.

יעקב ליצמן: הן לא צריכות מגן, הן עוברות בלי מגן.

סתיו שפיר: די, בלי מריבות בתוך הקבוצה, ליצמן.

סתיו שפיר: למה לעודד שירות מקוצר?

סתיו שפיר: אם אנחנו מעודדים שירות צבאי, אז למה לעודד שירות מקוצר?

ניסן סלומינסקי: טוב, שאלת שאלה, אוקיי.

סתיו שפיר: לא, אני רוצה תשובה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, ייתנו תשובה.

יצחק כהן: סליחה, אני ביקשתי - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא הסתייגות, קודם שאלות.

משה גפני: יש לי שאלה.

סתיו שפיר: יש לי שתי הסתייגויות: אחת, שיורידו את הקריטריון לחלוטין, והשנייה, שאם כבר יש את הקריטריון הצבאי אז שיהיה לפחות על 24 חודשים.

משה גפני: רגע, אתה יודע מה, הם לא פרטנרים לשאלה שלי.

משה גפני: אני רוצה להגיש הסתייגויות, תגיד לי מתי אפשר.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

חמד עמאר: יש לי שאלה.

משה גפני: אבל הם לא יודעים לענות.

חמד עמאר: הרי זה דבר שקיים, ואני מכיר את זה מזכאות ממשרד השיכון: אם אתה מקבל חלקה כחייל משוחרר, אתה מחויב בגיוס של 24 חודשים.

חמד עמאר: אפילו מי שנפצע, אם אין לו פציעה של מעל 75%, הוא גם לא מקבל את ההטבה.

חמד עמאר: אז למה כאן, בהטבה כזאת - - -

<קריאה: זה לא נכון.

חמד עמאר: זה נכון ב-100%.

חמד עמאר: יש ועדה מיוחדת שפוטרת את החייל שנפצע, ואני טיפלתי בזה אישית, וגם, השר מודע לזה ואני גם העליתי את בפניו כמה פעמים.

חמד עמאר: 24 חודשים.

חמד עמאר: אפילו יום אחד מתחת ל-24 חודשים – לא מגיעה לו ההטבה.

חמד עמאר: אז למה כאן הוחלט על 12 חודשים?

חמד עמאר: מה הסיבה?

חמד עמאר: הרי זה לא בשביל ה-5,000; אני לא מקבל את הסיבה הזאת.

חמד עמאר: יש סיבה אחרת ואני רוצה לדעת מהי.

חמד עמאר: ואני גם רוצה להכניס הסתייגות: שגם עולה חדש שלא מחויב בשירות צבאי, שעלה אחרי הגיל, הוא גם צריך להיכלל בהטבה הזאת.

ניסן סלומינסקי: טוב, לפני שאני אגיד את ההסתייגות: הייעוץ המשפטי, בבקשה.

<שלומית ארליך: יואב, אנחנו רוצים לדעת כמה דברים.

<שלומית ארליך: קודם כול, ממתי התאפשר השירות הזה?

<שלומית ארליך: אנחנו שואלים על כלל האוכלוסיות, לרבות לעניין אוכלוסיות מוחלשות – חרדים, ערבים.

<שלומית ארליך: ..

<שלומית ארליך: לגבי שירות לאומי-אזרחי, כמה שנים אחורה אנחנו מסתכלים ביחס לשירות הזה?

<יואב ארבל: בשירות לאומי-אזרחי, הראשונים מתחילים בימים אלו - - -

<שלומית ארליך: זאת אומרת, הם לא רלוונטיים בימים הראשונים של תחולתו של החוק, נכון?

<יואב ארבל: ממש לא.

<יואב ארבל: ייקח מן הסתם שנתיים עד הראשונים.

<שלומית ארליך: ומה לגבי היתר?

יעקב ליצמן: אני לא מבין, אתם מדברים ברמזים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין את הדו-שיח.

<שלומית ארליך: אנחנו רוצים להבין ממתי יתאפשרו סוגי השירות השונים לגבי אוכלוסיות שונות בישראל.

משה גפני: זאת אומרת, אם מישהו היה במלחמת השחרור ושירת 12 חודש – הוא זכאי או לא זכאי?

משה גפני: זה מה שהיא שואלת.

<יואב ארבל: לגבי שירות לאומי, זה שירות שנמצא כבר כמה עשרות שנים - - -

משה גפני: לא חשוב - - -

<יואב ארבל: - - - הוא יכול לשרת מינימום 12 חודשים ומקסימום 24 חודשים.

משה גפני: גם אם הוא שירת לפני 30 שנה?

ניסן סלומינסקי: ואין לו דירה.

משה גפני: כלומר, אין הגבלה בזמן?

<ליאת גרבר: לא.

ניסן סלומינסקי: כרגע אין.

ניסן סלומינסקי: לפי זה אין הגבלה, אלא אם כן אנחנו נעשה דירוג שונה.

<שלומית ארליך: מה לגבי מי שהצבא לא גייס אותו?

<שלומית ארליך: הרי אנחנו יודעים שלאוכלוסייה הערבית הצבא לא קורא.

יצחק כהן: או, שאלה טובה.

יצחק כהן: הם רוצים אבל הצבא לא רוצה אותם.

<יואב ארבל: עד כמה שאני יודע, הצבא לא מזמן אותם.

יעקב ליצמן: מאיר כהנא.

<שלומית ארליך: מה קורה בחוק הזה מבחינת אוכלוסיות שהצבא דחה את השירות שלהם?

<שלומית ארליך: ממה שאני מבינה, בתזכיר החוק כן הופיע איזשהו סייג שמסייג את מי שסורב על ידי הצבא - - -

משה גפני: תשמעו מה שהיא שואלת.

משה גפני: למה אתם מפריעים?

משה גפני: היא שואלת שאלה.

<שלומית ארליך: מה קורה בהצעת החוק כמו שהיא כרגע לגבי אותן אוכלוסיות שהצבא לא קרא להן לגיוס?

יצחק כהן: והם משתוקקים להתגייס.

<ספי זינגר: הם לא מקבלים את ההטבה.

<ספי זינגר: הרציונל הוא - - -

יעקב ליצמן: מה זה "רציונל"?

<ספי זינגר: התכלית.

יעקב ליצמן: אז תגיד "תכלית".

<ספי זינגר: הרציונל הוא הוקרה למשרתים ולחסרון הכיס, ולכן זה ניתן רק למי ששירת.

משה גפני: שנייה, האמת שלא שמעתי ולא הבנתי.

<ספי זינגר: למי שסורב על ידי הצבא, ההטבה לא ניתנת.

יצחק כהן: מה עם פרופילניקים?

<ספי זינגר: הוא יכול ללכת לשירות - - -

<ליאת גרבר: לפי הבדיקה שלנו, אין - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: יצחק, הוא יכול ללכת לשירות לאומי.

יצחק כהן: לא, לא מקבלים אותו, הוא נכה.

ניסן סלומינסקי: מקבלים.

ניסן סלומינסקי: היום נכים עושים שירות לאומי.

סתיו שפיר: לא נכון, לא כולם יכולים.

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: מאיר כהנא.

יצחק כהן: מאיר כהנא.

סתיו שפיר: לא, ניסן, זה לא נכון, אין.

יעקב ליצמן: את מאיר כהנא לא מקבלים לצבא.

סתיו שפיר: מה קורה לגבי בעלי מוגבלויות?

יעקב ליצמן: רגע, לא קיבלנו תשובה.

יצחק כהן: האוכלוסייה הערבית שרוצה להתגייס והצבא לא מגייס, מה קורה איתה?

יצחק כהן: אני מכיר הרבה באוכלוסייה הערבית שרוצים להתגייס, ביניהם אחמד טיבי, והצבא לא רוצה אותם.

<ליאת גרבר: הם יכולים ללכת לשירות לאומי או לשירות אזרחי.

<שלומית ארליך: יואב, האם החלופה של שירות לאומי ואזרחי קיימת לגבי...

<שלומית ארליך: זה לא משהו שיש לגביו מכסות; האם כל מי שיפנה לשירות לאומי, תינתן לו אפשרות לשרת?

ניסן סלומינסקי: שירות לאומי ושירות אזרחי?

ניסן סלומינסקי: כן.

חמד עמאר: זה לא נכון.

<יואב ארבל: אין בשום מקום בחוק זכות לשרת בשירות לאומי.

<יואב ארבל: העניין כמובן הוא תלוי תקנים.

<יואב ארבל: הדבר הוא - - -

יצחק כהן: ואם אין תקנים?

<יואב ארבל: היום יש לנו מעל 3,500 מתנדבים מהמגזר הערבי.

<יואב ארבל: אני לא יכול להגיד בכל רגע נתון האם כל מי שרצה נכנס, אבל אי אפשר להבטיח שבכל רגע נתון כל מי שירצה יוכל לעשות שירות לאומי, אלא זה דבר תלוי כסף.

ניסן סלומינסקי: אבל נכון להיום עוד לא היה מצב שמישהו נדחה, נכון?

חמד עמאר: יש, יש.

יעקב ליצמן: היה, היה.

חמד עמאר: אין מספיק תקנים.

משה גפני: היה, היה, היה.

יצחק כהן: משה, אז מה קורה איתם לגבי ההטבה?

יצחק כהן: מקבלים או לא מקבלים?

<קריאות: - - -

סתיו שפיר: שנייה, כשכולם מדברים ביחד אנשים לא מבינים מה אומרים.

סתיו שפיר: ניסן, אני רוצה לשמוע את ההערות של היועצים המשפטיים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו שומעים אותם.

סתיו שפיר: אתה שומע אותם, אני לא מצליחה לשמוע אותם עד לכאן.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, הלאה.

יצחק כהן: מה "הלאה"?

יצחק כהן: תשובות.

ניסן סלומינסקי: נשאלו שאלות, קיבלו תשובות - - -

יצחק כהן: לא קיבלנו תשובות.

יצחק כהן: זה תלוי תקנים, הוא אומר לך.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני עכשיו רוצה - - -

סתיו שפיר: ניסן, הוא היה באמצע הערה.

סתיו שפיר: אני רוצה לשמוע את אייל.

<אייל לב-ארי: יואב, תחזור על התשובה.

<יואב ארבל: מדובר על מעל 16,000 מתנדבים בסך הכול במסלולים שלנו, מתוכם כ-1,300 במסלול החרדי של השירות האזרחי, וכ-15,000 מתנדבים בשירות הלאומי מהמגזרים השונים.

יצחק כהן: וזה תלוי תקנים.

יצחק כהן: משה, תקשיב טוב, זה תלוי תקנים.

סתיו שפיר: ברור שזה תלוי תקנים.

יצחק כהן: ואם אין תקנים, סתיו, מה קורה?

סתיו שפיר: מה קורה עם מי שאין לו תקנים ומה קורה עם בעלי מוגבלויות שלא יכולים להתגייס?

סתיו שפיר: איזה הטבה הם מקבלים?

סתיו שפיר: עד 1.6 מיליון או עד - - -

<קריאות: - - -

חמד עמאר: אנחנו לא קיבלנו תשובה על השאלה למה הוחלט על 12 חודשים ולא 24 חודש.

יצחק כהן: במידה שאין תקנים, מה אשם אותו ערבי מסכן שאין לו תנאים?

<ליאת גרבר: אנחנו שוכנענו שהמצב הזה הוא כמעט תאורטי.

סתיו שפיר: כמה תקנים של שירות לאומי יש באוכלוסייה הערבית?

<יואב ארבל: כיום יש מעל 3,500 משרתים מהאוכלוסייה הערבית - - -

<ליאת גרבר: היא שואלת על תקנים.

<יואב ארבל: אין פה תקנים.

<ליאת גרבר: כמה מקומות?

<יואב ארבל: יש עשרות מקומות שבהם הם משרתים.

סתיו שפיר: עשרות מקומות?

סתיו שפיר: כמה אנשים בשנה יוצאים לשירות לאומי מהחברה הערבית?

ניסן סלומינסקי: סתיו, אני חושב שיש כאן בלבול בין שני דברים.

ניסן סלומינסקי: יש תקנים שהמדינה נותנת, למשל 3,500 בשירות הלאומי, שהמדינה משלמת את התקנים.

<יואב ארבל: מממנת.

ניסן סלומינסקי: מממנת.

ניסן סלומינסקי: מעבר לזה, ישנם עוד 13,000 שמוכרים את השירות שלהם, ומי שקונה, למשל בתי החולים, מממן אותם.

ניסן סלומינסקי: ושם אין מגבלה, שם כמה שיבואו, יחטפו אותם.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר שהמגבלה היא על התקן שהמדינה מממנת - - -

משה גפני: מאיפה אתה לוקח את מה שאתה אומר?

ניסן סלומינסקי: כי אני יודע.

משה גפני: אני יודע הפוך, מה אתה סתם מבלבל?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: יואב, כמה משרתים בשירות הלאומי?

ניסן סלומינסקי: 16,500?

<יואב ארבל: יש 15,000 - - -

ניסן סלומינסקי: כמה תקנים יש?

<יואב ארבל: מתוך זה לשני שלישים אנחנו קוראים תקנים שממומנים על ידי הממשלה, הרשויות המקומיות - - -

ניסן סלומינסקי: כל אלה שקונים את התקנים.

<יואב ארבל: - - - ממשלתיים.

<יואב ארבל: שהמדינה מממנת.

<יואב ארבל: מעבר לזה, כשליש, אולי טיפה פחות, מממנים גופים פרטיים בשוק הפרטי.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: ואם יבואו יותר, אין מגבלה, נכון?

<יואב ארבל: אין מגבלה - - -

ניסן סלומינסקי: נו, אז זה מה שאני מנסה להסביר, שאין מגבלה בנושא הזה: כמה שיבואו, יש גופים שיחטפו אותם.

יצחק כהן: ואם לא יבואו?

<ליאת גרבר: אז לא יקבלו.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: יואב, על השליש האחרון יש מגבלה?

<יואב ארבל: אין מגבלה חוקית, יש מגבלה כספית.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר על אלה שקונים את השירות שלהם, לא על אלה שהמדינה מממנת.

ניסן סלומינסקי: יש עליהם מגבלה?

<יואב ארבל: אין מגבלה - - -

ניסן סלומינסקי: אין מגבלה.

יעקב ליצמן: יש מגבלה - - -

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: אין לו תקציב לזה.

ניסן סלומינסקי: הוא לא צריך תקציב, הגופים שרוכשים את זה מממנים.

ניסן סלומינסקי: נו, חבר'ה, באמת.

<קריאות: - - -

משה גפני: יש להם תקנים בלי הגבלה?

ניסן סלומינסקי: יבואו היום עוד 10,000 – יש לי גופים שרוצים לקנות אותם.

יצחק כהן: איפה?

יצחק כהן: אולי בהתנחלויות.

ניסן סלומינסקי: כל בתי החולים, מוסדות החינוך - - -

<קריאות: - - -

יצחק כהן: ניסן, אתה מדבר מתוך תחושות.

יצחק כהן: ככה לא מחוקקים.

יעקב ליצמן: אני מכיר את זה ממשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: בבית חולים אין בעיה.

יעקב ליצמן: אבל בית חולים מקבל מגופים, ואילו הגוף הזה מוגבל בתקציב.

ניסן סלומינסקי: איזה גוף?

יעקב ליצמן: הגוף שנותן לבית חולים.

ניסן סלומינסקי: אבל עוד פעם, אם אין לו תקציב אז הוא לא יקנה.

ניסן סלומינסקי: אבל כל בית חולים מעדיף לקחת שלושה או ארבעה של שירות לאומי במקום תקן אחד אחר.

ניסן סלומינסקי: כל אחד מעדיף לעשות את זה.

<קריאות: - - -

יצחק כהן: אתה תגרום לאבטלה.

משה גפני: ניסן, אתה טועה.

ניסן סלומינסקי: לא, יש היום ביקוש של מוסדות, ואין מספיק בנות של שירות לאומי.

יעקב ליצמן: ניסן, אתה צריך לצאת לשנה השתלמות.

ניסן סלומינסקי: תאמין לי שאני מכיר את זה יותר טוב ממך.

חמד עמאר: למה 12 חודש ולא 24 חודש?

<שלומית ארליך: יואב, האם יש אצלכם נתונים לגבי כמה פונים בבקשה לעשות שירות לאומי ולכמה מתוכם לא ניתנת האפשרות הזאת?

<יואב ארבל: המערכת היא קצת מורכבת.

<יואב ארבל: הפניות לא באות אלינו.

<יואב ארבל: אנחנו רשות ממשלתית רגולטורית, ויש שבעה גופים מוכרים, שהם בעצם אלו שהפנית באות אליהם.

<יואב ארבל: בנוסף, יש מן הסתם כאלה שפונים לכמה גופים, ולכן אני לא יכול לשלוף לך עכשיו נתונים כאלה.

<יואב ארבל: אבל זה נכון שיש היום הרבה גופים שמחפשים בנות ולא מוצאים, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה.

סתיו שפיר: בגלל שאתם מאפשרים להם לעשות שירות לאומי של שנה ואתם לא מחייבים לשנתיים.

ניסן סלומינסקי: רגע, זה שני דברים אחרים.

<יואב ארבל: החוק לא מחייב.

סתיו שפיר: ולמה החוק לא מחייב?

ניסן סלומינסקי: רגע, זה משהו אחר.

סתיו שפיר: למה שחלק מה - - - ?

ניסן סלומינסקי: סתיו, אנחנו לא דנים עכשיו על שירות לאומי.

סתיו שפיר: - - - אז למה שתיתנו את ההטבה הזאת על 12 חודש?

סתיו שפיר: תיתנו לאנשים סיבה להמשיך לשנתיים.

ניסן סלומינסקי: טוב, קיבלתם את התשובות?

<שלומית ארליך: הוא לא סיים, הוא היה באמצע.

סתיו שפיר: אני ממש לא קיבלתי תשובות.

ניסן סלומינסקי: לך עוד לא ענו.

ניסן סלומינסקי: תענו על השאלה למה 12 חודש ולא 24.

ניסן סלומינסקי: אתם יכולים להגיד שזו המדיניות של הממשלה, גם זו תשובה.

<ערן ניצן: הרציונל היה - - -

יעקב ליצמן: אסור להדריך עדים.

משה גפני: הוא אומר לכם מה לענות.

ניסן סלומינסקי: הם לא עדים, הם מומחים.

יעקב ליצמן: אתה מדריך אותם מה לענות.

משה גפני: הם מומחים לשטויות של שר האוצר.

ניסן סלומינסקי: שקט, שקט.

יעקב ליצמן: הם רוצים את החוק הזה כפי שאני רוצה אותו.

ניסן סלומינסקי: ערן וליאת, אתם רוצים לענות?

<ערן ניצן: הרציונל היה להשוות בין השירות הלאומי, שיש ציבור שחב בו במשך 12 חודשים, לבין שירות צבאי; ולא להפלות אותם לרעה.

סתיו שפיר: אבל זה מפלה לרעה את הציבור שעושה 24 חודשים.

ניסן סלומינסקי: סתיו, את תוכלי ל - - -

סתיו שפיר: חצי מנשות ישראל עושות שירות צבאי של 24 חודשים, לעומת נשים דתיות שהולכות לשירות של 12 חודש, ואם מתחשק להן - - -

<ליאת גרבר: אנחנו חיפשנו שירות משמעותי, ורצינו לתת בחוק איזושהי הוקרת תודה ופיצוי על חסרון כיס בגין שירות משמעותי.

<ליאת גרבר: וחשבנו ש-12 חודשים זה שירות משמעותי, וזה גם משווה את המצב בין השירות הלאומי לשירות הצבאי, ולכן - - -

סתיו שפיר: - - -

<ליאת גרבר: החוק שלנו למעשה מצמצם את האפליה בין - - -

סתיו שפיר: - - - אנחנו רוצים לדרבן אנשים לעשות שירות יותר משמעותי.

סתיו שפיר: אז אם כבר אני הולכת עם ההיגיון - - -

ניסן סלומינסקי: סתיו, את מתווכחת איתם וזה לא - - -

סתיו שפיר: ההיגיון של החוק הזה הוא לא ברור.

סתיו שפיר: אם כבר הולכים עם העוקם של ההיגיון הזה, אז למה לא להגיד שזה יהיה לפחות 24 חודשים?

<ליאת גרבר: כי אז את לא נותנת לשירות לאומי.

סתיו שפיר: אז שימשיכו בהתנדבות.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, סתיו - - -

סתיו שפיר: - - -

ניסן סלומינסקי: תשמעי אותי רגע, נו.

סתיו שפיר: אני כל הזמן שומעת אותך - - -

ניסן סלומינסקי: את לא שומעת אותי, את כל הזמן מדברת.

ניסן סלומינסקי: אין להם תשובה לזה.

ניסן סלומינסקי: את יכולה להגיש הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: הם נתנו לך תשובה ואת לא מקבלת אותה.

סתיו שפיר: - - - ניסן, תן לה לסיים את ה - - -

ניסן סלומינסקי: אבל היא נתנה לך את זה שלוש פעמים.

ניסן סלומינסקי: היא אמרה שמאחר ששירות לאומי - - -

<ליאת גרבר: ה-24 חודשים זה חוק חדש, לעומת 12 חודשים, שזה מסלול שהתקיים וממשיך להתקיים גם היום, ולכן את לא יכולה לבטל את המסלול הזה ולהגיד שהם לא זכאים.

סתיו שפיר: אבל זה לא מבטל כלום, הרי הם יכולים להתנדב לעוד שנה, זה תלוי ברצון החופשי של האדם.

<ליאת גרבר: 24 חודשים לא היה, זה משהו חדש.

סתיו שפיר: לא נכון.

סתיו שפיר: 25% מבנות השירות הלאומי ממשיכות לשנת שירות שנייה.

<יואב ארבל: לגבי השירות הלאומי את צודקת, הם יכולים להמשיך לעוד שנה.

<יואב ארבל: לגבי השירות האזרחי לפי חוק טל, המסלול היה מסלול של שנה, ולא נכון לפגוע במשרתים - - -

סתיו שפיר: אז תחריגו אותם.

סתיו שפיר: אבל מי שיכול להמשיך ל-24, תדרבנו אותו להמשיך ל-24.

<ליאת גרבר: אבל אז את מפלה אותו לרעה.

סתיו שפיר: - - - את מפלה אותי לרעה, אני עשיתי שלוש שנים.

סתיו שפיר: את מפלה גם את מי שעשה שירות צבאי וגם שירות לאומי.

סתיו שפיר: מי שעשה שלוש שנות שירות, את מפלה אותנו לרעה על פני כאלה שעושים 12 חודש.

ניסן סלומינסקי: סתיו, את חוזרת על עצמך.

ניסן סלומינסקי: תשמעי עכשיו אותי.

<ליאת גרבר: - - - שוויוני לכולם, אז איך - - -

סתיו שפיר: אם זה שוויוני לכולם אז תעזבו את כל הקטגוריה של שירות.

סתיו שפיר: החוק הזה הוא לא שוויוני.

ניסן סלומינסקי: ליאת וערן, די.

ניסן סלומינסקי: סתיו, מה שאני אומר - - -

סתיו שפיר: ניסן, למה אתה לא מאפשר לדיונים האלה לקרות?

ניסן סלומינסקי: כי זו עכשיו הצעת חוק, ואני רוצה להציע הצעה, אבל את לא רוצה לשמוע.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות להגיש כאן.

ניסן סלומינסקי: ..

ניסן סלומינסקי: אני הגשתי בהתחלה שינוי בהגדרה, כדי לעשות דיפרנציאציה שונה.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות לעשות בין קרבי שמשרת 24 חודש או יותר לבין מי שהוא לא קרבי, שזה כולל בדרך כלל גם את אלה שמשרתים רק 12 חודש, לבין אלה שבכלל לא משרתים.

ניסן סלומינסקי: לעשות שינוי.

ניסן סלומינסקי: הצעתי את זה בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: כולם יכולים לקנות דירות עד 1.6 מיליון, גם מי שלא שירת, אבל מתחילים לקבל את ההנחות במס כך שמי ששירת שירות קרבי או תומך קרבי יקבל פטור ממע"מ על כל ה-1.6 מיליון, מי שלא קרבי יקבל נניח פטור רק על 1.4 מיליון או פחות, ומי שבכלל לא, יקבל רק על 950,000, ועל ההפרש בין 950,000 ל-1.6 מיליון - - -

סתיו שפיר: אבל אז אתה מפלה נשים - - -

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה.

ניסן סלומינסקי: הוא יקבל רק על הסכום הזה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, עשיתי איזה דיפרנציאציה.

ניסן סלומינסקי: אם זה טוב לך, את יכולה - - -

סתיו שפיר: לא, ניסן, תעשה לפי זמן השירות, כי אני בתור אישה לא יכולה להתקבל ל-90% מהתפקידים הקרביים בצבא, גם אם אני רוצה.

סתיו שפיר: אז אל תפלה אותי על הבסיס הזה, אלא תעשה את זה על בסיס אורך השירות.

ניסן סלומינסקי: רגע, תני לי לסיים.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה להגיד זה שאת יכולה בהחלט להגיש דיפרנציאציה מסוג שונה, ונצטרך להחליט אם אנחנו רוצים את זה.

<ערן ניצן: זה מע"מ דיפרנציאלי בפועל - - -

ניסן סלומינסקי: נכון, נכון, אמרתי.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שיש כמה נושאים שהממשלה מתנגדת להם - - -

<ערן ניצן: אין שום אפשרות לבצע מע"מ - - -

סתיו שפיר: ניסן, עדיף שנלך על זה ביחד ולא מפוצל.

סתיו שפיר: אני שוב אומרת, נשים, למרות שהן רוצות, לא יכולות לשרת ב-90 ומשהו אחוז מהתפקידים הקרביים, ובכל זאת הרבה נשים מתנדבות לשלוש שנות שירות צבאי.

ניסן סלומינסקי: אני מבין מה שאת אומרת, אבל אני אומר שכל אחד יעשה את ה - - -

סתיו שפיר: למה שכל אחד יעשה?

סתיו שפיר: בוא נעשה משהו שגם - - -

ניסן סלומינסקי: לא, את יכולה להגיש הצעה אחרת, וכשנדון בזה נקבל החלטה.

ניסן סלומינסקי: אני מחליט משהו שכרגע משרד האוצר מתנגד אליו בתוקף - - -

סתיו שפיר: למה שלא נדון בזה רגע ביחד?

ניסן סלומינסקי: נדון על זה כשנגיע לנושא, לא עכשיו.

סתיו שפיר: מתי אנחנו מגיעים?

סתיו שפיר: אנחנו מסיימים - - -

ניסן סלומינסקי: קודם כול תציעי הצעה.

ניסן סלומינסקי: אני אמרתי מה אני הולך לשנות.

סתיו שפיר: אני מסכימה איתך על דיפרנציאציה, אבל בוא נעשה את זה לפי הזמן שבן אדם משרת את המדינה ולא לפי התפקיד.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: יש לי שלוש אופציות - - -

סתיו שפיר: בן אדם משקיע שלוש שנים מהחיים שלו ואתה מפלה אותו כי הוא לא היה יכול לשרת בקרבי.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הבנתי מה את אומרת, ואני חושב על משהו שונה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכן צריכים לעשות הבחנה בנושא הזה.

חמד עמאר: את ההצעה שלך אתה מביא כהסתייגות, או רק כהצעה - - - ?

ניסן סלומינסקי: לא, לא כהסתייגות.

ניסן סלומינסקי: מה שאני ארצה בכל ההצעות שלי זה שהן יהיו בגוף החוק.

חמד עמאר: אבל אם האוצר לא מסכים אז אתה מביא את זה כהסתייגות?

ניסן סלומינסקי: לא כהסתייגות.

ניסן סלומינסקי: אני יכול הביא את זה - - -

משה גפני: האוצר לא יכול ליצור מזה הסתייגות.

משה גפני: אם הוא מביא את זה - - -

ניסן סלומינסקי: אם אני מביא את זה והוועדה תקבל, אז זה חלק מהחוק.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אני צריך לדעת כמה אני הולך נגד האוצר, וזה עכשיו חלק מהדיון.

ניסן סלומינסקי: עד היום, אותם דברים שביקשנו, בסוף - - -

משה גפני: ניסן, דקה, אני רוצה להבין את ההצעה שלך.

משה גפני: אתה מציע ש-1.6 מיליון יהיה למשרתים קרביים - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני אגיד את ההצעה שלי עוד פעם.

משה גפני: לא, אני שמעתי אותה; אני רוצה לחזור עליה, ותגיד לי אם הבנתי.

משה גפני: מי שהוא חייל קרבי יקבל את מלוא ההטבה - - -

ניסן סלומינסקי: זה מתחיל לפני כן.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, כל מי שרוכש דירה, גם אם הוא בכלל לא היה בשירות צבאי, כל עוד המחיר של הדירה הוא עד 1.6 מיליון והוא עונה על הכללים – הוא בתוכו.

ניסן סלומינסקי: והדיפרנציאציה תהיה בפטור.

חמד עמאר: אבל זה עכשיו בחוק.

ניסן סלומינסקי: לא, עכשיו זה לא בחוק.

ניסן סלומינסקי: למשל מי שלא היה בשירות צבאי - - -

חמד עמאר: אם אני החלטתי לקנות - - - לא ייתנו לי את ההנחה של ה-950,000?

<ליאת גרבר: אם אתה קונה ביותר מ-950,000 - - -

ניסן סלומינסקי: לא תקבל.

חמד עמאר: אז אני חושב שאנחנו צריכים ללכת עד הסוף בנושא הזה, כי זה לא הגיוני.

ניסן סלומינסקי: בסדר, לכן אני הצעתי משהו אחר.

<ערן ניצן: אבל ההצעה האחרת, מלבד הבעיות התפעוליות, יש בה - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, אני אמרתי שעדיין יש לי ויכוח עם האוצר.

יעקב ליצמן: אבל למה אתה לא נותן לו להציע את ההצעה - - - ?

ניסן סלומינסקי: עזוב, יש לי ויכוח עם האוצר ו... לאט-לאט.

ניסן סלומינסקי: תשע מתוך 12 הדברים - - -

משה גפני: לא הבנתי מה "לאט-לאט" קשור לפה.

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי לערן "לאט-לאט".

ניסן סלומינסקי: אני יודע שהם מתנגדים - - -

יעקב ליצמן: אבל יש פה ויכוחים עם האוצר - - -

ניסן סלומינסקי: אמרתי שלא?

ניסן סלומינסקי: מותר.

<ערן ניצן: ההתנגדות נובעת גם מחשש שהמנגנון הזה יגרום לעליית מחירים, ואז תכלית החוק עלולה להתפוגג.

יעקב ליצמן: כאילו עכשיו אין עליית מחירים.

משה גפני: זה יגרום לעליית מחירים?

<ערן ניצן: עלול.

משה גפני: מה שהוא מציע יגרום לעליית מחירים?

<ערן ניצן: לא.

משה גפני: אז מה יגרום?

<ערן ניצן: המע"מ הדיפרנציאלי.

משה גפני: אבל הוא לא מציע מע"מ דיפרנציאלי.

<ערן ניצן: עובדה שכן.

משה גפני: אתם מציעים דיפרנציאלי.

משה גפני: אתם מציעים 950,000 ו-1.6 מיליון – מה, זה לא דיפרנציאלי?

<ליאת גרבר: לא, אבל בדירה אחת.

<ליאת גרבר: - - -

משה גפני: ומה הוא מציע?

משה גפני: עשר דירות?

<ליאת גרבר: לא, הוא מציע את זה בתוך אותה דירה - - -

משה גפני: - - - עם כל הכבוד, הוא לא מציע דיפרנציאלי, הוא רק שם - - - בתוך העניין.

ניסן סלומינסקי: משה, גילוי נאות לגבי מה שאמרתי: מתוך 12 הערות תשע כבר מסתדרות.

ניסן סלומינסקי: יש עוד ויכוח, ואני מקווה שעד הסוף הדברים יסתדרו.

ניסן סלומינסקי: אם לא, יכול להיות שבסוף לא יהיה חוק.

ניסן סלומינסקי: גם זה יכול להיות.

משה גפני: אתה אמרת ככה: אם מישהו רוכש והוא לא שירת ולא כלום, הוא יקבל על 950,000 מתוך ה-1.6; מי ששירת שירות לאומי או שירות - -

ניסן סלומינסקי: שירות עורפי.

משה גפני: - - שירות שאיננו קרבי, הוא יקבל עד 1.4 מיליון; ומי ששירת שירות קרבי יקבל את מלוא ההטבה – עד 1.6 מיליון.

משה גפני: זה מה שאתה מציע?

ניסן סלומינסקי: כן, כרגע.

יעקב ליצמן: הגשת הסתייגות?

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא כהסתייגות, אני רוצה לעשות את זה - - -

משה גפני: לא הסתייגות, הוא רוצה לשים את זה בתוך החוק.

יעקב ליצמן: אתה חייב להגיש הסתייגות, כי החוק שעבר לא עבר ככה.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מגיש את זה - - -

משה גפני: לא, אם יש לו רוב אז זה בתוך ה - - -

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: רגע אחד, תאמין לי שאני מכיר.

יעקב ליצמן: כרגע החוק עבר בלי זה.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, כרגע, אם אתה רוצה להכליל את זה בתוך החוק, אתה חייב להגיש הסתייגות - - -

חמד עמאר: לא, הוא מנסה דרך הידברות להכניס את זה בלי הסתייגות.

יעקב ליצמן: אבל הוא חייב להצביע על זה.

ניסן סלומינסקי: כן, אני אעשה את זה.

יעקב ליצמן: - - - למעלה זה דבר אחר - - -

ניסן סלומינסקי: יעקב, לא למעלה, זה יֵצא מפה, מבפנים.

יעקב ליצמן: אבל דרך הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: בסדר, לא חשוב.

משה גפני: בסדר, הטכניקה פחות חשובה.

משה גפני: אמנם אתה הורדת לי חלק מההסתייגויות, אבל אני רוצה להתחיל את ההסתייגויות שלי.

משה גפני: קודם כול, אין היגיון בכל הדבר הזה כאשר אנחנו מדברים על שירות שהמדינה נותנת.

משה גפני: הנושא של המע"מ וכל מה שנלווה לעניין זה אותו דבר כמו תור בבית חולים, אין לו רלוונטיות לעניין.

משה גפני: ולכן ההסתייגות שלי היא להוריד את כל הסעיף הזה ולעשות תיקון עקיף לחוק שמתמגל את חיילי צה"ל, ובו יוסיפו כסף.

ניסן סלומינסקי: תרשה לי לעצור אותך רגע.

ניסן סלומינסקי: זו הייתה הבקשה הראשונה שלי, להפוך את הכול למענק.

ניסן סלומינסקי: ואל זה אלעזר שטרן הצטרף וכולי.

משה גפני: בסדר, אז גם אני מצטרף.

חמד עמאר: גם אני הצטרפתי.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר ש - - -

משה גפני: למה אבל?

משה גפני: מה שנחליט, זה מה שיהיה.

משה גפני: אם גם אלעזר בעניין וגם חמד עמאר בעניין, אז בוא ננסה לגייס עוד כמה חברי קואליציה - - -

ניסן סלומינסקי: משה, משה, אתה מכיר אותי, אני כן.

ניסן סלומינסקי: במערכת שאני מכיר כרגע, הסיכוי שנצליח לעשות את זה כמענק – וממילא כבר לא יהיה חוק – זה לא סיכוי שאני יכול לעשות, כי התוצאות של זה הן - - -

משה גפני: מותר לי להציע?

ניסן סלומינסקי: כן.

<שלומית ארליך: רגע, חבר הכנסת גפני, ההסתייגות היא להוסיף למענקים של החיילים?

משה גפני: כן.

<שלומית ארליך: כמה כסף להוסיף להם?

משה גפני: כמה שכתוב פה.

משה גפני: כלומר, את הסעיף הזה למחוק מהחוק הזה, כי הוא לא רלוונטי אלא להפך - - -

ניסן סלומינסקי: לא למחוק.

ניסן סלומינסקי: פשוט לא יהיה חוק, יהיה מענק.

משה גפני: לא, למחוק את הסעיף הזה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, ברגע שהכול מענק, לא צריך למחוק.

ניסן סלומינסקי: לא צריך למחוק, תאמין לי, נו.

ניסן סלומינסקי: אין חוק.

משה גפני: רק רגע, שנייה, אני לא מוכשר כמוך, לי זה הולך לאט.

משה גפני: אני מדבר עכשיו עם הלשכה המשפטית.

משה גפני: אני מבקש את פסקה (1) ו-(2) להוריד, למחוק מהחוק.

משה גפני: ההטבה הזאת של המע"מ איננה תלויה בשום דבר אחר – לא בנכות, לא בלא נכות, לא בשירות ולא בלא שירות.

משה גפני: במקום זה, לשים תיקון עקיף לחוק של מענקים לחיילי צה"ל.

משה גפני: לקחת את הסכום שהם יכולים לקבל מזה, ולהוסיף לחוק של המענקים.

משה גפני: פשוט.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, יפה.

ניסן סלומינסקי: ומה יישאר בדבר הזה?

משה גפני: כל החוק של פטור ממע"מ.

משה גפני: יהיה פטור ממע"מ לכל מי שרוכש דירה עד - - -

ניסן סלומינסקי: אה, אז יהיה גם פטור וגם מענקים?

<שלומית ארליך: לחלופין.

ניסן סלומינסקי: לא, יהיו את שני דברים.

<קריאות: - - -

סתיו שפיר: למה לא לקחת את כל - - - ?

ניסן סלומינסקי: אם אתה מציע את שני הדברים – בסדר.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אם אנחנו מעבירים את הכול למענקים, אז נגמר, כל זה לא קיים.

סתיו שפיר: בואו ניקח את כל הכסף הזה וניתן למענקים.

משה גפני: אין לי כוח לחלוק כל כך על הממשלה.

משה גפני: לממשלה היו פה שתי מטלות: האחת, להוזיל את מחירי הדירות באמצעות מע"מ אפס.

משה גפני: אני לא נוגע בזה.

משה גפני: מי אני שאני אתווכח איתם בכלל?

אלעזר שטרן: ניסן, מתי נוכל לשאול בוועדה, לא רק בשיח שלך עם האוצר, למה הרעיון הזה – לא שני החלקים של גפני, רק החלק הראשון - - - -

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה שנגמור לעבור.

ניסן סלומינסקי: אנחנו פשוט נעצרים - - -

אלעזר שטרן: אבל זה מאוד תשתיתי.

ניסן סלומינסקי: נכון, אבל אנחנו פשוט נעצרים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שנגמור ואז נקיים דיון על כמה נושאים מרכזיים, ואחר כך נתחיל.

ניסן סלומינסקי: אבל להגיד לך מתי?

ניסן סלומינסקי: - -

סתיו שפיר: אבל אפשר להבין את עמדת האוצר בעניין המענקים?

ניסן סלומינסקי: - - זה תלוי כמה האופוזיציה תמשוך את הזמן, זה הכול.

יעקב ליצמן: יש לנו זמן, יש לנו זמן.

ניסן סלומינסקי: בסדר, לא חשוב - - -

סתיו שפיר: אבל ניסן, אני מנסה לקבל תשובות לשאלות בסיסיות - - -

ניסן סלומינסקי: דווקא הפעם לא אלייך זה התכוון?

סתיו שפיר: זה בפרוטוקול מה שניסן אמר?

ניסן סלומינסקי: רק לא כתוב למי אמרתי את זה.

משה גפני: אני מציע - - -

סתיו שפיר: אני ממש מעוניינת לשמוע - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, משה באמצע.

משה גפני: אני מציע בהסתייגות ראשונה למחוק את הסעיפים האלה ולהשאיר את המע"מ אפס.

ניסן סלומינסקי: הבנו, נרשם.

משה גפני: ומפה לעשות תיקון עקיף לגבי העניין של המענקים לחיילי צה"ל.

משה גפני: לחלופין, במידה שלא יקבלו, אני מצטרף להסתייגות של חבר הכנסת ליצמן, שבתוך הקריטריונים של שירות לאומי – למשל שמרכזנית בכנסת, שזה שירות לאומי של 12 חודש, תקבל הטבה – גם מי שלומד תורה ותורתו אומנותו, במשך 12 חודש, ולא עושה שום דבר אחר, שהוא גם יקבל את אותה הטבה.

משה גפני: לחלופין, אני מצטרף להסתייגות שלך.

משה גפני: במידה שלא מקבלים את ההצעה הראשונה אז אני מקבל את ההצעה.

משה גפני: ..

משה גפני: אני חושב שאני אעשה שינוי במדרג, מכיוון שאם הנושא הוא שירות קרבי, אז לחיילים שאינם קרביים נצטרך קצת להוריד.

משה גפני: אבל על זה אני אדבר איתך אחרי זה בארבע עיניים.

יעקב ליצמן: אני רוצה להמשיך את זה.

יעקב ליצמן: אם הבנתי נכון, אחת ההצעות שלך היא להעביר את ההפרש לחוק החיילים.

משה גפני: כן.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, ההפרש בין משרת ללא משרת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, מה שהוא אומר זה שמע"מ אפס יחול על כל מי שעונה על הקריטריונים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם רוצים לתת העדפה למשרתים על אלה שלא משרתים, זה יעבור דרך המענקים.

יעקב ליצמן: אני מציע עוד דבר: גם את הפטור במע"מ שהם מקבלים, שיקבלו את זה בצורת מענק.

יעקב ליצמן: דהיינו, לא להוריד את זה מהמחיר של הקבלן, הרי אז הקבלן ייקח את זה, אלא להעביר את זה - - -

ניסן סלומינסקי: זו הייתה ההצעה הראשונה.

יעקב ליצמן: להעביר את זה לזוג הצעיר - - -

משה גפני: לא, על זה לא דובר.

ניסן סלומינסקי: לא, את זה אני אמרתי.

ניסן סלומינסקי: ואז ממילא אין חוק.

יעקב ליצמן: לא, חייב חוק.

משה גפני: למה זה לא חוק?

יעקב ליצמן: רגע.

יעקב ליצמן: שאת הפטור מהמע"מ שהוא מקבל, במקום שהקבלן יקבל את זה, במקום שהקבלן ייקח את זה לעצמו, אני רוצה שהזוג הצעיר יקבל מהאוצר מענק כזה.

<ערן ניצן: היושב-ראש, לגבי ההצעה שלך, המשמעות של הדיפרנציאליות, כלומר שחלק מההטבה יהיה אפס והיתרה תהיה 18% – זה כמובן יכניס את כל העסקאות במשק ל-1.6.

<ערן ניצן: כלומר, בערך 90% מהעסקאות במשק ייכללו.

<ערן ניצן: אלה אומדני - - -

יעקב ליצמן: אתה יודע מה שאתה אומר?

יעקב ליצמן: כאילו עכשיו אתה לא צריך - - -

ניסן סלומינסקי: לא, יעקב, תן לו להגיד את הדברים.

<ערן ניצן: אם היום אנחנו משקללים בין 10,000 ל-15,000 עסקאות, אז כמובן שזה יביא אותנו לסדרי גדול של בין 30,000 ל-35,000.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: אני אומר שכל מי שאתה - - -

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: מותר לדבר פעם אחת ברצינות?

יעקב ליצמן: ברגע שאתה לא פוטר מהקבלן ואז הוא יעלה את המחיר, אתה בא - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, די.

יעקב ליצמן: למה אתה לא - - - ?

<דובר: הוא עונה ל - - -

יעקב ליצמן: הוא לא עונה לי, הוא לא עונה לי, תאמין לי.

יעקב ליצמן: פעם אחת מותר לי לדבר ברצינות.

ניסן סלומינסקי: רק שאני אבין, על איזה הצעה אתה מתווכח עכשיו?

ניסן סלומינסקי: על ההצעה של המענק?

יעקב ליצמן: על ההצעה של הממשלה.

יעקב ליצמן: הממשלה פוטרת ממע"מ, נכון?

יעקב ליצמן: אז במקום להוריד את המע"מ, ניתן לזוג הצעיר את סכום המע"מ.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, זה מענק.

ניסן סלומינסקי: זה מה שדיברנו כשדיברנו על המענק.

יעקב ליצמן: לא, זה לא המענק שאתה מדבר עליו.

משה גפני: לא, הוא מדבר על עוד מענק, הוא מדבר גם על מה שאתה אמרת עכשיו.

ניסן סלומינסקי: היו לי שני דברים.

ניסן סלומינסקי: אחד, להפוך את זה למענק - - -

יעקב ליצמן: אני מגיש על זה הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי - - -

סתיו שפיר: רגע.

<ערן ניצן: הנקודה השנייה עוסקת במענקים.

<ערן ניצן: צריך לקחת בחשבון שבסוגיית המענקים יש לנו ניסיון: אנחנו נתנו כבר מענקים, אמנם באופן מינהלי, ודווקא שם – וזה עובדתית וזה מגובה בנתונים – זה כן עודד עליית מחירים, למשל בירושלים ובעוד מקומות.

<ערן ניצן: לכן כאן הניסיון הוא לעבוד באמצעות פטור לעסקה ובאמצעים שכתובים בחוק, באופן שבו מייצרים את - - -

משה גפני: לפי איך שאתה אומר את זה - - -

יעקב ליצמן: האם מישהו בחדר הזה הבין את ההבדל במה שאמרתי כאן?

יעקב ליצמן: אחד לא הבין מה שאמרתי כאן.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהבינו, אבל לא בטוח שהסכימו.

<קריאות: - - -

סתיו שפיר: ניסן, הנקודה הזאת ממש לא ברורה, אני רוצה שיסבירו את זה עד הסוף.

<ערן ניצן: נשאלה שאלה סביב מענקים.

<ערן ניצן: גם למענקים יש חסרונות, ואנחנו ראינו את זה כשחילקנו מענקי רכישה – הם העלו מחירים.

סתיו שפיר: מה החסרונות?

<ערן ניצן: עליית מחיר.

ניסן סלומינסקי: אני אגיד לך.

ניסן סלומינסקי: ראינו את זה בירושלים: כשהיה מענק מיוחד לירושלים, הקבלנים לקחו בחשבון שאותו אחד מקבל מענק, והעלו את המחיר.

ניסן סלומינסקי: זו בעיה שהיא נכונה, אבל צריך למצוא את הדרך להתגבר עליה.

ניסן סלומינסקי: בירושלים זה היה ככה, ולכן בוטל מענק ירושלים, כי ראו שהקבלנים ראו, הבינו והעלו את המחירים.

סתיו שפיר: אבל זו לא הדרך היחידה - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא מסכים לזה, אני חושב שאפשר למצוא דרך.

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא - - -

אלעזר שטרן: ניסן, אבל אם זה בכל הארץ, הרבה יותר קל - - -

ניסן סלומינסקי: זה מה שאמרתי, שזה שונה.

ניסן סלומינסקי: אבל להערכתי זה לא החלטה לפה, ולכן... שמענו את הדעות, אבל אם יהיה שינוי או לא – זה דבר שיצטרך לבוא בדרגים אחרים.

יעקב ליצמן: אבל אני הגשתי הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: נמשיך הלאה.

ניסן סלומינסקי: שמעון, תחליף אותי רגע.

משה גפני: לא, רגע.

משה גפני: אני מאוד מבקש מכם: אתם מייצגים את עמדת משרד האוצר, ואני מכבד את זה.

משה גפני: קחו בחשבון... כולנו פה אנשים עם ניסיון, מי יותר מי פחות, וזה קצת מעליב אותנו שאתם מתווכחים איתנו על העניין הזה.

משה גפני: אנחנו הרי יודעים את עמדתכם, אני על כל פנים יודע, מהשנים האחרונות.

משה גפני: אני יודע בדיוק את עמדת משרד האוצר, מהראשון ועד האחרון.

משה גפני: ואתם מתווכחים איתנו פה על דברים כמו האם המענק יעלה את המחיר והאם מע"מ אפס יוריד את המחיר – אבל לי אתם אמרתם ההפך.

משה גפני: ההפך.

משה גפני: אמרתם שמענק יוריד את המחיר, אבל אין לכם כסף; ואמרתם שהמע"מ יעלה את המחיר.

משה גפני: אמרתם לי, ואני אגיד את השמות, את הימים ואת השעות שאמרתם לי את זה.

משה גפני: כמה התווכחתם איתי.

משה גפני: חלק כבר לא נמצאים במשרד האוצר בגלל המדיניות הזאת.

משה גפני: ערן, חברים שלך, שהיו באותם תפקידים.

משה גפני: ואני כבר לא מדבר על זה שזה לא חוקתי, ושמענו את היועץ המשפטי של הכנסת.

<ערן ניצן: אז אני אבהיר לך, חבר הכנסת, שהנושא נדון - - -

משה גפני: תן לי לסיים.

משה גפני: מה לעשות, אני אומר דברים לא נעימים, אבל אני רוצה שנדע את זה.

<רונן סולומון: אבל אתה צריך גם תשובה, לא?

<רונן סולומון: אז בוא תבהיר את השאלה, כי זו שאלה מהותית, ואחרי שתסיים תן לו גם לענות.

משה גפני: בוודאי, הרי אני מת לשמוע את התשובה.

משה גפני: אנחנו נכנסים לבעיה של אי-חוקתיות.

משה גפני: ותדעו שהמדינה ממשיכה אחר כך גם כן, גם אחרי ששר האוצר ילך לתפקיד אחר.

<רונן סולומון: הוא יהיה ראש ממשלה, דרך אגב.

משה גפני: לא, אני דווקא התכוונתי לערוץ 2.

יעקב ליצמן: לא, כתב ב"במחנה" הוא הולך להיות.

משה גפני: ואז המצב יהיה שאתם תצטרכו לחזור למטרות המקוריות שלכם, לעמדות המקוריות שלכם.

משה גפני: וזאת האמת מבחינה מקצועית.

משה גפני: אז אל תתלהבו עם התשובות, על תגידו אותן בהתלהבות כזאת, תגידו "זאת עמדת הממשלה".

משה גפני: "הממשלה קבעה להוריד את המע"מ לאפס, זו עמדתה, והיא עשתה גם את כל התנאים האלה, ואנחנו מייצגים את העמדה הזאת".

משה גפני: אבל זה לא בסדר שאתם מציעים - - -

<רונן סולומון: טוב, גפני, זו הרצאה עכשיו?

<רונן סולומון: ערן, אני מבקש - - -

משה גפני: אם אתה יכול לענות לגבי זה - - -

<רונן סולומון: חבר'ה, תנו לי ליהנות קצת, יש לי רק כמה רגעים להיות יושב-ראש.

משה גפני: אבל רק שיענה לי על זה, ועל זה שאמרתי ששר האוצר הולך לערוץ 2.

<רונן סולומון: ערן, מה שאני יודע זה הפוך, מהניסיון שלנו; הרי כולנו באנו מהשטח.

<רונן סולומון: אני מבקש ממך הסבר, בבקשה.

משה גפני: איזה ניסיון?

משה גפני: תראה כמה כבר קלקלתם בשנה.

<רונן סולומון: גפני, אני רוצה לגלות לך משהו:

<רונן סולומון: אני עברתי שנתיים ב - - -

<קריאה: - - -

<רונן סולומון: ערן, בבקשה.

<ערן ניצן: - - - כמו שגם הצעתי אותה, וחבר הכנסת גפני, הרי זה רק חלק מהתשובה.

<ערן ניצן: הנושא של מענקים מול חוק נדון ארוכות.

<ערן ניצן: יש יתרונות למענקים על פני חוק מע"מ, ויש יתרונות לחוק מע"מ על פני מענקים.

<ערן ניצן: מה שאני הדגשתי גם בפני הוועדה, שאמרה "יש לנו פתרון אאוריקה: בואו נחלק מענקים במקום חוק המע"מ", הוא שהנושאים הללו, בעבר לפחות, כאשר הם ניתנו, הם יצרו בעיות.

<ערן ניצן: דרך אגב, זה לא עמדת המשרד...

<ערן ניצן: לכן זה לא שיש פה ברירה מצוינת וברירה גרועה.

<ערן ניצן: וככה אני מציג את זה, וככה אני עומד מאחורי זה.

<ערן ניצן: ובוודאי שמעל כל אלה מונח גם מה שאתה מבקש מאיתנו שנאמר, ואנחנו נאמר את זה שוב: אחרי שנבחנו ונדונו כל האפשרויות, מה שהוחלט זה ללכת על פטור ממע"מ אפס.

יעקב ליצמן: האם אתה יכול להציג לוועדה את ה - - - ?

ניסן סלומינסקי: יעקב, לא.

ניסן סלומינסקי: סתיו, בבקשה.

<קריאות: - - -

<ליאת גרבר: - - - פרסמו את זה בעיתון.

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: אני לא שמעתי.

יעקב ליצמן: באיזה עיתון?

יעקב ליצמן: ב"המודיע" זה לא כתוב.

יעקב ליצמן: תציג לוועדה את ה - - -

ניסן סלומינסקי: יעקב, יעקב, ליצמן - - -

משה גפני: זה לא בסדר, למה לא פרסמו את המכתב הזה - - -

ניסן סלומינסקי: סתיו, בבקשה.

סתיו שפיר: אני לא התכוונתי למענקי מקום אלא למענקי שחרור.

סתיו שפיר: את הכסף הזה אפשר להעביר, וככה זה גם יתאים לזמן השירות ולטיב השירות.

סתיו שפיר: אז מה עמדת האוצר לגבי הרעיון לקחת את סדר הגודל של ההטבה הזאת, את הסכום הכולל, ולתת אותו במענקי שחרור לחיילים משוחררים?

<ערן ניצן: אני מניח שזה לא רלוונטי רק לשוק הדיור, מן הסתם.

סתיו שפיר: הם יוכלו להשתמש בזה איך שהם רוצים.

סתיו שפיר: ככה גם מי שיכול להרשות לעצמו דירה יוכל לרכוש דירה, וגם מי שיוכל להרשות לעצמו רק שכירות, כמו רוב החיילים המשוחררים, ישתמש בזה לשכירות.

<ערן ניצן: זה צעד שלא יהיה מכוון נקודתית להתמודדות עם שוק הדיור.

סתיו שפיר: מאחר שהבעיה הקשה ביותר שמתמודדים איתה חיילים משוחררים היא שוק הדיור, אני בטוחה שכולם ישתמשו במענק הזה בין היתר גם כדי לממן לעצמם את קורת הגג שלהם.

ניסן סלומינסקי: סתיו, אני אעזור לך בנושא.

ניסן סלומינסקי: כמו שהיום בחלק מהמענקים המדינה מגדירה לאיזה נושא הם הולכים ולאיזה נושאים הם לא יכולים ללכת, אפשר להגדיר כאן – וזו ההצעה הראשונה שלי – שזה יהיה מענקים כשהוא מגיע לרכוש דירה.

סתיו שפיר: אחרית הימים.

ניסן סלומינסקי: זה אפשרי בהחלט.

סתיו שפיר: מה עמדת האוצר לגבי רעיון כזה, רעיון של לתת מענק לחיילים משוחררים שמיועד אך ורק לצורכי דיור, בין אם בחוזים ארוכי טווח בשכירות ובין אם ברכישת דירה?

ניסן סלומינסקי: האוצר מתנגד לזה בכל תוקף.

<ערן ניצן: עמדת האוצר כפי ששר האוצר הציג אותה בישיבה הראשונה של הוועדה הייתה שהפעולה הזאת תיעשה באמצעות מע"מ אפס.

סתיו שפיר: שאלתי מה העמדה המקצועית של האוצר?

<ליאת גרבר: יש עמדה שהציג שר האוצר לממשלה, היא התקבלה על ידי הממשלה, וזאת הצעת החוק שמובאת - - -

סתיו שפיר: אבל השר הוא פוליטיקאי, אני שואלת מה העמדה המקצועית - - -

ניסן סלומינסקי: לא, סתיו, עזבי, זה לא - - -

סתיו שפיר: אז רק הערה.

סתיו שפיר: מה שהם בעצם אומרים זה שמטרת החוק הזאת היא לא באמת להיטיב עם חיילים משוחררים.

סתיו שפיר: אם הייתם רוצים להיטיב עם חיילים משוחררים - - -

<ערן ניצן: לא, המטרה היא - - -

סתיו שפיר: אל תקטע אותי בבקשה.

סתיו שפיר: אם הייתם רוצים להיטיב עם חיילים משוחררים, הייתם מקבלים את הרעיון של לתת להם מענק לצורכי דיור, והיו מי שמוציאים אותו בשכירות והיו מי שמוציאים אותו ברכישה.

סתיו שפיר: אבל אם אתם אומרים עכשיו שאתם מעדיפים לתת את ההטבה הזאת רק לאלפי החיילים המשוחררים שיש ברשותם כסף לרכוש דירה בעוד שמי שאין ביכולתו לרכוש דירה לא יוכל לממש את ההטבה הזאת למרות שעשה שירות צבאי, חלקם אפילו בקרבי – אתם בעצם אומרים שמטרת החוק היא לא להיטיב עם החיילים המשוחררים, זו עמדת האוצר.

ניסן סלומינסקי: נכון, נכון, הוא אמר את זה.

ניסן סלומינסקי: הם הגדירו במפורש שזה לא חוק להטבות סוציאליות, אלא שהמטרה המרכזית של החוק זה להוריד את מחירי הדירות.

סתיו שפיר: אבל אמרו - - -

ניסן סלומינסקי: הם גם אומרים שבדרך אגב הם מנסים לעזור בדברים אחרים.

ניסן סלומינסקי: אבל המטרה המרכזית היא - - -

סתיו שפיר: אז אני רוצה להגיש את זה כהסתייגות.

סתיו שפיר: החוק הזה, מטרתו היא לא להיטיב עם חיילים משוחררים ולכן צריך לשנות את מטרות החוק.

סתיו שפיר: אני לא יודעת איפה זה מופיע, אבל בכל מקום שזה מופיע אנחנו מגישים על זה הסתייגות, מאחר שעמדת האוצר אומרת שהם לא ייתנו את המענק לכל החיילים אלא רק למי שיש ביכולתו לרכוש דירה.

סתיו שפיר: דבר שני, עוד הסתייגות.

סתיו שפיר: אנחנו מציעים הגדלה של מענקי שחרור לחיילים, בהתאם לטיב השירות, לאורך השירות – במקום לתת את ההטבה הזאת.

סתיו שפיר: יש עוד משהו שפספסנו?

יעקב ליצמן: אני מציע לשנות את שם החוק ל"שיפור בסקרים - - -

ניסן סלומינסקי: די.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה תמשיכי ל-(2).

יעקב ליצמן: - - - אנחנו לא חושבים בכלל על טובת החיילים?

<קריאות: - - -

משה גפני: לא, אני לא אמרתי ש...

משה גפני: המדרג הנמוך לא יהיה 950,000 אלא יהיה יותר.

ניסן סלומינסקי: בסדר, לא אמרתי שלא.

משה גפני: לא, אבל אני רוצה שתתמוך בזה, בגלל ש-950,000 - - -

יעקב ליצמן: הגשת על זה הסתייגות?

משה גפני: אני צריך להגיש על זה הסתייגות, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: שהמדרג הנמוך יהיה 1.2 מיליון.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, נרשום הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה.

משה גפני: או לחלופין 1.1 מיליון, אם הם לא יסכימו ל-1.2 מיליון.

<ליאת גרבר: "(2) מתקיים לגביו אחד מאלה - - -

משה גפני: מה?

משה גפני: איפה את קוראת?

ניסן סלומינסקי: היא ממשיכה לקרוא.

משה גפני: למה?

ניסן סלומינסקי: נו, רבותיי.

ניסן סלומינסקי: תקראי את כל (2) ואז תסבירי.

<ליאת גרבר: "(2) מתקיים לגביו אחד מאלה: (א) הוא בעל נכות רפואית של 75% לפחות שנקבעה לפי כל דין, ומקבל קצבה בשל נכותו כאמור לפי אותו דין; (ב) הוא מקבל קצבה לפי - - -

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: זה חל - - - ?

ניסן סלומינסקי: רגע, היא תסביר עוד מעט.

יעקב ליצמן: לא, אבל מה פירוש החוק?

<שלומית ארליך: שצריך להתקיים אחד מאלה כדי שיחול עליו החוק.

<ליאת גרבר: "(ב) הוא מקבל קצבה לפי פרק ט' לחוק הביטוח הלאומי, ונקבעה לו דרגת אי-כושר להשתכר בשיעור של 75%;".

<אייל לב-ארי: זה פרק הנכות.

<ליאת גרבר: נכון.

<ליאת גרבר: "(ג) הוא מקבל קצבה לשירותים מיוחדים לפי סעיף 206 לחוק הביטוח הלאומי;".

יעקב ליצמן: מה זה 206?

<ליאת גרבר: זאת קצבה מיוחדת.

<ליאת גרבר: ..

<ליאת גרבר: אנחנו הכנסנו את כל פרקי הנכויות לפי חוק הביטוח הלאומי, לאחר התייעצות - - -

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: מה?

יעקב ליצמן: רגע - - -

סתיו שפיר: אפשר להקריא את סעיף 206?

סתיו שפיר: אנחנו לא זוכרים אותו בעל פה.

<אייל לב-ארי: קצבת השר"ם היא בעצם שירותים מיוחדים לאנשים עם נכויות, בין היתר עזרה בבית - - -

<ליאת גרבר: מדובר בנכים מאוד קשים.

<אייל לב-ארי: מדובר בנכויות קשות, שמצריכות גם עזרה פיזית כדי לתפקד ביום-יום.

<אייל לב-ארי: הן מחולקות לשלוש דרגות.

ניסן סלומינסקי: הן לא נכללות כבר בתוך ה-75% נכות?

<ליאת גרבר: לא, כי ה-75% זה לפי חוקים אחרים.

<ליאת גרבר: יש חוקים שהם ספציפיים, ומי שהוא לא בחוק ספציפי, חל עליו חוק הביטוח הלאומי.

<ליאת גרבר: כלומר, אנחנו וידאנו שאנחנו מתייחסים לכל סוגי הנכים.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הלאה.

<ליאת גרבר: דרך אגב, גם אחרי פרסום התזכיר לציבור אנחנו קיבלנו הערות בנושא הזה, ואנחנו תיקנו כך שבאמת כל הנכים הקשים נכללים כאן.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<ליאת גרבר: "(ה) הוא מקבל קצבת זקנה לנכה לפי סעיף 250 לחוק הביטוח הלאומי;".

<ליאת גרבר: במקרה של קצבאות הזקנה - - -

משה גפני: לא הבנתי, אתם מדברים על מי שמקבל קצבת זקנה והולך לקנות דירה?

משה גפני: אני רק שואל.

<ליאת גרבר: מה שקורה זה שמי שמקבל קצבת זקנה, היא מחליפה את קצבת הנכות.

משה גפני: זה מתאים לפרסומת, "דאגתי לקצבת זקנה".

משה גפני: הרי אנשים לא ישאלו מה...

משה גפני: קצבת זקנה?

יעקב ליצמן: כמה כאלה יש שאין להם דירות?

משה גפני: אני מגיש הסתייגות: מי שההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, שגם ייכלל בזה.

משה גפני: שיהיה לו גם לפרסומת.

<ליאת גרבר: לא הבנתי.

משה גפני: מי שההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, יהיה זכאי למלוא ההטבה.

<ליאת גרבר: ההורים שלו?

ניסן סלומינסקי: ההורים שלו?

משה גפני: שאם ההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, הוא יהיה זכאי.

<ליאת גרבר: למה שהוא יהיה זכאי?

ניסן סלומינסקי: רגע, אז כל שכן אם הוריו נפלו, נהרגו.

משה גפני: אני מציע ש...

משה גפני: אתה עושה את זה בכוונה כדי לבלבל אותי?

משה גפני: אני מציע הסתייגות - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי, הבנתי, בסדר, תרשמו.

משה גפני: - - שאם יהיה זוג שאחד מבני הזוג, ההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, אז אפילו אם הוא לא עומד בתנאים של פסקה (1), אז בגלל שההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, יהיה זכאי כמו אלה שמקבלים קצבת זקנה.

משה גפני: כלומר, אם ההורים שלו הם נכי רדיפות הנאצים, הוא יהיה זכאי.

יעקב ליצמן: אני, למען הפרוטוקול - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע - - -

יעקב ליצמן: רק שאלה - - -

<מאיר אסולין: זה לא מישהו שמקבל קצבת זקנה והוא לא נכה.

משה גפני: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: הוא הציג הסתייגות.

<רונן סולומון: הוא הרחיב.

משה גפני: מכיוון שקצבת זקנה רלוונטית לחוק הזה, אז גם - - -

<ליאת גרבר: קצבת זקנה מחליפה קצבת נכות: נכים שמתחילים לקבל קצבת זקנה, זה מחליף את קצבת הנכות.

<ליאת גרבר: אז אנחנו לא נפגע בהם, הרי הם לא מפסיקים להיות נכים בגלל שהם מקבלים קצבת זקנה.

<קריאות: - - -

<ליאת גרבר: אני מזכירה את הרציונל.

<אייל לב-ארי: חבר הכנסת גפני - - -

משה גפני: מכיוון שאתם מאוד רציונליים ומאוד ליברליים, אז אתם מציעים קצבת זקנה.

<אייל לב-ארי: לא, לא, חבר הכנסת גפני, אני אסביר מה סעיף 251 לחוק הביטוח הלאומי אומר.

<אייל לב-ארי: סעיף 251 לחוק הביטוח הלאומי בא לשמור על קצבתו של נכה שהגיע לגיל זקנה כך שהיא לא תופחת.

<אייל לב-ארי: זאת אומרת, קצבת הזקנה שלו תישאר בשיעור קצבת הנכות ערב הגיעו לגיל פרישה.

<אייל לב-ארי: זה מה שסעיף 251 אומר.

משה גפני: בסדר, אבל לפי החוק הזה, איך הוא קשור לפה?

<אייל לב-ארי: שאם הגעת לגיל פרישה - - -

משה גפני: אם הוא התחתן.

משה גפני: הוא בן 80 - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אחרי 35 הוא לא צריך להתחתן.

משה גפני: הוא רוצה עכשיו לקבל פטור ממע"מ בדירה שהוא קונה.

ניסן סלומינסקי: הוא רוצה לקנות דירה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: הוא בן 80, והוא רוצה - - -

יעקב ליצמן: האם אני יכול לדעת כמה כאלה יש?

יעקב ליצמן: כאלה שאין להם דירות?

משה גפני: זה לא רלוונטי, זה הרי פרסומת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, יש הרבה.

ניסן סלומינסקי: השאלה היא כמה מהם יכולים לקנות.

ניסן סלומינסקי: כמה כאלה שאין להם דירה והם יכולים לקנות, זה חשוב.

ניסן סלומינסקי: אבל אם אתה רוצה לדעת כמה יש בלי דירה – הרבה.

יעקב ליצמן: ערן, שאלתי לגבי הסעיף הזה של קצבת זקנה, לכמה אנשים זה נוגע ומה העלות של זה?

<ליאת גרבר: אין לי תשובה לגבי סעיף ספציפי בתוך ה...

יעקב ליצמן: האם יש אחד במדינה?

<ליאת גרבר: זה לא רלוונטי.

יעקב ליצמן: מה לא רלוונטי?

<ליאת גרבר: זה לא רלוונטי.

<ליאת גרבר: אנחנו רצינו לתת לכלל האוכלוסייה את ה - - -

<ערן ניצן: המגבלה האפקטיבית היא היצע הדירות, כי יש המון זכאים כבר היום.

<ערן ניצן: עם הנכים ובלי הנכים, יש הרבה.

<ערן ניצן: מה שאנחנו נעצרים בו זה ההיצע.

משה גפני: מכיוון שבתחילת הדיון על החוק הזה יאיר לפיד אמר שהוא מבין בתקשורת, אני כל הזמן חושב מה הוא עושה פה מבחינת התקשורת.

משה גפני: אז הוא עושה כמה דברים.

משה גפני: קודם כול, הוא מוזיל את מחירי הדירות, שזה ברור.

משה גפני: אחרי זה הוא אומר שמי שלא שירת לא יקבל הטבה כזאת אלא יקבל הטבה מאוד מופחתת.

משה גפני: ואחרי זה הוא מוסיף גם נכים - - -

יעקב ליצמן: וערבים.

משה גפני: לא, ערבים הוא לא מוסיף, ערבים הוא שונא.

משה גפני: ערבים לא.

יעקב ליצמן: לא, אבל הוא אמר שיהיה - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, די - - -

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: ועכשיו הוא מוסיף דבר שהוא לא רלוונטי בכלל אבל הוא אומר "קצבת זקנה".

משה גפני: לכן אני מבקש הסתייגות, כי גם לי יש בחירות – הרי זה הכול נעשה בשביל זה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, מאה אחוז.

משה גפני: אצלי, דרך אגב, זה יעזור, בעוד הוא יורד כל הזמן בסקרים.

ניסן סלומינסקי: זה נכון.

משה גפני: אני מציע שמי שהוא בן לנכי רדיפות הנאצים - - -

ניסן סלומינסקי: הבנו, רשמנו את זה כבר.

ניסן סלומינסקי: יאללה, תסבירו את סעיף (ו).

יעקב ליצמן: למה אתה פוגע רק ב - - - ?

ניסן סלומינסקי: ליאת, סעיף (ו), את מוכנה?

משה גפני: מכיוון שקצבת זקנה היא לא רלוונטית – ליצמן צודק, זה סתם אפס, בן אדם בן 80 לא הולך לקנות דירה, הוא הולך לבית גיל הזהב – הציע חבר הכנסת ליצמן, ואני חושב שזאת הסתייגות נכונה, שיקבל גם אם ההורים מקבלים קצבת זקנה.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, מי שהולך לבית גיל הזהב, יש פרויקטים שאתה כן קונה דירה.

משה גפני: אבל זה לא קשור לזה.

יעקב ליצמן: לא, לא, גפני, לכן אנחנו מציעים גם להם פטור.

יעקב ליצמן: אתה צוחק, אבל מי שהולך לגיל הזהב, יהיה לו פטור.

ניסן סלומינסקי: יאללה, תסבירו את (ו).

ניסן סלומינסקי: מי זה קצבת הסיעוד?

משה גפני: לא, אבל שתדעו - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע, היא הבינה.

משה גפני: לא, היא לא הבינה, היא לא הקשיבה.

<ליאת גרבר: אני הבנתי.

משה גפני: הבנת מה שאני אמרתי, אבל מה שליצמן אמר לא הבנת.

משה גפני: ליצמן אמר שאם מישהו זקן הולך לבית גיל הזהב והוא קונה שם דירה, הוא יהיה פטור ממע"מ.

ניסן סלומינסקי: לא, מה שהוא אומר זה לא זה, אלא שלגביו הדרישה של קבלן לא קיימת.

משה גפני: בדיוק, זו ההגדרה.

ניסן סלומינסקי: הלאה, (ו).

<ליאת גרבר: מאחר שהחוק לא מגביל את רכישת הדירה בגיל, אז גם בנכות הוא לא מגביל, זה הכול.

<שלומית ארליך: אם את כבר אומרת את זה, אז בואי נגיד ככה: מה שמוצע פה זה לתת רק לבעלי הנכות בדרגות הגבוהות מאוד; 75% ומעלה זה נכים במצב מאוד קשה.

<שלומית ארליך: השאלה למה לא לאפשר את זה.

<שלומית ארליך: .. האם שיקולים תקציביים מונעים את זה.

<שלומית ארליך: ..

<שלומית ארליך: אם אנחנו מדברים על גיוס לצה"ל, אז למה לא לאפשר גם לנכים שלא יכולים להתגייס לצה"ל בגלל נכות, שזה לא בהכרח נכים בנכות של 75% ומעלה.

<ליאת גרבר: כי הם יכולים לשרת בשירות לאומי או אזרחי.

יעקב ליצמן: לא נכון.

ניסן סלומינסקי: היום יש בכמה גופים – "בת עמי" ועוד כמה גופים – טיפול בנושא של נכים, והם כן מתגייסים.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איזה דרגות - - -

<אייל לב-ארי: ממתי הם יכולים?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, אבל אני יודע שיש טיפול מיוחד וגם יש תקצוב, ואפילו אנחנו אישרנו כאן סכומים מסוימים לנושא הזה.

<אייל לב-ארי: אבל החוק הזה הולך גם אחורנית, ולכן צריך לדעת כמה אחורנית לא גייסו בגלל הנכות שלהם, שהיא הייתה יחסית נמוכה, למשל אנשים עם משקל נמוך מאוד, שהצבא מסרב לגייס אותם, או אנשים עם גובה מסוים שהצבא לא מגייס אותם ולא מאפשר להם חלופה אחרת.

<אייל לב-ארי: לפי הרציונל של הגדרת רוכש מוטב, הם גם היו אמורים להיכנס לזה.

<שלומית ארליך: יש לך נתונים לגבי כמה - - -

ניסן סלומינסקי: איפה יואב?

<דובר: יואב יצא, הוא חשב שסיימו אותו.

משה גפני: הם מעירים הערה נכונה.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: לכן רציתי שיואב יבוא, כדי לשמוע אם יש סיטואציה כזאת.

ניסן סלומינסקי: אני לפחות, מכיר שלוש עמותות שמטפלות בזה.

<רותי פרמינגר: סליחה, אדוני, אפשר להעיר?

משה גפני: ניסן, יש כאלה שלא גייסו אותם לא בגלל שהם נכים לפי ההגדרות כאן בחוק - - -

ניסן סלומינסקי: אני יודע, במו ידיי, כשהייתי צעיר, לקחתי מישהו חירש אילם שלא רצו לגייס אותו, והלכתי איתו לבקו"ם, והוא גויס והיום הוא קצין בחיל האוויר.

<רותי פרמינגר: אדוני, אותי לא רצו לגייס, וכמוני עוד רבים.

סתיו שפיר: יש נערים ונערות עם פיגור שכלי, עם אוטיזם, שהצבא לא מגייס אותם – האם הם כלולים?

<אייל לב-ארי: תלוי מה רמת - - -

סתיו שפיר: במקרים נדירים הבן אדם מצליח להתקדם ולהגיע - - -

ניסן סלומינסקי: אדם כזה נכנס בתוכו בטוח.

<שלומית ארליך: נכות ברמה של 75% היא נכות ברמה מאוד גבוהה.

<ליאת גרבר: זה גם אי-כושר השתכרות, שלומית, זה לא רק נכות רפואית.

<קריאות: - - -

סתיו שפיר: תגידי לנו מי לא נכלל בנכויות?

סתיו שפיר: מי נמצא מחוץ לחוק הזה?

<ליאת גרבר: אני לא יודעת מי.

<ליאת גרבר: מי שפחות מ...

<שלומית ארליך: יש פה מישהו מהמוסד לביטוח לאומי.

סתיו שפיר: מי לא נכלל?

ניסן סלומינסקי: נשאיר את זה ונבקש שיבואו מחר.

<טמיר כהן: רק לשם הבהרה: המוסד לביטוח לאומי מקבל את כל הזימונים לכל הדיונים כל הזמן.

<רותי פרמינגר: יש לי הערה קצרה מאוד.

<רותי פרמינגר: אני רותי פרמינגר, מארגון נפגעי פעולות איבה.

<רותי פרמינגר: אני רוצה להגיד שמה שצריך לשאול זה את מי צה"ל לא מוכן לגייס.

<רותי פרמינגר: אני מדברת מניסיון אישי שלי: אני רציתי להתגייס, מאוד ביקשתי, אבל לא קיבלו אותי.

ניסן סלומינסקי: למה?

<רותי פרמינגר: כי אני נכה, אני הולכת עם פרוטזה.

<רותי פרמינגר: נפצעתי בפעולות איבה, נפצעתי בשדה מוקשים.

<רותי פרמינגר: ויש עוד הרבה כמוני, שמבקשים להתגייס לצה"ל ולא מתקבלים, כי זו מעמסה על הצבא.

<רותי פרמינגר: עכשיו, אני לא רוצה בכלל להטיל דופי בצבא - - -

ניסן סלומינסקי: באיזה דרגת נכות?

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לשאול לגבייך אישית, אבל נכות כזאת - - -

<רותי פרמינגר: זאת נכות שהיא פחות מ-75%.

<רותי פרמינגר: אבל אני רוצה להגיד שהאנשים רוצים להתגייס והצבא לא מקבל אותם, ומן הראוי לבדוק את זה.

ניסן סלומינסקי: אז רשמנו את זה, ואנחנו נבקש מהביטוח הלאומי תשובה - - -

יעקב ליצמן: אבל למה את - - - ?

<רותי פרמינגר: לא, אני לא יכולה לעשות שירות אזרחי.

<קריאות: - - -

סתיו שפיר: תגידו לנו מי לא זכאי.

<רותי פרמינגר: אני רוצה להגיד לכם שאני הייתי יכולה להתגייס גם להרבה דברים אחרים.

<רותי פרמינגר: אני הייתי - - -

ניסן סלומינסקי: די, רותי.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נבקש מהם מחר שיבואו.

משה גפני: אבל כאן מתחילה בעיית החוקיות של החוק הזה.

משה גפני: מכיוון שברגע שאתה עושה קריטריון שלא ממן הטענה, אז מגיעה טענה כזאת - - -

ניסן סלומינסקי: אבל מה אכפת לך שייפול?

ניסן סלומינסקי: למה אתה צריך לתקן?

ניסן סלומינסקי: שזה יהיה, שהחוק ייפול בגלל זה.

ניסן סלומינסקי: אני מתפלא עליך, אני לפעמים משתגע ממך.

משה גפני: לא, אבל אני רוצה - - -

ניסן סלומינסקי: אה, אתה רוצה לדאוג לממשלה.

משה גפני: לא, לא, אני דואג לך, שאתה תעשה חוק נורמלי.

משה גפני: זה הכול.

משה גפני: כי החוק הזה כמו שהוא, הוא לא נורמלי.

משה גפני: אבל זאת דוגמה אחת מני אלפים.

ניסן סלומינסקי: מסכים איתך.

ניסן סלומינסקי: טוב, אנחנו נזמין גם את הביטוח הלאומי וגם את הצבא.

<אייל לב-ארי: יש לי שאלה נוספת לגבי זה.

<אייל לב-ארי: לגבי האנשים עם דרגת הנכות הגבוהה, 75% ומעלה, רציתי לדעת למה משרד המשפטים ראה סיבה להכניס אותם ולא את בעלי הנכויות היותר נמוכות, שגם העניין שלהם עלה על הפרק?

<ליאת גרבר: אני רוצה להסביר.

<ליאת גרבר: המטרה של החוק - - -

<אייל לב-ארי: שאלתי את משרד המשפטים.

משה גפני: ליאת, את ממשרד המשפטים?

<ליאת גרבר: לא, אני רק רוצה להגיד - - -

משה גפני: אבל הוא שאל את משרד המשפטים.

<ספי זינגר: הטבה עודפת ניתנת לשתי קבוצות: לקבוצת המשרתים כהוקרה, ולקבוצה השנייה, קבוצת הנכים, שהיא קבוצה שהמדינה מסייעת לה בכל מיני דרכים בהמון מקרים.

<ספי זינגר: מה קו הגבול שבו המדינה מחליטה לסייע?

<ספי זינגר: זאת שאלת מדיניות; זאת שאלה שאין לה תשובה אחת נכונה.

<ספי זינגר: החלטת הממשלה הייתה לקבוע לנכים הקשים.

משה גפני: רגע.

משה גפני: עם כל הכבוד לנושא של ההוקרה, אנחנו מדברים פה על שירות שניתן לאזרחי המדינה, זה לא הסיפור של חוק חיילים משוחררים.

<ספי זינגר: אני דיברתי על נכים עכשיו.

משה גפני: הבנתי, שנייה.

משה גפני: עכשיו, אתה, המחוקק, הממשלה, אומר שאתה נותן הטבה למשרתים.

משה גפני: בא מישהו ואומר "אני ביקשתי לשרת, אז למה אני לא מקבל את השירות הזה, שהוא שירות בסיסי ואלמנטרי שהמדינה נותנת לאזרחיה?".

משה גפני: מכיוון שאתה רוצה לתת הוקרה למי ששירת ולא לתת את ההוקרה הזאת למי שלא שירת, הוא אומר "אני מבקש לשרת, אבל המדינה לא לקחה אותי בגלל שאני נכה 30%, למרות שאני ביקשתי, למרות שרציתי להיות בצבא".

משה גפני: איך מבחינה חוקתית אתה מסביר את זה?

ניסן סלומינסקי: משה, אם הוא היה יכול ללכת לשירות לאומי, אז יש תשובה.

משה גפני: לא, הוא לא יכול היה ללכת.

ניסן סלומינסקי: לא, לשירות אזרחי.

משה גפני: הוא לא יכול היה ללכת.

ניסן סלומינסקי: רגע, לכן אמרתי שחשוב שיבואו הביטוח הלאומי ומשרד הביטחון וייתנו תשובה.

משה גפני: הוא רצה לשרת בצבא אבל הצבא לא קיבל אותו בגלל שהוא נכה 30%.

משה גפני: אז הוא הלך והקים שירות רפואה ארצי שעם זה הוא נתן שירות לכל אזרחי המדינה.

משה גפני: הוא תרם לחברה.

משה גפני: אבל הוא לא שירת בצבא, בגלל שהצבא לא לקח אותו.

ניסן סלומינסקי: אבל עוד פעם, אם הוא שירת בשירות אזרחי - - -

משה גפני: לא, הוא לא שירת בשירות אזרחי.

ניסן סלומינסקי: אז אם הוא היה יכול אבל הוא לא ניצל, אז זו בעיה.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא לא היה יכול, אז כדי ללבן - - -

משה גפני: יש פה בעיה חוקתית.

ניסן סלומינסקי: אז אמרנו שכדי ללבן את זה אנחנו רוצים שהביטוח הלאומי ומשרד הביטחון יבואו הנה.

משה גפני: אבל יש פה בעיה חוקתית, ומשרד המשפטים צריך להשיב על זה.

ניסן סלומינסקי: טוב, הלאה, ליאת.

משה גפני: אני לא יודע למה אתה נותן למשרד המשפטים - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא אמרתי שאני נותן להם.

משה גפני: משרד המשפטים צריך להביע עמדה פה.

<ספי זינגר: אנחנו הבענו עמדה.

משה גפני: החוק הזה, אם הוא חס וחלילה יעבור ככה, כמו שהממשלה הביאה אותו, זה יהיה כתם על היועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: הרי כולנו יודעים את עמדתו.

משה גפני: אה, בעצם אולי לא כולם יודעים.

<ספי זינגר: אבל אנחנו באנו והבענו את - - -

משה גפני: תבואו.

משה גפני: עם כל הכבוד, משרד המשפטים, מתי שצריך אותו, הוא לא...

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי בבקשה.

<ליאת גרבר: אנחנו סיימנו את הפסקאות, נכון?

משה גפני: עוד לא התחלנו.

<אייל לב-ארי: סיימנו.

<ליאת גרבר: "לעניין הגדרה זו יראו רוכש כרוכש מוטב, גם אם רכש את הדירה במשותף עם בן זוגו, שאינו רוכש מוטב;".

<ליאת גרבר: זה דומה לסעיף שהקראנו קודם לגבי רוכש זכאי.

<ליאת גרבר: גם כאן אנחנו נותנים את ההטבה לרוכש המוטב שמקיים את התנאים - - -

משה גפני: לגבי נכה?

<ליאת גרבר: לגבי נכה ולגבי מי ששירת.

<ליאת גרבר: לגבי שתי הפסקאות.

<אייל לב-ארי: למה יש שוני בניסוח בין רוכש זכאי לרוכש מוטב מבחינת הסיפה?

<אייל לב-ארי: "יראו רוכש כרוכש מוטב" – למה לא להשתמש באותו דבר שם?

משה גפני: יש לכם פה טעות.

משה גפני: זה לא רק רוכש מוטב, זה גם רוכש זכאי.

<ליאת גרבר: לא, כאן זה לעניין רוכש מוטב.

<אייל לב-ארי: אבל אמרתם שהתנאי הוא דומה, אז למה יש שימוש בניסוח שונה?

<ליאת גרבר: הוא לא שונה.

<ליאת גרבר: במה הוא שונה?

משה גפני: רוכש זכאי שהוא בן 35 והוא התחתן עם מישהי בת 32 – מה הדין?

<ליאת גרבר: לא, אייל, שם יש תנאים שצריך...

ניסן סלומינסקי: משה, דיברו על זה.

משה גפני: מה דיברו?

משה גפני: מה אמרו?

<ספי זינגר: אייל, מה הפער שגיליתם?

<אייל לב-ארי: לגבי ההגדרה "יראו רוכש כרוכש מוטב", בעצם התנאי הזה הוא תנאי דומה למה שנקבע לגבי רוכש זכאי.

<אייל לב-ארי: אז למה לא השתמשו באותו ניסוח?

<שלומית ארליך: פשוט צריך לנסח את זה ככה שבמקום "שאינו רוכש מוטב" יהיה "שלא מתקיימים בו התנאים האמורים".

<ספי זינגר: מה ההבדל?

<ספי זינגר: מה הבעיה?

<שלומית ארליך: אין הבדל, זה עניין ניסוחי.

<שלומית ארליך: שתהיה התאמה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, הרעיון הוא אותו רעיון.

<אייל לב-ארי: אם זה אותו רעיון אז שיהיה גם אותו ניסוח, שלא יהיו אחר כך שאלות של פרשנות.

משה גפני: לא, אבל כאן יכולה להיות בעיה, בגלל שאם אתה כותב פה "רוכש מוטב" אז יגידו שרוכש זכאי לא יהיה ככה.

משה גפני: צריך פה הגדרה כללית.

<מאיר אסולין: רוכש מוטב הוא קודם כול רוכש זכאי.

<ערן יעקב: הוא מכיל בתוכו את ההגדרה של רוכש זכאי.

משה גפני: מה הדין של רוכש זכאי שבת זוגו היא בת 32 והוא בן 35, האם הם זכאים?

<ערן יעקב: כן.

משה גפני: איפה זה כתוב?

ניסן סלומינסקי: קראנו את זה קודם.

<ליאת גרבר: ברוכש זכאי.

משה גפני: אז למה עכשיו אתם משתמשים ברוכש מוטב?

משה גפני: למה לא באותה הגדרה?

<מאיר אסולין: כי הוא מוטב.

משה גפני: בסדר, אבל למה לא באותה הגדרה?

<ליאת גרבר: כי כאן יש הטבה מוגדלת.

משה גפני: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שהלשכה המשפטית תדבר איתם - - -

ניסן סלומינסקי: הם ידברו ביניהם אחר כך.

<ליאת גרבר: לא, אני לא - - -

ניסן סלומינסקי: ליאת וערן, תמשיכו הלאה, ואם יהיה - - - אז תדברו איתם.

משה גפני: יש פה בעיית ניסוח, אבל בלאו הכי החוק לא יעבור, וגם אם הוא יעבור הוא ייפול בבג"ץ, בגלל הערבים.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

<ליאת גרבר: ""שטח דירה", "שטח מרפסת שמש", "שטח גינה", "שטח מחסן" – כמשמעותם בטופס המפרט שנקבע לפי סעיף 3(א) לחוק המכר (דירות);".

יעקב ליצמן: מה זה "שטח מרפסת שמש"?

<ליאת גרבר: זה הגדרות שהשתמשנו בהן קודם כדי לחשב את שטח הדירה.

יעקב ליצמן: אבל השתמשתם כשלא היינו.

יעקב ליצמן: מה זה?

<אייל לב-ארי: למה אנחנו פונים כאן למפרט שנקבע בחוק המכר (דירות) בעניין משמעותם, אבל אנחנו קובעים מפרט ספציפי לעניין הדירה פה?

<ליאת גרבר: המפרט לא קשור, המפרט אמור לחול על דירה מוטבת כדי להגדיר את טיבה הבנייה, כדי שסטנדרט הבנייה לא ייפגע.

<ליאת גרבר: לעומת זאת, החישוב לצורך שטח הדירה, שכולל את שטח המרפסת, שטח הגינה ושטח מחסן – כאן אנחנו מפנים להגדרות המקובלות של חוק המכר.

<אייל לב-ארי: יש לנו עוד פעם את פיצול הדינים, שדיברנו עליו בדיון הקודם.

משה גפני: יש לי שאלה.

משה גפני: בחוק הזה יש הרבה מילים מיותרות, כמו למשל המפרט כאן או כמו למשל בן זוג וכולי.

משה גפני: האם זה נובע מחוסר ביטחון שלכם בחוק הזה?

<ערן יעקב: לא, זה נובע מ - - -

משה גפני: לא שאלתי אותך, מאיפה הגעת לי פתאום?

משה גפני: שואל אייל למה צריך לכתוב את זה.

ניסן סלומינסקי: ערן, מאחר שהשאלה של משה היא טובה אבל רלוונטית גם לכל ההמשך, כי בו יש הרבה מילים מיותרות, אז תיתנו את התשובה רק בסוף.

<קריאות: - - -

<שלומית ארליך: ליאת, אולי נבהיר את השאלה.

<שלומית ארליך: בעצם אמרנו שלגבי החוק הזה אנחנו מחילים מפרט שהוא עם שר השיכון יחד עם שר האוצר.

משה גפני: לא, לא, את שר האוצר מחקנו.

<שלומית ארליך: בהסתייגות.

משה גפני: בהסתייגות.

<ליאת גרבר: אבל כאן יש הגדרות לצורך החישוב שנעשה לגבי שטח הדירה, כדי לראות אם אני עומדת במחיר של השמאי.

<ליאת גרבר: זו המטרה של ההגדרה הזאת.

<ליאת גרבר: זאת לא אותה תכלית, כי המפרט הוחל על - - -

<שלומית ארליך: אבל יש שני מפרטים שחלים פה עכשיו, נכון?

<ליאת גרבר: לא, זה לא מפרט.

<אייל לב-ארי: מפרט אחד יסביר איך תיראה הדירה ומפרט שני יתאר איך מחשבים את השטח.

<אייל לב-ארי: כלומר, הקבלנים יצטרכו להתייחס עכשיו לשני מפרטים:

<אייל לב-ארי: מפרט אחד שאומר איך אני מתייחס לשטח לעניין כל החישובים שהחוק מגדיר, ומפרט שני לעניין איך הדירה תיראה.

משה גפני: למה זה לא יכול להיות במפרט אחד?

משה גפני: תגידו, אתם עושים צחוק?

<ליאת גרבר: זה לעניין איך מחשבים שטח.

<ליאת גרבר: בסדר, נבדוק אם אפשר במפרט השני - - -

משה גפני: אבל אתם מבזים את ספר החוקים הישראלי.

<ערן יעקב: אין בעיה, ככל שניתן לשלב, נבדוק אם - - -

משה גפני: מה זה "נבדוק"?

משה גפני: אנחנו אומרים לכם - - -

ניסן סלומינסקי: דברו ביניכם.

ניסן סלומינסקי: הלאה, ליאת.

יעקב ליצמן: לא, אני גם ביקשתי.

יעקב ליצמן: מה זה מרפסת שמש?

ניסן סלומינסקי: אני מציע שעל השאלה של יעקב על מרפסת שמש תענו אחרי כן.

יעקב ליצמן: לא, אולי אני אגיש הסתייגות על זה.

יעקב ליצמן: ליאת, את יודעת מה זה מרפסת שמש?

יעקב ליצמן: מה זה?

ניסן סלומינסקי: זה מרפסת לא מקורה.

יעקב ליצמן: אז למה קוראים לזה "שמש"?

<ערן יעקב: כי זו מרפסת בלי גג.

יעקב ליצמן: ומה זה שטח מחסן?

ניסן סלומינסקי: אתה שואל מה זה שטח מחסן?

ניסן סלומינסקי: אוהו, על זה יש מלחמת עולם.

ניסן סלומינסקי: אני כבר מעכב הרבה חודשים טובים הצעת חוק של משרד הפנים על צורת חישוב חדשה - - -

יעקב ליצמן: אז עד שאתה לא מביא את החוק הזה, אי אפשר להכניס "שטח מחסן".

<טל אלדרוטי: אדוני, אני רוצה לעזור.

<טל אלדרוטי: אני השמאי הממשלתי הראשי - - -

<שלומית ארליך: לפני השמאי אולי נקרא מה ההגדרה אומרת בתוך טופס המפרט שנקבע לפי סעיף 3(א).

<שלומית ארליך: מרפסת שמש מוגדרת שם כמרפסת חיצונית לדירה; שטחה של מרפסת הוא שטח הרצפה הכלוא בתוך המצולע הנוצר על ידי הקווים העוברים על - - -

יעקב ליצמן: אני מקווה שאת מבינה מה שאת קוראת.

<שלומית ארליך: - - - החיצוניים של קירות החוץ - -

ניסן סלומינסקי: זה הברוטו והנטו, יעקב.

<טל אלדרוטי: זה ברור מאוד.

<שלומית ארליך: - - או המעקים הבנויים של המרפסת, ועל פניהם החיצוניים של קירות הדירה הגובלים במרפסת.

יעקב ליצמן: אני לא מבין מילה אחת.

<טל אלדרוטי: מר ליצמן, אני אסביר לך.

<טל אלדרוטי: המשמעות היא כל שטח הדירה או המרפסת, כולל מה שמתחת לקירות החיצוניים, ומקורה.

<טל אלדרוטי: זה המשמעות של מה שהיא קראה עכשיו.

יעקב ליצמן: לא הבנתי.

<טל אלדרוטי: כל שטח הדירה או המרפסת, כולל השטח שמתחת לקירות החיצוניים של הדירה, ומקורה.

יעקב ליצמן: על זה משלמים ארנונה?

<טל אלדרוטי: אני לא יודע, זה לא רשום פה.

יעקב ליצמן: אז איך זה חלק מהדירה?

<טל אלדרוטי: אין קשר, אין קשר.

יעקב ליצמן: למה לא?

יעקב ליצמן: בטח שיש קשר.

ניסן סלומינסקי: יעקב, אצלי במועצה קבענו שכל שטח שהוא מקורה נחשב לשטח של הדירה ומשלמים עליו ארנונה.

<טל אלדרוטי: יש 17 שיטות לחישוב שטח, ואולי יעשו בזה סדר באיזה יום.

יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך שבתקופתי היו קרוב ל-1,000 הגדרות של איך מחשבים מרפסת, חדר מדרגות - - -

<טל אלדרוטי: אז פה יש הגדרה, וזו זו.

<טל אלדרוטי: לכן זו התשובה לגפני למה צריך בחוק הזה להפנות לחוק המכר.

יעקב ליצמן: לא, אבל הוא יכול לכתוב את זה בהגדרה של משרד הפנים.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי.

<ליאת גרבר: ""תושב ישראל" – כהגדרתו - - -

יעקב ליצמן: רגע, ליאת.

יעקב ליצמן: רגע, מה זה "מחסן"?

<שלומית ארליך: מחסן – שטחו של מחסן הוא השטח הכלוא בין קירות המחסן בתוספת שטח קירות; כאשר קיר המחסן מפריד בינו לבין חלק של דירה אחרת, ייכלל רק השטח שמתחת למחצית הרוחב של הקיר; כאשר קיר המחסן גובל בשטח משותף, ייכלל שטח הקיר במלואו.

יעקב ליצמן: על זה משלמים ארנונה?

<טל אלדרוטי: זה לא רלוונטי לכאן.

יעקב ליצמן: זה כן רלוונטי.

<טל אלדרוטי: יכול להיות שהוא באופן אחר, אני לא יכול להגיד לך כרגע.

ניסן סלומינסקי: יעקב, יש מחלוקת: יש רשויות שמחייבות ארנונה, יש כאלה שמחייבות 50% ויש כאלה שלא מחייבות.

ניסן סלומינסקי: ברשויות מסודרות מחייבים גם על מחסן, כי זה נהפך תוך זמן מסוים לשטח.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

משה גפני: לא, לא, ניסן, סליחה - - -

יעקב ליצמן: גפני, שטח גינה, אתה יודע מה זה?

משה גפני: כל אלה כלולים בתוך הכמות של המטר המרובע?

ניסן סלומינסקי: לא, תסתכל בעמוד 817, יש כאן הגדרה של איך מחשבים את זה, נכון?

<טל אלדרוטי: נכון.

ניסן סלומינסקי: ואללה, תרשום בפרוטוקול שלך שכבר יש לי הסמכה כחצי שמאי.

משה גפני: רק שנייה, מה שאתם מציעים בחוק הזה זה שאם יש לנו גינה גדולה, אם באותה בנייה רוויה יש גינה גדולה שהיא למעלה מ-20 מטר לכל אחד מהדיירים - - -

<ליאת גרבר: הוא הסביר את זה אתמול.

ניסן סלומינסקי: הסברנו את זה אתמול.

משה גפני: אבל לא הייתי פה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: הסברנו את זה.

ניסן סלומינסקי: חלק מהשווי של הדירה נחשב גם כל הדברים האלה.

משה גפני: אני שואל שאלה: יש שטח גינה גדול - - -

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר.

משה גפני: שטח גינה.

משה גפני: גינה.

משה גפני: האם אז אני לא זכאי להטבה?

<טל אלדרוטי: אתה זכאי להטבה בכל שטח גינה - - -

יעקב ליצמן: מטעם מי אתה מדבר?

משה גפני: הוא השמאי הממשלתי.

ניסן סלומינסקי: תענה תשובה קצרה, כי דיברנו על זה כבר אתמול.

<טל אלדרוטי: אוקיי.

<טל אלדרוטי: אתה זכאי לרכוש את הדירה ככל שאתה - - -, בכל שטח שהוא.

<טל אלדרוטי: השטח לחישוב שאנחנו ניקח יהיה עד שטח של 20 מטר, וזה מתוך הצורך לשמור על המחיר הממוצע שקבענו בהתחלה.

משה גפני: גינה נכללת או לא?

<טל אלדרוטי: הגינה נכללת, והשטח שמחושב לך לגביו הוא עד 20 מטר.

<טל אלדרוטי: אם תקנה דירה של 100 מטר, אז 80 מטר מהגינה לא יובא בחשבון.

משה גפני: אבל 100 זה לא שטח הדירה.

<טל אלדרוטי: נכון.

ניסן סלומינסקי: לא, כשאתה קונה את הדירה אז הערך של הדירה לוקח בחשבון גם אם יש לך גינה או אין לך, אם יש לך חניה או אין לך וכולי.

ניסן סלומינסקי: כל זה זה חלק מהשווי של הדירה, ועכשיו הוא מסביר לך מה לוקחים.

ניסן סלומינסקי: טוב, ליאת, תמשיכי.

יעקב ליצמן: רגע, אני לא יודע אם הבנתי נכון.

יעקב ליצמן: כל זה כלול בתוכו?

משה גפני: כן.

יעקב ליצמן: זה כלול בתוך ההגדרה של - - - ?

משה גפני: כן.

ניסן סלומינסקי: ליאת, אני לא יודע מה קורה לך היום.

יעקב ליצמן: למי?

ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר אל ליאת.

ניסן סלומינסקי: תמשיכי בבקשה, נו.

יעקב ליצמן: מה, היא מסכנה.

יעקב ליצמן: היא רוצה ש - - -

ניסן סלומינסקי: את מוכנה להמשיך.

<ליאת גרבר: ""תושב ישראל" – כהגדרתו בפקודת מס הכנסה - - -

משה גפני: - - - על כל הגדרה.

יעקב ליצמן: כן, אני פשוט רוצה - - -

משה גפני: - - - שטח דירה לא כולל שטח מרפסת שמש?

ניסן סלומינסקי: ליאת, אני לא מצליח להבין אותך, ביקשתי ממך שתקראי.

יעקב ליצמן: רגע, יש לנו הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: היא רשמה את ההסתייגות.

יעקב ליצמן: לא, היא לא רשמה, אני מגיש אותה עכשיו, באמת, נו.

<שלומית ארליך: מה הייתה ההסתייגות.

משה גפני: ההסתייגות של ליצמן ושלי ושל כל הקבוצה - -

<שלומית ארליך: יהדות התורה.

יעקב ליצמן: לא, גם ש"ס.

משה גפני: - - היא ששטח מרפסת שמש לא ייכלל בתוך חישוב המחיר של הדירה.

משה גפני: הסתייגות שנייה: שטח הגינה לא ייכלל בתוך המחיר של הדירה.

משה גפני: שטח מחסן לא ייכלל בתוך המחיר של הדירה.

משה גפני: כמו בארנונה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הלאה, ליאת, תקראי.

משה גפני: אלה הסתייגויות נפרדות, והן של כל הקבוצה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<ליאת גרבר: ""תושב ישראל" – כהגדרתו בפקודת מס הכנסה, לרבות תושב האזור כהגדרתו בסעיף - - -

יעקב ליצמן: רגע, "תושב ישראל", בהגדרה של משרד הפנים זה הגדרה אחרת.

ניסן סלומינסקי: אתה מוכן לתת לה להסביר, יעקב?

ניסן סלומינסקי: שנבין.

יעקב ליצמן: היא מבינה את זה כמוני.

ניסן סלומינסקי: תסבירי מה זה תושב ישראל.

משה גפני: לא, אבל יש לנו הסתייגות שאמרנו קודם.

משה גפני: "כמשמעותה בטופס המפרט שנקבע לפי סעיף 3(א)" – ביקשנו למחוק את זה.

משה גפני: יש את המפרט הרגיל שיש לגבי החוק הזה, לא צריך להוסיף פה עוד דברים.

<ליאת גרבר: אז אנחנו נבדוק את זה.

<ליאת גרבר: אמרנו שנבדוק את זה.

משה גפני: לא, אנחנו נתנו לכם הוראה למחוק.

ניסן סלומינסקי: הגשת הסתייגות?

משה גפני: כן.

ניסן סלומינסקי: אז הלאה.

ניסן סלומינסקי: תסבירי את "תושב ישראל".

<ליאת גרבר: הגדרת "תושב ישראל" בפקודה היא הגדרה של מי שמרכז חייו הוא בישראל.

<ליאת גרבר: אני יכולה להקריא את ההגדרה: לגבי יחיד, מי שמרכז חייו בישראל, ולעניין זה יחול - - -

משה גפני: ההגדרה של "תושב ישראל" בכל החקיקה זה - - - ?

ניסן סלומינסקי: משה, תן לה להסביר בבקשה.

משה גפני: אבל אני רק שואל אם זו הגדרה - - -

ניסן סלומינסקי: לא יודע, נשמע את ההגדרה ואז נשאל.

משה גפני: מאיפה היא יודעת, היא לא משרד הפנים.

יעקב ליצמן: יש במשרד הפנים הגדרה אחרת.

ניסן סלומינסקי: הלאה, נו.

<ליאת גרבר: "לשם קביעת מקום מרכז חייו של יחיד יובאו בחשבון מכלול קשריו המשפחתיים, הכלכליים והחברתיים, ובהם בין השאר מקום - - - קבוע, מקום המגורים שלו ושל בני משפחתו, מקום עיסוקו הרגיל או הקבוע, מקום העסקתו הקבוע, מקום האינטרסים הכלכליים הפעילים והמהותיים שלו, - - - היותו בארגונים, באיגודים ובמוסדות שונים - - -

יעקב ליצמן: יש הגדרה אחרת במשרד הפנים לגבי מה זה תושב ישראל, ויש גם הגדרה אחרת, שלישית, במה שנוגע להטבות בתמ"ת.

יעקב ליצמן: יש עוד הגדרה באיזשהו מקום - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לגבי הטבות, נדמה לי שזו ההגדרה.

יעקב ליצמן: לא הטבות מס, אלא ההטבות של תמ"ת.

ניסן סלומינסקי: אבל אנחנו כאן עוסקים - - -

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין למה לקחו את ההטבות של מס הכנסה ולא את ההטבות של משרד הפנים.

יעקב ליצמן: הרי זה נוגע יותר למשרד הפנים, מה זה שייך למע"מ?

ניסן סלומינסקי: אבל אתה מדבר פה על הטבה שנותנים במע"מ, ולכן ההגדרה היא הגדרה של - - -

יעקב ליצמן: אבל לגבי איפה הוא גר או לא גר – את זה אני צריך לדעת במשרד הפנים.

יעקב ליצמן: האם אתם יודעים שיש הגדרה אחרת?

יעקב ליצמן: אולי אתם יכולים לבדוק משהו אחר?

משה גפני: ההגדרות של תושב ישראל שליאת הקריאה זה הגדרות בנושא של המס.

משה גפני: אבל בחוק הזה המע"מ הוא לא עיקר העניין, עיקר העניין הוא הוזלת מחירי הדירות – למי אנחנו רוצים להוזיל את מחירי הדירות.

משה גפני: ולכן ההגדרה של תושב ישראל שונה פה לחלוטין.

משה גפני: המס הוא הדבר השולי פה, הוא לא הדבר המרכזי.

משה גפני: לא הורידו פה את המע"מ בגלל שרצו להוריד מע"מ, אלא בגלל שרצו להוזיל את מחירי הדירות.

משה גפני: ולכן לתושב ישראל צריכה להיות הגדרה - - -

ניסן סלומינסקי: על כן אתה מגיש הסתייגות?

יעקב ליצמן: כן.

משה גפני: לא, אני רוצה לדעת - - -

ניסן סלומינסקי: אז בוא תחליט אם אתה רוצה הסתייגות.

משה גפני: שנייה, אי אפשר ככה לחוקק.

משה גפני: הוא שאל את היועצים המשפטיים האם הם יודעים - - -

יעקב ליצמן: האם הם יודעים מה ההגדרה.

יעקב ליצמן: אני רוצה שהם יאשרו קודם כול את מה שאני אומר, שיש הגדרה אחרת, ואם כן, אני מגיש הסתייגות.

<אייל לב-ארי: אני יודע שיש הגדרה – אני לא יודע אם אחרת – למשל בחוק הביטוח הלאומי.

יעקב ליצמן: לא, אני דיברתי על משרד הפנים.

יעקב ליצמן: למשרד הפנים יש הגדרה של תושב חוץ - - -

<שלומית ארליך: צריך לבדוק.

יעקב ליצמן: אז נחכה.

ניסן סלומינסקי: לא נחכה.

ניסן סלומינסקי: יבדקו לך, ואם תרצה תהיה לך הזכות להגיש כאן הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: ליאת, תמשיכי בבקשה.

ניסן סלומינסקי: ליאת, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: ליאת.

<ליאת גרבר: "2.

<ליאת גרבר: לכל מונח בחוק זה תהיה המשמעות הנודעת לו בחוק מס ערך מוסף, אלא אם כן נקבע במפורש אחרת.

<ליאת גרבר: "

ניסן סלומינסקי: תסבירי את זה.

משה גפני: אבל מה זה "תושב ישראל"?

משה גפני: אני יכול לקבל תשובה?

ניסן סלומינסקי: הלאה.

ניסן סלומינסקי: היא קראה לך את זה, אי אפשר פעמיים.

משה גפני: אני שאלתי האם יש הגדרות אחרות.

ניסן סלומינסקי: אז אמרו שלא יודעים וסיכמנו שיבדקו.

יעקב ליצמן: אני יודע שיש.

ניסן סלומינסקי: יבדקו, ואם הוא ירצה להגיש הסתייגות, אני ארשה לו להגיש מחר הסתייגות.

משה גפני: אנחנו רוצים את מה שהכי מתאים לחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אם אתה יודע להגיד מה, תגיד עכשיו; אם אתה רוצה למחר - - -

משה גפני: לא, אני רוצה לדעת - - -

ניסן סלומינסקי: הם יבדקו, הם אמרו שהם לא יודעים.

<שלומית ארליך: נבדוק.

ניסן סלומינסקי: ליאת.

משה גפני: אז למה סתם אתה צועק עליי?

ניסן סלומינסקי: אני לא צעקתי, אנחנו כבר המשכנו הלאה.

משה גפני: מה המשכתם?

משה גפני: מה, אני אוויר?

ניסן סלומינסקי: לא, כי את מה שאמרתי לך אמרתי לליצמן והוא כבר קיבל את זה.

יעקב ליצמן: לא, אני השארתי את זה לגפני.

משה גפני: רק רגע, אצלך במפלגה אתה לא מדבר עם כמה אנשים בו-זמנית?

ניסן סלומינסקי: אצלנו יש רק אחד ויחיד.

ניסן סלומינסקי: אני מתפלא עליך.

ניסן סלומינסקי: טוב, ליאת, תמשיכי בבקשה.

<ליאת גרבר: קראתי את סעיף 2, והסברנו - - -

יעקב ליצמן: יש - - -

חמד עמאר: לא, לא, עד 14:00 יושבים.

ניסן סלומינסקי: היום עד 14:00.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: למה במליאה אפשר ובישיבות סיעות אי אפשר?

ניסן סלומינסקי: ליאת, את מוכנה להסביר את זה?

<ליאת גרבר: כפי שהסברנו בישיבה הקודמת, ההטבה שניתנת כאן היא מע"מ בשיעור אפס.

<ליאת גרבר: החוק ככלל שואב מחוק מס ערך מוסף, ולכן המונחים, אלא אם נקבע במפורש אחרת – למשל אמרנו שיש חלק תפעולי שנושק למיסוי מקרקעין – יהיו לפי חוק מס ערך מוסף.

<אייל לב-ארי: למה?

<ליאת גרבר: למשל את "יום המכירה" אנחנו הפנינו לחוק מיסוי מקרקעין, כי יש כאן רכישה של דירת מגורים, ולכן - - -

<אייל לב-ארי: אנחנו חוזרים לשאלה הקודמת: למה לא לקבוע את החקיקה הזאת במסגרת או חוק מע"מ או חוק מיסוי מקרקעין?

<ליאת גרבר: התייחסנו לזה בישיבה הקודמת.

<אייל לב-ארי: אני יודע, אבל עדיין אותם עניינים עולים גם כאן, כיוון שיתחילו עכשיו לבוא ולהגיד "רגע, המונח הזה נמצא לי כאן או לא נמצא לי כאן?".

<ליאת גרבר: לא, בגלל זה הסדרנו את זה.

<ליאת גרבר: אם החוק שותק, אז זה מפנה למע"מ, ואם יש הגדרה ספציפית אחרת, אז כתבנו שהיא לפי הפקודה, ואם זה לפי מיסוי מקרקעין אז גם כתבנו.

<ליאת גרבר: בגלל זה לא נכון שזה יהיה בחוק מע"מ.

<ליאת גרבר: בגלל שיש פה ממשקים תפעוליים ואחרים לחוקי מס אחרים ויש פה מנגנון שהוא מורכב, חשבנו שזה יהיה נכון בחוק אחר.

<ליאת גרבר: אני לא רואה איפה יש לאקונה.

<אייל לב-ארי: לא, אני לא אמרתי לאקונה.

<אייל לב-ארי: אני בא ואומר שהסעיף הזה מחזק את הטענה שהיה יותר נכון לקבוע את זה במסגרת חוק מע"מ.

<ליאת גרבר: למה?

<ליאת גרבר: הרי אז היית מפנה לחוקים אחרים מתוך חוק מע"מ.

<אייל לב-ארי: אבל זה בדיוק מצביע שעניינו של החוק הזה הוא יותר במהות של מע"מ.

<ליאת גרבר: נכון, אנחנו מסכימים.

<אייל לב-ארי: לכן המיקום שלו היה צריך להיות בתוך חוק מע"מ.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, הרי בסעיף 2 זה מה שהם כותבים.

<גיא גולדמן: יש פה חלקים שלמים שהם ייעודיים להטבה הזאת.

<גיא גולדמן: הם ייעודיים לפרק של השמאי למשל, וגם הפרק של הזכאות, כולו ייעודי להטבה הזאת בלבד ולא למערך הרגיל של מע"מ.

ניסן סלומינסקי: משה, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: בטח יש לך שאלה מה זה מס ערך מוסף, לא?

משה גפני: אני מקבל את מה שאייל אומר ולכן אני מגיש הסתייגות.

יעקב ליצמן: אני מוחה על ההתייחסות של הפקידים נגד חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: ההתייחסות שלהם מאוד רצינית.

משה גפני: סליחה, אני הייתי צריך לעבור פריימריז כדי להגיע לפה.

משה גפני: אתם, עם כל הכבוד לכם, לא עברתם פריימריז.

ניסן סלומינסקי: הם ראו את משה מחייך, אז גם הם מחייכים.

משה גפני: אני לא חייכתי.

משה גפני: בהמשך למה שאייל אמר, כל הקונספציה פה מוטעית.

משה גפני: אני מבקש למחוק לחלוטין את סעיף 2.

משה גפני: מדוע?

משה גפני: מכיוון שבחלק מהדברים מביאים פה חקיקה מוגדרת.

משה גפני: יש פה כמה דברים שמפנים אפילו כשיש חוקים קיימים, כמו למשל המפרט וכל הדברים שדיברנו קודם.

משה גפני: יש פה חקיקה מיוחדת, הממשלה עומדת על העניין הזה שתהיה חקיקה מיוחדת, ואנחנו לא הבנו למה.

משה גפני: למה צריך מפרט?

משה גפני: למה צריך את כל הנושא הזה?

משה גפני: הרי יש מפרט.

ניסן סלומינסקי: ולכן אתה מציע להוריד את הסעיף הזה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אז בינתיים יש פה החרגות מחוקים אחרים.

משה גפני: עכשיו, מה יקרה?

משה גפני: יהיה דיון על איך מפחיתים לו את המע"מ, וצריך סעיף מיוחד בחוק, אם לא כתוב אחרת.

משה גפני: .. אדוני היושב-ראש, צריך סעיף מיוחד שאומר שאם לא כתוב אחרת פועלים על פי חוק מע"מ?

משה גפני: מה זה ריבוי המילים פה כל הזמן?

משה גפני: עם שמים את זה בחוק מע"מ – מה טוב.

משה גפני: אם לא שמים את זה בחוק מע"מ, יש חקיקה נפרדת - - -

ניסן סלומינסקי: אז אתה רואה שצדקתי קודם כשאמרתי שיהיו לך עוד הרבה שאלות בנושא של איתור המילים?

ניסן סלומינסקי: לכן הצעתי שהם ייתנו לך תשובה בסוף במקום כל פעם לאותה שאלה.

משה גפני: אני מאוד מכבד את אנשי האוצר, את אנשי משרד המשפטים ואת רשות המסים.

משה גפני: ליאת, את מפריעה לי.

משה גפני: אני מאוד מכבד את אנשי רשות המסים, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

משה גפני: אני מאוד מכבד אותם.

משה גפני: אבל עם כל הכבוד, הם פה על תקן של יועצים.

משה גפני: אני לא מחכה לתשובות שלהם, לי יש עמדה בעניין, אני המחוקק, ואני חושב שזה מיותר לגמרי - - -

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אני קיבלתי את עמדתך, שרוצה להוריד את זה.

משה גפני: אני חושב שהם טעו כשהם שמו את הסעיף הזה, הוא מיותר לחלוטין - -

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, הסכמנו.

משה גפני: - - כאשר יש חקיקה מיוחדת לעניין הזה; וכל מה שלא כתוב, זה ברור - - -

ניסן סלומינסקי: נו, משה, ההסתייגות שלך נרשמה.

יעקב ליצמן: ולכן אתה מצטרף לזה שימציאו את המכתב שלהם לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אדוני, בבקשה, דבר.

<רונן סולומון: אני רונן סולומון, מלשכת המסחר.

<רונן סולומון: אני קופץ לסעיף ההגדרות, סעיף 1 - - -

יעקב ליצמן: רגע, עד כאן אין לך שום הערות?

<רונן סולומון: יש לנו הערות לדיון הקודם, שהיה אתמול.

<רונן סולומון: אנחנו מבקשים להוסיף הגדרה נוספת בנוגע לקבוצת רכישה: כהגדרתה בסעיף 9 לחוק מיסוי מקרקעין.

<רונן סולומון: בהמשך אנחנו נרחיב איפה זה רלוונטי.

יעקב ליצמן: אנחנו מצטרפים לזה.

יעקב ליצמן: הסתייגות.

<ערן יעקב: אבל אין, אנחנו לא - - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, יהיה.

ניסן סלומינסקי: יהיה דיון על זה.

משה גפני: ערן, אתה אמרת את דעתך - -

יעקב ליצמן: לא, הוא אמר את דעת בעל הבית שלו.

יעקב ליצמן: את דעתו הוא לא אמר, את דעתו הוא כתב.

משה גפני: - - ואנחנו החלטנו לא לקבל את עמדתך.

משה גפני: אנחנו מתנצלים על זה, אבל אנחנו לא מקבלים את עמדתך.

ניסן סלומינסקי: גיא, תמשיך לקרוא בבקשה.

<גיא גולדמן: "3.

<גיא גולדמן: בעסקה למכירת דירת מגורים מוטבת מעוסק במקרקעין לרוכש זכאי או לרוכש מוטב (בחוק זה – עסקה מוטבת), החייבת במס לפי חוק מס ערך מוסף, יהיה המס לפי החוק האמור בשיעור אפס, ובלבד שמתקיימים כל אלה: (1) העוסק במקרקעין והרוכש הגישו למנהל הצעות לפי סעיף 4; (2) המנהל - - -

יעקב ליצמן: רגע, רגע - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הוא יקרא את הכול ויסביר.

יעקב ליצמן: אבל מה זה סעיף 4?

ניסן סלומינסקי: רגע, הוא יקרא ויסביר.

יעקב ליצמן: יש לי רושם שהוא לא יודע.

ניסן סלומינסקי: תקרא, גיא.

<גיא גולדמן: "(2) המנהל אישר לפי סעיף 5 כי העסקה מוטבת;".

משה גפני: יותר טוב לקרוא תהלים מאשר לקרוא את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: מהתחלה אני מציע לך לקרוא תהלים, מהתחלה.

משה גפני: ומה אתה תעשה כשאני אקרא תהלים?

ניסן סלומינסקי: על סמך זה הקב"ה ייתן לנו תבונה יתרה.

יעקב ליצמן: גפני, פרק י"ד: "אמר נבל בלבו, אין אלוקים".

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<גיא גולדמן: "(3) הרוכש לא מכר את זכויותיו בדירה, כולן או חלקן, עד תום חמש שנים מהמועד שבו נמסרה לו החזקה בדירה;".

<גיא גולדמן: הסעיף הזה בעצם נותן את שיעור האפס על עסקה מוטבת – כלומר, מכירת דירת מגורים מעוסק במקרקעין לרוכש זכאי ולרוכש מוטב – בכפוף לתנאים שמצוינים בסעיף, שהם תנאים מהותיים, כלומר, אם הם לא יתקיימו, אין הטבה, אין מע"מ בשיעור אפס.

יעקב ליצמן: מה זה סעיף 4?

<גיא גולדמן: אני מניח שנגיע אליו.

ניסן סלומינסקי: הוא קורא את 3 עכשיו.

יעקב ליצמן: אבל החוק מתייחס לסעיף 4, אז תסביר מה הקשר של זה לפסקה (1).

ניסן סלומינסקי: רק רגע, יעקב, הוא יסביר קודם, ואחר כך תוכל לשאול.

<גיא גולדמן: סעיף 4 הוא סעיף ההצהרות, שמדבר על המנגנון להפעלת מתן ההטבה הזאת.

<גיא גולדמן: בעת ההתקשרות בעסקה, יש הצהרה שמגיש הקבלן והצהרה שמגיש הרוכש – הצהרות לעניין ההטבה.

ניסן סלומינסקי: זה מופיע בסעיף 4, בהמשך.

ניסן סלומינסקי: אז בוא תסביר את 3.

<גיא גולדמן: אנחנו רוצים לקבוע בחוק שהטבה תינתן אך ורק בכפוף לכך שהעוסק והרוכש הגישו למנהל הצהרות.

<גיא גולדמן: אם הם לא הגישו הצהרות על ע"מ בשיעור אפס, אז אין מע"מ אפס.

<גיא גולדמן: המנהל אישר לפי סעיף 5 כי העסקה היא עסקה מוטבת.

<גיא גולדמן: אתם תראו בסעיף 4 שיש למנהל 20 ימים לקבל החלטה - - -

יעקב ליצמן: אנחנו נוכל לקבל העתק של הטפסים האלה?

<מאיר אסולין: כן.

<מאיר אסולין: כשנכין אותם, נעביר לך אותם.

יעקב ליצמן: יש לי הסתייגות.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה זה הטופס הזה, אז אני מבקש לקבל אותו מחר לדיון, כי אני רוצה לקיים דיון על הטופס.

יעקב ליצמן: אני לא מסכים, זה קשור לחוק - - -

<מאיר אסולין: כשנכין את זה נעביר לך.

יעקב ליצמן: מה "נכין"?

יעקב ליצמן: זה לפני הצבעה.

יעקב ליצמן: לא, איך אני אצביע?

יעקב ליצמן: איך אנחנו נצביע?

ניסן סלומינסקי: יעקב, מה קרה?

יעקב ליצמן: הוא אומר לי שיש טופס מיוחד לכל הדברים האלה, ואני רוצה לראות את הטופס הזה לפני שאני מצביע.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

יעקב ליצמן: לא, הוא אומר לא, הוא אומר שלא הכינו.

<מאיר אסולין: אין טופס, כתוב פה "המנהל אישר - - -

יעקב ליצמן: אני יכול לראות מה הוא אישר?

<מאיר אסולין: הוא אישר שהעסקה מוטבת.

יעקב ליצמן: אתה רוצה שאני אחזור על הפרוטוקול כדי לבדוק מה שאמרת, או שאני אצטט אותך?

יעקב ליצמן: אמרת, או מישהו אחר אמר, שיש טופס שיצטרכו להביא - - -

<מאיר אסולין: לא, זה שני דברים שונים.

יעקב ליצמן: זה מה ששמעתי.

ניסן סלומינסקי: רגע, אז בואו תסבירו עוד פעם.

<גיא גולדמן: לפי חוק מיסוי מקרקעין יש הצהרות שממלאים המוכר והקונה.

<גיא גולדמן: להצהרות האלה יצורפו הצהרות לעניין מע"מ: הצהרות שהדירה היא דירת מגורים מוטבת, והצהרות שהרוכש הוא רוכש זכאי או רוכש מוטב, לפי העניין.

<גיא גולדמן: אם לא יוגשו ההצהרות האלה - - -

ניסן סלומינסקי: מי ממלא את ההצהרות האלה?

<גיא גולדמן: הרוכש.

ניסן סלומינסקי: מה, הוא יכול להחליט שהוא - - - ?

<גיא גולדמן: לא, הוא לא מחליט, הוא מצהיר.

<גיא גולדמן: הוא מצהיר שככל הידוע לו הוא זכאי.

ניסן סלומינסקי: מאיפה הוא יודע?

<גיא גולדמן: יש לו סימולטור - - -

<ערן יעקב: הוא יודע שהוא עומד בתנאים, הוא יודע.

<ערן יעקב: הוא יודע בן כמה הוא?

ניסן סלומינסקי: מה, הוא יודע את כל התנאים?

ניסן סלומינסקי: האם הוא חסר דיור בעשר השנים האחרונות וכולי?

<ערן יעקב: יהיה לו סימולטור.

<מאיר אסולין: הכול יהיה כתוב בטופס.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יוכן טופס ששם יהיה פירוט של הדברים, והוא יצטרך לחתום על זה?

<גיא גולדמן: נכון.

יעקב ליצמן: אז אני יכול לראות מה - - - ?

ניסן סלומינסקי: אבל יוכן טופס, כן?

יעקב ליצמן: בטח שמוכן.

ניסן סלומינסקי: "יוכן", "יוכן" – אחרי שנחליט.

יעקב ליצמן: אבל זה חייב להיות, זה כתוב כאן, זה חלק מהדברים.

ניסן סלומינסקי: יעקב, רגע, תשמע.

ניסן סלומינסקי: כאן למשל כתוב שאם יש לו דירה מ-1995 אז הוא לא חסר דיור.

ניסן סלומינסקי: אז תאר לך שמכינים טופס לפי זה, אבל אנחנו שינינו ואמרנו תאריך אחר לגמרי.

ניסן סלומינסקי: ולכן את הטופס יכינו אחרי - - -

<מאיר אסולין: השאלון יהיה בהתאם לחקיקה.

ניסן סלומינסקי: בדיוק, זה מה שאני אומר, שרק אחרי החקיקה יכינו את השאלון.

יעקב ליצמן: אני ביקשתי לראות את הטופס הזה לפני ההצבעה, זה לא חייב להיות מחר בבוקר.

ניסן סלומינסקי: איך זה יכול להיות לפני ההצבעה?

יעקב ליצמן: כי מה שאתה תעשה.

יעקב ליצמן: ..

יעקב ליצמן: יכינו טופס, ו - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, שנייה, הרי לפני ההצבעה לא יודעים מה החוק, אז איך יכולים להכין טופס?

ניסן סלומינסקי: מה, יכינו טופס לפי כל הסתייגות?

ניסן סלומינסקי: הלאה, תמשיך.

משה גפני: רק רגע, אני לא יודע למה אתה לא מקבל את מה שליצמן אומר.

ניסן סלומינסקי: אני מקבל אותו באהבה.

משה גפני: עוד פעם "אהבה"?

משה גפני: תשמע, כשאני מגיע לרמזור נהגי המוניות פותחים את החלון ואומרים לי "אנחנו אוהבים אותך".

משה גפני: אז אני אומר להם "אתם יודעים מה, במקום לאהוב אותי ולהצביע ש"ס, תשנאו אותי ותצביעו ג'".

משה גפני: אל תאהב אותו, תעשה את מה שהוא אומר.

ניסן סלומינסקי: רגע, אלה שתי האפשרויות, ש"ס או אגודה?

ניסן סלומינסקי: זהו?

משה גפני: היום כבר יש עוד.

משה גפני: ברמזורים כבר יש עוד.

ניסן סלומינסקי: אני מחפש כאלה שיצביעו אגודה ברמזורים, אני מחפש.

ניסן סלומינסקי: כי בבני ברק אין רמזורים.

משה גפני: יש.

ניסן סלומינסקי: אה, יש כבר?

משה גפני: יש כבר עשרה או עשרים.

ניסן סלומינסקי: ברבי עקיבא ירושלים שמו רמזור?

ניסן סלומינסקי: אה, בעצם יש.

ניסן סלומינסקי: יש, יש רמזור.

ניסן סלומינסקי: בימינו היה טוב עוד, לא היו רמזורים, לא היה כלום.

משה גפני: תצא מהקונכייה.

משה גפני: כמו שאנחנו רואים בחקיקות רבות, יש אחרי זה תוספת, ובתוספת יש בין היתר טפסים.

משה גפני: ליצמן מציע שיביאו את הטופס וישימו אותו בחוק.

משה גפני: עכשיו, ברגע שישתנו דברים בחקיקה, לקראת ההצבעה - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי מה שהוא אומר, והצעתי אופציה יותר סבירה.

משה גפני: למה מה שאני אומר זה לא טוב?

ניסן סלומינסקי: כי האופציה שאני הצעתי היא אופציה יותר טובה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שהטופס הזה יוכן לפי מה שבסופו של דבר אנחנו נסכם פה בוועדה.

משה גפני: לא, אבל צריך לראות את הטופס, יש לו משמעות.

משה גפני: הוא מבקש את הטופס.

ניסן סלומינסקי: בסדר, מאה אחוז.

יעקב ליצמן: אז אנחנו נגיש הסתייגות.

ניסן סלומינסקי: תגיש הסתייגות לטופס.

<רונן סולומון: יש לי הערה.

<רונן סולומון: אחרי "לרוכש זכאי או לרוכש מוטב" אנחנו מבקשים להוסיף - - -

יעקב ליצמן: הם הולכים להכניס לך...

יעקב ליצמן: אתה יודע מה שהם הולכים להכניס לך, חמד?

יעקב ליצמן: הצהרת הון, הצהרה של הסבתא והצהרת אני לא יודע מה.

ניסן סלומינסקי: אתה מוכן לדבר?

<רונן סולומון: אחרי "לרוכש זכאי או לרוכש מוטב" אנחנו מבקשים להוסיף "או לרכישת קרקע להקמת דירת מגורים במסגרת קבוצת רכישה על ידי רוכש מוטב או רוכש זכאי".

יעקב ליצמן: אנחנו תומכים בזה ומגישים את זה כהסתייגות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שתגיש בכתב בכל המקומות שאתה רוצה - - -

יעקב ליצמן: לא, אני רוצה לדעת, הוא מעיר לנו.

ניסן סלומינסקי: אז תעביר אליהם שיכניסו את זה.

משה גפני: לא, בשביל מה הוא מוזמן?

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת את מה שהוא אומר.

משה גפני: כל אדם שיבוא לכאן - - -

ניסן סלומינסקי: תבין, קבוצות רכישה נמצאות עכשיו בדיון, ולכשייכנסו, ייעשו כל התיקונים המתבקשים.

ניסן סלומינסקי: אם בסוף זה לא ייכנס - - -

<רונן סולומון: אבל אם זה חס וחלילה לא ייכנס, אני צריך להעיר את ההערות.

ניסן סלומינסקי: בסדר, לכן אני אומר שתעביר את זה בכתב.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להשתיק אנשים מלהביע את דעתם, אנחנו חייבים לשמוע אותם.

יעקב ליצמן: אם אין טעם בדבריהם, אנחנו לא נגיש.

יעקב ליצמן: אבל אם יש טעם בדבריהם, אז גם אם הממשלה לא רוצה לשמוע אותם, אנחנו כן רוצים לשמוע אותם.

ניסן סלומינסקי: גיא, הלאה.

<אייל לב-ארי: יש לי הערה לגבי סעיף 3.

<אייל לב-ארי: אתם בעצם רואים את החוק הזה כסוג של חוק מע"מ מבחינת האופי המרכזי שלו.

יעקב ליצמן: רגע, הקראנו את זה כבר?

<אייל לב-ארי: אני בסעיף 3.

<אייל לב-ארי: אתם רואים בהצעת החוק הזאת כחוק שנשען ברובו על עקרונות של חוק מע"מ, ולכן בסעיף 2, לגבי המשמעות, אם היא לא הוגדרה במפורש אתם מפנים למשמעויות שנקבעו בחוק מע"מ.

<אייל לב-ארי: אלא שחוק מע"מ נחשב בעצם כחוק פשוט; הדיווחים בו הם בעצם דיווחים מקוונים ברובם, והעוסק בדרך כלל לא פוקד את הפקיד במע"מ.

<אייל לב-ארי: אבל כאן בעצם אתם יוצרים פרוצדורה שונה – כולם מפנים את כל העניינים למנהל.

<אייל לב-ארי: אתם יכולים להסביר איך הפרוצדורה הזאת תעבוד?

<אייל לב-ארי: מי יטפלו בעניינים האלה?

<אייל לב-ארי: אנשים שעובדים במע"מ?

<אייל לב-ארי: אנשים שעובדים במיסוי מקרקעין?

<מאיר אסולין: אני אסביר את התהליך.

<מאיר אסולין: רוכש זכאי או רוכש מוטב יכול להיכנס בכל נקודת זמן לאינטרנט, יש שם שאלון, יש שם שאלות בהתאם לזכאות שהחקיקה תקבע, ואז המערכת שלו תגידו לו אם הוא רוכש זכאי או רוכש מוטב.

<שלומית ארליך: אפשר לעשות את זה רק באמצעות האינטרנט?

<מאיר אסולין: אפשר לעשות את זה גם בדפים, גם לחלק שאלונים.

<מאיר אסולין: אין פה שום בעיה, ככל שנצטרך אנחנו נמצא - - -

משה גפני: לא, יש בעיה, מכיוון שיש כאלה שאין להם אינטרנט.

<מאיר אסולין: בגלל זה אמרתי שיהיה גם טופס, וזה יהיה זמין לקבלנים וזמין בכל מקום.

ניסן סלומינסקי: שיופץ גם בבתי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני לא צוחק.

משה גפני: רק בבתי כנסת של הציונות הדתית.

ניסן סלומינסקי: משה, לך יש אינטרנט ולי אין אינטרנט, ואתה יודע את זה.

<מאיר אסולין: - - - נחלק את זה בתחנות הדלק - - -

משה גפני: בשעתו, כשהם הביאו את החוק על האינטרנט, אני ביקשתי שתהיינה עמדות בלשכות של מס הכנסה, ועשיתם את זה.

ניסן סלומינסקי: נכון, יפה מאוד.

משה גפני: אני לא עשיתי צחוק מעבודה.

ניסן סלומינסקי: יפה מאוד.

ניסן סלומינסקי: ובגלל זה הפסדת מנדט.

משה גפני: איך הפסדתי מנדט?

ניסן סלומינסקי: אתם גדלים פי חמישה, אבל במנדטים אתם עולים בקושי באחד.

ניסן סלומינסקי: זה רק בגלל שהכנסת גולם בהיכל.

משה גפני: אבל עם כל הכבוד, אני קיבלתי 150 קולות בטובא זנגריה בגלל העבודה שלי בוועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: אל תזכיר את זה פה, כי יש גם - - -

משה גפני: אני מזכיר, אני אומר את זה כאן, זה היה בגלל העבודה שלי ב"פרי הגליל" - - -

ניסן סלומינסקי: אתה יודע, גם במפלגת העבודה היו שם, ואחר כך עשו בדיקות.

ניסן סלומינסקי: אז אל...

משה גפני: שום בדיקות, הכול בסדר.

משה גפני: איך אנחנו הפסדנו מנדט אם עלינו בשני מנדטים?

משה גפני: איך?

ניסן סלומינסקי: לא, לפי קצב הגידול שלכם - - -

משה גפני: איזה קצב גידול?

משה גפני: מה קצב גידול?

משה גפני: תפסיקו עם השטויות האלה.

ניסן סלומינסקי: קודם הסברתם לנו שעוד איקס זמן אתם שולטים במדינה.

ניסן סלומינסקי: לפי הגידול שלכם זה נכון.

משה גפני: אנחנו לקחנו קולות מציבורים אחרים.

ניסן סלומינסקי: אף פעם לא שאלת את עצמך איך אתם גדלים כל כך הרבה אבל במנדטים נשארים אותו דבר?

משה גפני: כמה אנחנו מהאוכלוסייה, ניסן?

ניסן סלומינסקי: לא, מה זה כמה?

ניסן סלומינסקי: תראה כמה אתם גדלים בפועל.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, עזבו.

משה גפני: לא, רגע, לא יכול להיות שזה יעבור בשתיקה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הולכים על מע"מ.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע כמה זה מע"מ?

ניסן סלומינסקי: מע"מ זה 18 – אנחנו הולכים על מע"מ.

משה גפני: בסדר, אתם ולפיד ביחד תקבלו 18.

משה גפני: אתם תקבלו 18 והוא אפס.

ניסן סלומינסקי: שה, שה, שה.

משה גפני: מע"מ אפס.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

משה גפני: כמה אנחנו באחוזים באוכלוסייה?

ניסן סלומינסקי: עזוב, נדבר על זה אחרי 14:00.

משה גפני: לא, עכשיו, עכשיו.

משה גפני: אתה אמרת, ואנחנו לא נעבור על זה בשתיקה.

חמד עמאר: זה קשור לחוק?

יעקב ליצמן: כן, כן.

יעקב ליצמן: למה אתה דיברת על 10% ש - - - ?

חמד עמאר: אני דיברתי - - -

<קריאות: - - -

<מאיר אסולין: - - - כאשר תתקיים העסקה, הם יוציאו את הנתונים מתוך האינטרנט או הטופס שנעשה - - -

יעקב ליצמן: אין אינטרנט.

יעקב ליצמן: אנחנו, אין לנו אינטרנט.

<מאיר אסולין: - - - הם יחתמו על הנתונים כפי שהם הצהירו, הם יגישו את זה ביחד עם ההצרה לרכישת - - - מקרקעין לפי סעיף - - - גם את התצהירים האלה, והם ימסרו את זה למנהל מס שבח.

<מאיר אסולין: מנהל מס שבח יבדוק את התנאים, ותוך 20 יום הוא ינפיק להם אישור שמדובר בעסקה מוטבת.

<מאיר אסולין: אם יתברר שהעסקה אינה מוטבת, הוא לא יחליט לשלול מהם את ההטבה אלא יזמין אותם לדיון ויציג בפניהם את הנתונים, כפי - - -

משה גפני: איפה זה כתוב?

<טמיר כהן: סעיף 4.

<מאיר אסולין: אנחנו נקרא את זה עכשיו.

<מאיר אסולין: הוא יציג בפניהם את הנתונים, ואז אם הוא השתכנע שהעסקה מוטבת הוא ינפיק תעודה שהעסקה מוטבת, ואם יתברר בסוף שהעסקה לא מוטבת, הוא יוציא אישור גם לרוכש וגם לקבלן שמדובר בעסקה לא מוטבת, ואז הקבלן יצטרך לגבות את המע"מ בעסקה הזאת.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לציין שהוקמה מינהלת מיוחדת במיסוי מקרקעין, ומאיר הוא העומד בראשה.

חמד עמאר: הגדילו כוח אדם או השתמשו בכוח אדם שנמצא?

<שלומית ארליך: מה המינהלת תעשה, מאיר?

<מאיר אסולין: היא תיתן את האישורים ותפקח על הביצוע של זה.

יעקב ליצמן: אגב, מי ממנה את כוח האדם שם?

<מאיר אסולין: היא תיישם את חוק מע"מ.

<שלומית ארליך: זאת אומרת, היא תעשה את זה בחיבור שבין מע"מ למיסוי מקרקעין - - -

יעקב ליצמן: מי ממנה את העובדים?

<קריאה: מכרז.

יעקב ליצמן: איזה מכרז?

יעקב ליצמן: ג'ובים.

יעקב ליצמן: ג'ובים.

<שלומית ארליך: - - -

<מאיר אסולין: - - - העובדים של מיסוי מקרקעין.

<מאיר אסולין: כל הנתונים, במידת הצורך, יועברו למע"מ באופן ממוחשב, ואם יזהו שקבלן הצהיר לא נכון או עשה איזו פעולה לא נכונה, מי שיטפל בו זה מע"מ, כי הוא מכיר אותו כעובד.

יעקב ליצמן: אז יש מע"מ, יש מס שבח, יש מס רכוש – ויש ג'ובים.

חמד עמאר: לא, לא יכול להיות ג'ובים, זה במכרזים, לא?

משה גפני: מה דיברת בטלפון עכשיו?

ניסן סלומינסקי: רציתי לסכם על מע"מ אפס ואפס בהגדרה.

משה גפני: יש לי כמה שאלות.

ניסן סלומינסקי: על מה?

ניסן סלומינסקי: על הפרוצדורה?

משה גפני: על סעיף 3.

משה גפני: אבל אני אומר לך שזה לא בסדר שאמרת שירדנו במנדט, כי התחילו להיות לי ספקות.

משה גפני: היות שלא למדתי ליבה, לא הבנתי איך מחמישה מנדטים לשבעה מנדטים זה לרדת במנדט.

משה גפני: אבל אמרתי לעצמי שבגלל שלא למדתי ליבה אני כנראה לא יודע איך זה יוצא.

חמד עמאר: הוא לא התכוון שירדתם במנדט, אלא שלפי הגידול הטבעי שלכם הייתם צריכים להיות עכשיו עשרה מנדטים.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אבל בסך הכול הכללי זה בסדר, כי הם עברו אלינו, ואנחנו מחוברים, ולכן זה או כאן או כן.

משה גפני: כמה היה צריך להיות לנו לפי דבריך?

ניסן סלומינסקי: לא, לא עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אחרי 14:00, לא עכשיו.

יעקב ליצמן: אחרי 14:00 הבוס שלך צריך להצטלם.

משה גפני: יש לי כמה שאלות.

משה גפני: קודם כול, אפשר להסביר לי מה זה "הרוכש לא מכר את זכויותיו בדירה, כולן או חלקן"?

משה גפני: מה זה "לא מכר"?

משה גפני: מה פירוש המילה הזאת?

משה גפני: אני עכשיו בא לקנות דירה, אני מוטב או זכאי - - -

<מאיר אסולין: נכון.

<מאיר אסולין: רכשת, קיבלת את ההטבה – אז חלה עליך חובה להחזיק את הדירה חמש שנים.

משה גפני: אז תכתוב.

משה גפני: למה כתבת "הרוכש - - -

<מאיר אסולין: לא, זה קשור לרישה של הסעיף: "יהיה המס לפי החוק בשיעור אפס, ובלבד שמתקיימים כל אלה".

<מאיר אסולין: כלומר, זה יהיה לך אפס בתנאי גם שלא מכרת את זה תוך חמש שנים.

<שלומית ארליך: וזה לא משנה אם אתה גר בדירה או לא?

<ליאת גרבר: לא, אתה יכול להשכיר אותה.

<אייל לב-ארי: אני יכול להשכיר אותה גם לתכלית משרד, כדי לקבל שכירות גבוהה?

<אייל לב-ארי: לקבל אישור של שימוש חורג?

<אייל לב-ארי: הרי אין כאן מניעה שזה ישמש רק למגורים.

<ליאת גרבר: לא, אבל - - - לפי הייעוד של - - -

<קריאה: אין מניעה.

<ערן יעקב: מי שרוצה להשכיר את הדירה יכול להשכיר אותה.

<אייל לב-ארי: אז איך זה יפחית את הביקושים, שזו אחת מתכליות החוק?

<אייל לב-ארי: איך זה יפחית את הביקושים?

<אייל לב-ארי: אחת מתכליות החוק שהוצגו בפני הוועדה היא שזה אמור להפחית את הביקושים – אז כיצד הביקושים יופחתו בפתח הזה?

<ליאת גרבר: לא אמרנו להפחית ביקושים, אמרנו להוריד מחירים.

<מאיר אסולין: הרוכש הזה רכש דירה והוא משתמש בה לקליניקה.

<ערן יעקב: בוא נקרא עוד פעם את התכלית.

<ערן יעקב: אתה רוצה לקרוא אותה?

משה גפני: כן.

<אייל לב-ארי: לא, אני לא רוצה לקרוא אותה, אתה תקרא אותה.

<ערן יעקב: תקרא אותה בזמנך החופשי ותראה.

משה גפני: אבל הוא צודק במאה אחוז, ריבונו של עולם, הוא צודק.

משה גפני: זה בדיוק כמו שניסן אומר שירדנו במנדט.

יעקב ליצמן: שלומית, אני רוצה להגיש הסתייגות.

יעקב ליצמן: כתוב בסעיף 3: חמש שנים מהמועד שבו נמסרה לו החזקה בדירה; ואני רוצה: מאז שהוא חתם על ההסכם.

משה גפני: אייל, אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הלאה.

משה גפני: שנייה, אייל שאל שאלה.

<גיא גולדמן: נבהיר רק שאין פה שום ספקולציות: כל רוכש יֵדע אם הוא רוכש זכאי וכל מוכר ידע אם הדירה מוטבת.

<גיא גולדמן: אין פה עניין של אמונה או הנחה, אלא כל אחד ידע, ויצהיר בהתאם לידיעה שלו.

משה גפני: הוא קונה את הדירה ומשכיר אותה למישהו אחר - - -

<קריאות: - - -

<רונן סולומון: ניסן, אני מסכים שהרעיון של החוק הוא - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אם משכירים כבר ביום הראשון, אז אתה מוריד מרמת הביקוש.

משה גפני: אתה מדבר ברצינות?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: אם היית בונה היום 10,000 יחידות דיור להשכרה, זה היה מוריד את כל הביקושים?

ניסן סלומינסקי: נו, אז זה חלק מהעניין.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שהוא יגור, אבל אם במקום זה הוא משכיר, אז זה מוריד את הביקושים.

<אייל לב-ארי: איך זה מתיישב עם הורדת המחירים?

<אייל לב-ארי: איך האפשרות של הרוכשים להשכיר את הדירה מסתדרת עם הורדת המחירים?

ניסן סלומינסקי: כי הורדת את הביקושים.

ניסן סלומינסקי: אדם נוסף, במקום לבקש דירה, עכשיו הוא קיבל דירה, אז הורדת את הביקוש.

<אייל לב-ארי: לא, אני רכשתי דירה - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, הוויכוח הוא עכשיו כלכלי?

ניסן סלומינסקי: האם החוק כלכלי או לא?

<אייל לב-ארי: לא, זה לא עניין של כלכלי או לא, זה עניין של התאמה של האמצעי לתכלית, שזה אחד המבחנים החוקתיים - - -

ניסן סלומינסקי: אבל ישב פה היועץ המשפטי של הכנסת וגם המשנה של היועץ המשפטי לממשלה, והסביר שמרגע שהממשלה החליטה שמבחינה כלכלית זה עונה על הכיוון, היועצים המשפטיים יותר לא באים להגיד שלדעתם זה לא עונה.

יעקב ליצמן: לא, עוד פעם אתה סותם פיות.

משה גפני: ניסן, אתה טועה במה שהבנת.

<שלומית ארליך: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו נכנסים עכשיו לוויכוח האם - - -

<שלומית ארליך: השאלה היא שאלה חשובה, שאלה על התכליות.

ניסן סלומינסקי: שאלו את זה גם בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: אמרו שברגע ש - - -

<שלומית ארליך: זה לא הוגן מה שאתה עושה.

ניסן סלומינסקי: אני יודע מה שאני עושה.

ניסן סלומינסקי: אם יש דירה ואני מכניס לשם כשוכר, הורדתי את הביקוש.

ניסן סלומינסקי: מה לא ברור בזה?

<אייל לב-ארי: הדירה לא נועדה להיות סוג של השקעה, אלא שאנשים יגורו בה.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא אומר לך במפורש שלא.

ניסן סלומינסקי: אמרו לך שזה לא התכלית.

ניסן סלומינסקי: ישבו פה והסבירו את החוק.

ניסן סלומינסקי: אמרו, ככה אני זוכר, ככה אני מבין, ש - - -

משה גפני: אתה טועה.

ניסן סלומינסקי: אני לא טועה, תאמין לי שאני לא טועה.

יעקב ליצמן: אני מגיש הסתייגות - - -

<רונן סולומון: ניסן, תן לנו להגיד כמה משפטים.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא אמר שהתכלית היא לא שיגורו.

ניסן סלומינסקי: .. הרי גם אנחנו שאלנו.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר שהתכלית היא שירדו הביקושים.

ניסן סלומינסקי: אז אם נניח היום יש בשוק 1,000 ביקושים ועכשיו אדם שכר את הדירה, אז יש רק 999.

ניסן סלומינסקי: כלומר, יש פחות ביקושים, שזה מה שרוצים לעשות.

ניסן סלומינסקי: אז עושים את זה גם על ידי זה שמקטינים את הביקושים, ומהצד השני, שהוא העיקר, צריכים להגדיל את ההיצע.

ניסן סלומינסקי: אז אמנם זה פחות מגדיל את ההיצע, אבל הדברים האחרים מגדילים את ההיצע.

ניסן סלומינסקי: אבל זה שאדם נכנס בשכירות, זה מוריד את הביקוש; זו התפיסה הכלכלית.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש כאלה שיחלקו, אבל יש בזה היגיון.

ניסן סלומינסקי: אולי יש חילוקי דעות, אבל זה לא... הם יכולים להגיש הסתייגות ולהגיד שלא, אבל יש בזה היגיון.

משה גפני: לא, לא.

<רונן סולומון: ניסן, אני רוצה - - -

ניסן סלומינסקי: כמו שלדוגמה הייתה תכנית - - -

משה גפני: שמעון מבקש רשות דיבור; אתה עושה פיליבסטר.

ניסן סלומינסקי: מותר גם לי לדבר.

ניסן סלומינסקי: הייתה תכנית, שיכול להיות שיקיימו אותה - - -

משה גפני: מצדי אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה.

יעקב ליצמן: לא, אבל אתה - - - השאלות של היועץ המשפטי.

ניסן סלומינסקי: אם נניח יבנו 10,000 יחידות להשכרה, זה חלק מהעניין שמוריד ביקושים, גם אם זה לא דירה שלו.

יעקב ליצמן: אבל הם אומרים שזה לא חוקתי.

יעקב ליצמן: אתה לא יכול לחלוק - - -

ניסן סלומינסקי: מה לא חוקתי?

יעקב ליצמן: הם אומרים שהסעיף הזה לא חוקתי.

ניסן סלומינסקי: למה לא חוקתי?

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי הוא אומר שזה לא עונה על התכלית.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר לך שזה כן עונה על התכלית.

יעקב ליצמן: אבל הוא אומר שלא.

ניסן סלומינסקי: אז מה?

יעקב ליצמן: אנחנו נגיש את זה כהסתייגות שלנו.

יעקב ליצמן: זה לא חוקתי.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: שמעון, בבקשה.

יעקב ליצמן: יש לי רושם שהיושב-ראש כבר עייף, אז הוא מתבלבל.

יעקב ליצמן: הוועדה לסתימת פיות.

<רונן סולומון: ניסן, תראה, עיקר הרעיון של התכנית הזו היא להוריד מחיר בשביל שיהיה דיור לאנשים שרוצים לקנות בית.

<רונן סולומון: לכן אנחנו צריכים לבדוק שהפתרון הוא לתת פתרון לאנשים שבאמת צריכים לקנות את הבתים האלה כדי לגור בהם.

<רונן סולומון: יכול להיות שתהיה בעיה טכנית לאכוף את זה, אבל בואו לא נתבלבל: להוריד מחיר בשביל מה?

<רונן סולומון: להוריד מחיר בשביל שאנשים שעד היום נאנקו ולא יכלו לקנות בתים, שיהיו להם בתים.

<רונן סולומון: זאת אומרת, לפעמים אנחנו מתבלבלים ואומרים "להוריד את המחיר".

<רונן סולומון: אבל אני לא שוכח את המטרה, שהיא בסופו של דבר: אנשים שלא יכולים לקנות בתים – שיוכלו לקנות בתים.

<רונן סולומון: זאת המטרה.

ניסן סלומינסקי: לא רק זה, אלא גם אדם שיכול, שלא ישלם כפול ממה שהוא צריך.

ניסן סלומינסקי: להוריד את יוקר המחיה.

ניסן סלומינסקי: נניח לאדם רגיל יש סכום מסוים, אז שהוא יוכל לקנות דירה במחיר אמיתי ולא במחירים מטורפים.

ניסן סלומינסקי: זה הורדת יוקר המחיה, זה לא רק למי שלא יכול.

<רונן סולומון: בסדר.

ניסן סלומינסקי: ולכן כל הורדה של הביקוש מצד אחד, או הגדלה של ההיצע, עונה על הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: ולכן, מהבחינה הזאת, זה כן בתכלית.

חמד עמאר: לא, זה לא תכלית החוק, היועץ המשפטי צודק.

משה גפני: ההערה של אייל - - -

ניסן סלומינסקי: - - -

משה גפני: אתה הולך?

יעקב ליצמן: הוא מאיים על היועצים המשפטיים שלא יעירו לנו.

ניסן סלומינסקי: נו, באמת.

יעקב ליצמן: הוא אמר להם שהם לא יכולים לדבר.

יעקב ליצמן: הוועדה לסתימת פיות.

ניסן סלומינסקי: אני אמרתי להם שהם לא יכולים לדבר?

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: הם צריכים להגיד לנו מה שהם חושבים, ואנחנו נחליט מה שאנחנו - - -

ניסן סלומינסקי: משה, בבקשה.

משה גפני: הגענו לנקודה האמיתית.

משה גפני: מה שאייל העיר, זאת הנקודה האמיתית.

משה גפני: אני שמעתי גם את אבי ליכט וגם את אייל ינון.

משה גפני: יש מטרה לחוק הזה, ולכן כאשר יש תכלית והחוק עונה על התכלית – אמר היועץ המשפטי לממשלה באמצעות מה שאבי ליכט אמר פה – זה אמנם דבר בעייתי, כי יש בעניין הזה אפליות ודברים מהסוג הזה, אבל אם זה עונה על התכלית, אז אפשר, אם אנחנו מתפשרים - - -

ניסן סלומינסקי: ומה זה התכלית?

ניסן סלומינסקי: תמשיך, מה הוא אמר שזו התכלית?

משה גפני: אני הולך להגיד.

משה גפני: הוא מאוד התפתל בעניין הזה, אבל הוא אמר את זה בסוף.

משה גפני: אייל ינון לא התפתל, אייל ינון אמר חד-משמעית.

משה גפני: מה התכלית?

משה גפני: התכלית היא להוזיל את מחירי הדירות, זאת התכלית.

ניסן סלומינסקי: ומי קובע את זה?

ניסן סלומינסקי: הוא אמר גם את זה.

משה גפני: הממשלה.

ניסן סלומינסקי: והוא אמר שמבחינתם כעורכי דין זה מקובל.

משה גפני: לא, אני לא אומר מה שאבי ליכט אומר.

משה גפני: עם כל הכבוד, הנושא המשפטי הוא איננו מדע מדויק.

משה גפני: יש לוועדה לשכה משפטית, וצריך לשמוע את מה שהם אומרים.

משה גפני: הגענו לנקודה האמיתית.

משה גפני: אתה הממשלה.

משה גפני: ברגע שאתה בא ואומר: לי אין דירה, ולכן נותנים לי הטבה של מע"מ אפס.

משה גפני: אני קניתי את הדירה הזאת עם ההטבה, שזה דבר שלא נותנים לכולם, לשכן שלו לא נותנים את ההטבה הזאת.

משה גפני: ומה הוא עשה עם הדירה?

משה גפני: הוא לא הלך לגור שם, הוא השכיר את זה מיד למישהו אחר.

משה גפני: מה זה אומר?

משה גפני: זה אומר שאם התכלית היא להוזיל את מחירי הדירות, היה פשוט צריך להגדיל את ההיצע.

משה גפני: זה מה שהיה צריך לעשות.

ניסן סלומינסקי: או להקטין את הביקוש.

משה גפני: אבל מה זה להקטין את הביקוש?

<רונן סולומון: אבל זה גם נכון, הרי הרעיון הוא לבנות יותר בתים.

<רונן סולומון: אז על מה הוויכוח?

ניסן סלומינסקי: נכון, אבל זה לא דרך החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: הגדלת ההיצע נעשית בעיקר על ידי מחיר מטרה, הסכמי גג, הסרת חסמים וכולי.

<רונן סולומון: מה שמשותף לכולם זה הגדלת הבנייה.

משה גפני: אתה שם לב שבגלל שאני אשכנזי אתה מפריע לי?

משה גפני: אה, זה לא בגלל זה.

משה גפני: בגלל שאני חרדי?

ניסן סלומינסקי: מה, אתה אשכנזי?

משה גפני: איך אמרת שירד לנו מנדט?

ניסן סלומינסקי: זה עוד הורג אותך, אה?

משה גפני: ממש הורג אותי.

משה גפני: תאמין לי, אני גאה בזה חבל על הזמן.

משה גפני: אתם אפילו לא שמים לב שגדלו בשני מנדטים ואנחנו הולכים לגדול מאוד.

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו מאוד שמים לב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מחכים שתגדלו עוד כדי שנוכל לעשות קואליציה - - -

יעקב ליצמן: לא, לא, לא רציתם, אל תבלבל את הראש.

ניסן סלומינסקי: עכשיו חסרים אחד או שניים, וברגע שתגדלו יותר אפשר יהיה לעשות קואליציה.

יעקב ליצמן: לא, לא רציתם.

משה גפני: רגע, מפריעים לי שם.

משה גפני: אני מדבר רציני עכשיו, ואני רוצה שגם המשרדים ישמעו, ובעיקר משרד ה - - -

ניסן סלומינסקי: הבנת מה שאמרת?

ניסן סלומינסקי: "עכשיו אני מדבר דבר רציני".

משה גפני: כן, כל עשר דקות אני אומר את זה.

משה גפני: הממשלה אמרה שכדי להוזיל את מחירי הדירות צריך שההיצע יגדל.

ניסן סלומינסקי: או שהביקוש יקטן.

משה גפני: ביקוש לא יכול לקטון.

ניסן סלומינסקי: כן יכול.

ניסן סלומינסקי: ברגע שאתם נותן פתרון לאנשים שרוצים ואין להם, אתה מקטין - - -

משה גפני: אמרתי לך כבר בתחילת הישיבה שאני לא חכם כמוך.

משה גפני: תן לי להגיד - - -

ניסן סלומינסקי: בוא תלמד.

משה גפני: אני לא יכול ללמוד, מה לעשות, ככה הקב"ה ברא אותי.

ניסן סלומינסקי: בחור ישיבה שלא יכול ללמוד?

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר.

משה גפני: ללמוד את החוכמה שלך?

משה גפני: איך אני יכול?

משה גפני: אני צריך סדנה מיוחדת.

משה גפני: אין, הנושא של הביקוש הוא לא רלוונטי, בגלל שהביקוש הוא – אני לא מדבר על כאלה שרוכשים דירה להשקעה – כדי שלאדם תהיה דירה.

משה גפני: ואנחנו מדברים בחוק הזה על מי שאין לו דירה.

משה גפני: הסבירו את זה כל הזמן.

משה גפני: עכשיו, מה אתה בא ואומר?

משה גפני: אתה - - -

<אייל לב-ארי: - - -

ניסן סלומינסקי: כן, ודאי, אבל זה נועד להוריד...

ניסן סלומינסקי: 90% מהחוק הזה הוא לא להגדלת ההיצע אלא להוריד את הביקושים, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אבל שידבר, נו.

יעקב ליצמן: אחר כך הוא יגיד שאנחנו עושים פיליבסטר.

ניסן סלומינסקי: מה, אני לא מדבר מקצועית?

<רונן סולומון: הביקוש הוא נתון, וההיצע הוא הנעלם.

<רונן סולומון: הביקוש קיים, אבל ההיצע - - -

ניסן סלומינסקי: אבל מורידים את הביקוש.

משה גפני: הוא צודק במאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: ואללה, אתם בסוף תשכנעו אותי ש - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: בסוף עוד תשכנעו אותי, בגלל שאני צריך להסביר לך, שהחוק טוב.

משה גפני: לא, אתה לא תסביר לי שהחוק טוב, אתה יודע שהוא לא טוב.

ניסן סלומינסקי: אז אל תאלצו אותי לשכנע אתכם, בוא נלך לנקודות המרכזיות שהוא בעייתי.

משה גפני: מה שקורה עכשיו זה שאתה אומר שזה שאין לו דירה והוא רכש את הדירה עם ההטבה של המדינה.

משה גפני: ..

משה גפני: הוא משכיר את זה למישהו אחר.

משה גפני: זאת אומרת, אמרת שכדי להוזיל מחירים צריך שיהיו כמה שיותר דירות בשוק.

משה גפני: ברגע שמורידים את המע"מ הוא יכול לרכוש את הדירה, ולא חשוב אם הוא יגור שם, אבל שישכיר את זה למישהו אחר.

משה גפני: אם זאת התכלית - - -

ניסן סלומינסקי: זאת לא התכלית, זאת אפשרות.

משה גפני: לא אפשרות, זה מרכז החוק.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל האופציה של להשכיר היא אחת האופציות.

משה גפני: לא, אבל מרכז החוק זה הוזלת המחיר; אני שמעתי את היועצים המשפטיים.

משה גפני: מה שאתם אומרים זה שהגדלת היצע זה התכלית.

משה גפני: אם הגדלת ההיצע היא התכלית ואחת האפשרויות של להגדיל את ההיצע זה באמצעות הפחתת המע"מ לאפס ולאפשר לבן אדם לרכוש את הדירה, והממשלה טוענת שזה יוזיל את המחירים – שאני כמובן חולק על זה, אני טוען שמה שיוזיל את המחירים זה הגדלת ההיצע.

משה גפני: ואתם מודים עכשיו שהגדלת ההיצע זה הוזלת המחירים, אחרת לא הייתם מסכימים שבן אדם ירכוש דירה ויוכל להשכיר אותה.

משה גפני: אומר היועץ המשפטי – ואת זה אמרו גם אייל ינון וגם אבי ליכט – שאם יתברר במהלך הדיון שזו לא התכלית, אז אין הצדקה חוקתית לעשות אפליה בין סוגים שונים של אזרחים.

משה גפני: אם התכלית היא באמת הוזלת המחירים באמצעות הגדלת ההיצע, אז תעשה הגדלת היצע; איך אתה פתאום מביא חוק שמפלה לרעה חלק מהאזרחים?

משה גפני: טוען היועץ המשפטי – ואני מצטרף אליו, למרות שלא למדתי משפטים, אבל במהלך הדיונים אני למדתי משהו – שזה חלק מהעניין, שזה לא שאלה כלכלית, זה לא שאלה של מה הממשלה החליטה, אלא זו שאלה מעשית שצריך לדון עליה בוועדת הכספים: האם התכלית היא להוריד את המחירים, שזה באמצעות הגדלת ההיצע.

משה גפני: ..

משה גפני: החוק הזה לא חוקתי.

משה גפני: לכן אני מציע כמה הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אבל רק הערה, שינוי.

ניסן סלומינסקי: מה שהיועץ המשפטי אמר מחייב אותם כיועצים משפטיים, אבל לנו כחברי הוועדה בהחלט יש סמכות לדון גם בהיבט הכלכלי.

יעקב ליצמן: אנחנו גם יכולים לדון על מטרת החוק.

ניסן סלומינסקי: ודאי, אנחנו יכולים לדון על הכול.

יעקב ליצמן: לכן אנחנו יכולים לחלוק על כל קונספציה.

ניסן סלומינסקי: ודאי, אני מסכים איתך.

ניסן סלומינסקי: הרי ההצעה שהצעתי על המענק חולקת על כל הקונספציה.

משה גפני: ניסן, כשאני הגעתי לפה מה"כוילל" אמרו לי "אתה לא מבין מהחיים שלך, אתה לא יודע מה הפירוש של יועץ משפטי - - -

ניסן סלומינסקי: מי אמר לך את זה?

משה גפני: אמרו לי, אמרו לי, הקודמים שלך מאותה מפלגה.

משה גפני: "אתה בכלל גלותי, אתה לא מבין כלום, אתה לא יודע מה זה דמוקרטיה, אתה לא יודע מה זה חוקתי, אתה לא יודע מה זה יועץ משפטי.

משה גפני: יועץ משפטי זה אמירה שצריך לקבל אותה".

משה גפני: ככה אמרו לי.

ניסן סלומינסקי: ואתה קיבלת את זה?

משה גפני: מה זה משנה מה שאני עשיתי?

משה גפני: מה אתה עשית?

משה גפני: אני למדתי שחבר כנסת לא זז בלי עורך דין, יועץ משפטי.

משה גפני: גם שר.

ניסן סלומינסקי: לא רק חבר כנסת, היום כל אחד.

<גיא גולדמן: אני ממשיך ל-4(א) - - -

משה גפני: לא, רגע, מה קרה לך?

יעקב ליצמן: מה, אתה באמת הולך להעביר את החוק?

ניסן סלומינסקי: טוב, מה ההסתייגויות?

משה גפני: ההסתייגויות הן אלה.

משה גפני: אחת.

משה גפני: ..

משה גפני: אני לא שאלתי שאלות, בגלל שאני רץ ל - - -

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

משה גפני: סתם, אתה עושה את זה - - -

ניסן סלומינסקי: אני ממש עושה את זה בדיוק על מינכן.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא מתפלל בכלל בגור.

יעקב ליצמן: אני לא מתפלל - - -

ניסן סלומינסקי: הוא אף פעם לא יורד ל - - -

משה גפני: בסדר, בסדר, בסדר.

משה גפני: א', אני - - -

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, הוא אצל הרעבע.

משה גפני: רגע.

משה גפני: הרוכש - - -

יעקב ליצמן: לא, לא - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני אומר שבגור אתם מתפללים, כי ראיתי שאף פעם אתה לא יורד לתפילה.

משה גפני: בפסקה (3), במקום "הרוכש לא מכר את זכויותיו", מכיוון שאי אפשר לבנות על העתיד, צריך שיהיה כתוב "הרוכש במשך חמש שנים לא ימכור את זכויותיו בדירה, אבל הוא רשאי להשכיר אותה".

משה גפני: זאת הסתייגות אחת.

משה גפני: הסתייגות שנייה, מכיוון שלא קיבלתי תשובה האם יתווספו אנשים למינהלת של מאיר, אני מבקש שיהיה כתוב שאם יתקבלו עובדים – היות שהחוק הזה הוא בעייתי, מאוד שנוי במחלוקת – לא יתקבלו עובדים עם זיקה למפלגת הבית היהודי או יש עתיד, מכיוון שיש לנו חשש שחלק מהחוק הזה נעשה כדי לתת ג'ובים.

משה גפני: לא שאנחנו חס וחלילה יודעים, אבל - - -

יעקב ליצמן: לא חשש, מסקנה.

ניסן סלומינסקי: אבל אתה יודע שהבית היהודי לא תומך בזה אלא אם כן יש הסכמים - - -

משה גפני: אז לכתוב הבית היהודי?

יעקב ליצמן: לא, לא, לא, אבל יש הסכם - - -

משה גפני: לא, בלי הבית היהודי.

משה גפני: על הבית היהודי - - -

<ליאת גרבר: יש סעיף של יחסים מיוחדים.

משה גפני: לא, הוא צודק, על הבית היהודי אני אשים את ההסתייגות על...

משה גפני: דרך אגב, מהבית היהודי אפשר ללמוד איך מכניסים ג'ובים, חבל על הזמן, אתם לא יודעים מה זה אפילו.

ניסן סלומינסקי: אבל פה אתה רוצה שנשאיר את ההגדרה של יחסים מיוחדים בהגדרה הכי רחבה שאפשר?

משה גפני: לא, פה אני רוצה.

משה גפני: .. יש אחת, שתיים, שלוש.

משה גפני: ..

ניסן סלומינסקי: טוב, יאללה, ברצינות.

משה גפני: ברצינות.

משה גפני: אני הורדתי את הבית היהודי.

משה גפני: אני מבקש שיהיה כתוב שבמידה שיתווספו עובדים נוספים למינהלת של יישום החוק הזה, יהיה אסור שתהיה לעובד במינהלת זיקה כלשהי למפלגת יש עתיד.

משה גפני: דרך אגב, יש עתיד יכולים ללמוד מכם איך נותנים ג'ובים.

יעקב ליצמן: גפני, ההסתייגות שלי, על ההסתייגות שלך, היא שגם הבית היהודי יהיו.

ניסן סלומינסקי: טוב, הסתייגות שנייה, שגם הבית היהודי.

ניסן סלומינסקי: וכדי שאתם תהיו נקיים מאלוקים ואדם אז גם שלא יהיה לאגודה - - -

יעקב ליצמן: זה אתה תגיד.

יעקב ליצמן: בינתיים אין חוק שעורכי דין מקבלים אפליה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הלאה, גיא, תמשיך.

<גיא גולדמן: "4.

<גיא גולדמן: (א) רוכש דירת מגורים בעסקה מוטבת ימסור לעוסק במקרקעין ביום המכירה הצהרה כי מתקיימים בו התנאים הקבועים בהגדרה "רוכש זכאי" או "רכוש מוטב", לפי העניין; העוסק במקרקעין יצרף לפנקסים ולרשימות המנוהלים על ידו לפי סעיף 66 לחוק מס ערך מוסף, עותק על הצהרת הרוכש שנמסרה לו לפי סעיף קטן זה.

<גיא גולדמן: ".

ניסן סלומינסקי: זה מה שמאיר הסביר בעל-פה.

יעקב ליצמן: הסעיף הזה אומר שמיום שהוא חתם, זו כבר עסקה.

<גיא גולדמן: הסעיף הזה אומר שאנחנו רוצים הצהרה למוכר - - -

יעקב ליצמן: לכן אני חוזר על מה שהצעתי קודם:

יעקב ליצמן: לא חמש שנים מיום המגורים אלא מיום שחתם על ההסכם.

יעקב ליצמן: חמש שנים זה לא מהיום שהוא קיבל את הדירה, כי הרי הוא מוריד את המחירים כבר ביום שהוא חתם, אז למה צריך חמש שנים?

<מאיר אסולין: אבל אם הוא - - - צריך להחזיק את הדירה חמש שנים.

יעקב ליצמן: אבל חמש שנים מהיום שחתם.

יעקב ליצמן: כי אם המטרה היא להוריד מחירים, אז החמש שנים צריך להיות מיום שהוריד לו את המחירים.

ניסן סלומינסקי: אבל הכיוון שלנו צריך להיות הפוך.

ניסן סלומינסקי: הרי מה קורה?

ניסן סלומינסקי: נניח אדם חתם וקיבל את הדירה אחרי שנה, אז לפי דבריך יש לו רק ארבע שנים.

ניסן סלומינסקי: אבל למה?

ניסן סלומינסקי: הרי אנחנו רוצים שחמש שנים הוא לא יוכל למכור.

יעקב ליצמן: לא, לא, אני רוצה להקל.

יעקב ליצמן: זאת הסתייגות.

יעקב ליצמן: אם המטרה כאן היא להוזיל את המחירים, אז מאז שהוא חותם על הדירה - - -

<מאיר אסולין: מצד שני אנחנו לא רוצים שהוא - - -

<טל אלדרוטי: זה מאותו כיוון.

<טל אלדרוטי: ההטבה תהיה מיום שהוא קנה, והוא צריך להחזיק את זה מיום שהוא קיבל את הדירה.

יעקב ליצמן: לא.

<טל אלדרוטי: זו המשמעות כאן.

ניסן סלומינסקי: אבל טל, הוא רוצה לעשות את זה אחרת.

יעקב ליצמן: בסדר, אני מגיש הסתייגות.

<גיא גולדמן: "(ב) על אף האמור בסעיף 73(א) ו-(ג) לחוק מיסוי מקרקעין, בעסקה מוטבת יגישו העוסק במקרקעין והרוכש למנהל את ההצעות לפי הסעיף האמור, בתוך 20 ימים מיום המכירה; להצהרות כאמור יצרפו העוסק במקרקעין והרוכש את המסמכים כמפורט להלן, לפי העניין:".

ניסן סלומינסקי: זה בדיוק מה שמאיר הסביר קודם.

<מאיר אסולין: לפי סעיף 73 היום, לכל עסקת מקרקעין חובה להגיש הצהרה בתוך 40 יום.

<מאיר אסולין: פה הקטנו את זה ל-20 יום, כי אנחנו רוצים לייצר ודאות, גם לרוכש וגם למוכר, שמדובר בעסקה מוטבת, כדי שלא נפתיע אותם בהמשך.

יעקב ליצמן: אתה שמת לב על כמה הצהרות בן אדם צריך לחתום בשביל דירה אחת?

<גיא גולדמן: הוא לא קונה הרבה דירות בחיים.

יעקב ליצמן: הוא קונה דירה אחת, ותראו כמה הצהרות יש לו.

<קריאה: אחת.

יעקב ליצמן: לא, יש טופס אחד למנהל - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה יהיה באותו טופס.

<מאיר אסולין: אלה תצהירים שהוא מצרף לתוך הטופס.

יעקב ליצמן: כמה תצהירים?

<מאיר אסולין: הרוכש אחד, המוכר - - -

יעקב ליצמן: למה אי אפשר לעשות את זה באחד?

יעקב ליצמן: אין לכם מחשבים?

יעקב ליצמן: לי אין, אבל לכם יש.

<מאיר אסולין: לא, לא, התצהיר שלו זה התנאים על הזכאות, האם הוא רוכש זכאי או רוכש מוטב, שזה לא רלוונטי ל - - -

יעקב ליצמן: אבל אי אפשר בתוך - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, יעקב, תשמע מה הוא אומר.

ניסן סלומינסקי: תגיד עוד פעם על מה הטפסים.

<מאיר אסולין: התצהיר זה על היותו רוכש זכאי או רוכש מוטב, לפי הנתונים שהוא מילא שם, למשל שהוא בן 35 וכולי, שאלה דברים שהוא יודע.

<מאיר אסולין: הוא חותם על תצהיר שזה נכון.

<מאיר אסולין: לגבי העסקה עצמה של הרכישה של הזכות במקרקעין, יש הצהרה לפי סעיף 73 לחוק; והוא מצרף את זה למנהל ביחד עם שני התצהירים האלה – התצהיר שהוא רוכש זכאי או מוטב, ושל הקבלן, שהדירה מוטבת.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

<שלומית ארליך: מאיר, הסימולטור כבר קיים?

<מאיר אסולין: עובדים על זה.

<מאיר אסולין: זה יהיה.

יעקב ליצמן: עד שיגמרו את זה יהיה שר אוצר חדש, שיבטל את החוק, ולכן זה לא רלוונטי.

יעקב ליצמן: אני מגיש הסתייגות שזה יהיה טופס אחד.

<גיא גולדמן: דיברנו על המסמכים כמפורט להלן, לפי העניין: "(1) העוסק במקרקעין יצרף הצהרה כי דירת המגורים היא דירת מגורים מוטבת וכי לא מתקיימים בינו או בין קרובו ובין הרוכש או קרובו יחסים מיוחדים, כי העסקה אינה כאמור בסעיף 37 - - -

יעקב ליצמן: זה היה כבר, למה צריך עוד פעם?

<מאיר אסולין: לא, לא - - -

יעקב ליצמן: היה לכם לפני עמוד.

<גיא גולדמן: זאת הייתה הצהרה למוכר, ועכשיו זאת הצהרה לרשות המסים.

יעקב ליצמן: אי אפשר לעשות את זה ביחד?

<מאיר אסולין: זה ביחד.

יעקב ליצמן: זה לא ביחד.

יעקב ליצמן: לפני עמוד אחד - - -

<ליאת גרבר: לא, לא, הוא מצהיר למוכר כדי שהמוכר ידע שהוא.

<ליאת גרבר: .. הרוכש מסתמך על ההצהרה שלו - - -

יעקב ליצמן: כתבתם את זה בסעיף הקודם בחוק.

יעקב ליצמן: למה אי אפשר לעשות שהחוק הזה הוא גם למוכר, גם לקונה, גם לסבתא שלו וגם לסבתא של סבתא שלו?

יעקב ליצמן: למה צריך עוד - - - ?

ניסן סלומינסקי: לא, יעקב, יש פה שני דברים.

ניסן סלומינסקי: אחד, שהוא צריך לדעת כדי לקבל את האישור.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, כשהוא קונה מהקבלן, הוא צריך לתת לקבלן, כדי שהקבלן ידע לזכות אותו במע"מ.

<גיא גולדמן: אנחנו לא רוצים שהקבלן ידווח מע"מ בשיעור אפס אם הרוכש לא הצהיר בפניו שהוא רוכש זכאי או רוכש מוטב.

יעקב ליצמן: אבל בטופס אחד אפשר את שני הדברים ביחד.

<ערן יעקב: ליצמן, אם אתה מבקש שגם הרוכש יצהיר על היעדר יחסים מיוחדים, אתה צודק, זה באמת חסר, צריך להוסיף את זה.

יעקב ליצמן: אל תאיים עליי, אני לא הולך לקנות דירה.

יעקב ליצמן: אל תאיים, זה לא רוולנטי.

ניסן סלומינסקי: הלאה, גיא, תמשיך.

<קריאות: - - -

יעקב ליצמן: אני אמרתי הפוך על הפוך, אני אמרתי ש - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הרוכש צריך לתת לו הצהרה שהוא מוטב ושמגיע לו הפטור ממע"מ.

חמד עמאר: הרי יש לו את האישור.

ניסן סלומינסקי: נכון, הוא צריך לתת את זה.

חמד עמאר: אתם נותנים לו אישור שהוא זכאי, לא?

<קריאות: - - -

<ליאת גרבר: בתוך הגדרת "רוכש זכאי" כתוב שאין יחסים מיוחדים.

חמד עמאר: אני לא הבנתי את הקטע של הרוכש שצריך לתת הצהרה - - -

<מאיר אסולין: אני אסביר את התהליך עוד הפעם.

<מאיר אסולין: הרוכש הזכאי, יהיה לו טופס או שאלון במחשב, באינטרנט, הוא ימלא את הנתונים, יוציא את זה כתצהיר, יחתום בפני עורך דין או בפני עורך דין של הקבלן, וייתן העתק אחד לקבלן, העתק שאומר לו "שים לב, אני רוכש זכאי".

חמד עמאר: לפני שהוא קיבל את האישור?

<מאיר אסולין: נכון.

<מאיר אסולין: ואז הקבלן בודק שהדירה היא דירה מוטבת, ואז הוא אומר לו שהדירה מוטבת.

<מאיר אסולין: לזה אנחנו קוראים "עסקה מוטבת".

<מאיר אסולין: בנקודת הזמן הזאת הוא כבר רשאי לגבות כספים, לא כולל מע"מ.

<מאיר אסולין: החומר הזה מגיע עד - - -

חמד עמאר: למה לא לחכות עד שהוא יקבל אישור שהוא זכאי?

חמד עמאר: הרי זה רק 20 יום, אז למה להכניס את הרוכש, עם המוכר, לכל הנושא הזה?

<מאיר אסולין: א', זה מה שיהיה, כי ה - - -

חמד עמאר: אני חושב שלא צריך - - -

ניסן סלומינסקי: חמד, אתה צודק, אבל תשמע אותו.

<מאיר אסולין: שנייה, אני מסביר.

<מאיר אסולין: בשלב הזה הם גובים רק מקדמה סמלית של 10,000 או 20,000, כדי לראות שהוא רציני.

<מאיר אסולין: אחר כך, לפי לוח התשלומים, זה כבר סכומים יותר גדולים.

<מאיר אסולין: לכן בשלב הזה אנחנו אמרנו שתוך 40 יום יש לך את ההודעה או האישור שזו עסקה מוטבת, ומפה אתה כבר רשאי לגבות את הכספים בלי מע"מ.

<מאיר אסולין: אבל לפחות בתשלום הראשון, אתה צריך לתת לו איזה משהו חוקי שהוא לא יגבה עליו את המע"מ.

חמד עמאר: אבל הוא יתפוס דירה ל-20 או 40 יום, עד שהוא יקבל את האישור.

חמד עמאר: עדיף לעשות את זה - - -

ניסן סלומינסקי: מה אתה מציע שהוא יעשה?

חמד עמאר: אני מציע שעד שהוא יקבל את האישור שהוא זכאי - - -

<מאיר אסולין: אבל הקבלן רוצה למכור.

ניסן סלומינסקי: הוא רוצה לקנות וההוא רוצה למכור, אז נותנים דמי רצינות.

ניסן סלומינסקי: בדמי הרצינות האלה משלמים מע"מ או לא?

<מאיר אסולין: - - - משלמים מע"מ.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל אתה צריך לשלם מע"מ.

ניסן סלומינסקי: אז באים ואומרים שכדי שלא יהיה מצב שאתה תשלם והוא יחזיר לך, אז אם אתה מצהיר את זה, עוד לפני שיש לך את הטופס, הוא לא גובה ממך מע"מ, נכון?

<מאיר אסולין: נכון.

ניסן סלומינסקי: ואחר כך, אם תביא את הטופס, אז ממילא אתה לא משלם; ואם לא תביא את הטופס, אז הוא יחייב אותך גם על המע"מ ההוא.

ניסן סלומינסקי: אז ההפך, זה טוב, כדי שלא יהיה בלגן.

ניסן סלומינסקי: הלאה, תרביצו.

<גיא גולדמן: "...

<גיא גולדמן: וכי לא נתן לפני יום תחילתו של חוק זה לרוכש זכות לרכוש את הדירה, וכן יצרף כל מסמך אחר שיקבע המנהל כי הוא דרוש לצורך הוכחת הפרטים האמורים בפסקה זו;".

<אמיר הלר: אפשר הערה קטנה לסעיף הזה?

ניסן סלומינסקי: רגע, שיסביר אותו קודם.

<גיא גולדמן: זו הצהרה של העוסק לרשות המסים על היעדר יחסים מיוחדים, על כך שהדירה היא דירת מגורים מוטבת - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: כן, מה רצית?

<אמיר הלר: אין בעיה לתת תצהיר שהדירה היא דירה מוטבת, רק שהסיפה "וכן יצרף כל מסמך אחר שיקבע המנהל כי הוא דרוש לצורך הוכחת הפרטים" – אני לא יודע מה זה "מסמך אחר".

<גיא גולדמן: זה למקרה שעולים סימני שאלה.

<אמיר הלר: מה זה סימני שאלה?

<אמיר הלר: להוכיח שהוא לא דוד שלו?

<אמיר הלר: מה הוא יביא?

<אמיר הלר: תעודה ממשרד הפנים?

<מאיר אסולין: המפרט הטכני.

<אמיר הלר: לא, אבל כתוב פה "להוכחת הפרטים האמורים בפסקה זו".

<מאיר אסולין: שהדירה מוטבת.

<אמיר הלר: לא, אסולין, אתה טועה.

<מאיר אסולין: אני לא טועה, כי הוא צריך להציג גם שהדירה מוטבת.

<אמיר הלר: מה זה הוכחת פרטים בדירה המוטבת?

<מאיר אסולין: גודל השטח למשל.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותיי.

ניסן סלומינסקי: אם מתעוררת איזושהי בעיה, המנהל רשאי לדרוש כל מיני אישורים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, הוא יכול לדרוש אישורים מכאן ועד להודעה חדשה או יכול להיות שלא.

ניסן סלומינסקי: אז אני שואל האם מדובר בטופס אחד סטנדרטי או שזה יכול להיות מיליון טפסים?

<מאיר אסולין: לא, זה לא טפסים.

<מאיר אסולין: אנחנו כרגע נמצאים בהוכחת - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אבל מה זה הוכחה?

ניסן סלומינסקי: כל מסמך?

<מאיר אסולין: שיוכיח לדוגמה את הנושא של דירה מוטבת.

<מאיר אסולין: את הגודל שלה.

<מאיר אסולין: את המפרט שלה.

ניסן סלומינסקי: מה הוא דורש ממנו?

ניסן סלומינסקי: הוא ידרוש ממנו פתאום דברים שאני-לא-יודע-מה - - -

<ליאת גרבר: לא, זה רק מה שמוגדר בפסקה.

ניסן סלומינסקי: עם מה שמוגדר פה אין לי שום בעיה, לא צריך אפילו לכתוב את זה.

<ליאת גרבר: כתוב "הוכחת הפרטים האמורים בפסקה זו".

ניסן סלומינסקי: כתוב "וכן יצרף כל מסמך שיקבע המנהל כי הוא דרוש לצורך הוכחת הפרטים האמורים בפסקה זו".

ניסן סלומינסקי: אז זה כבר משהו נוסף:

ניסן סלומינסקי: שהמנהל יכול לדרוש דברים נוספים.

<מאיר אסולין: לא, מסמך שיוכיח את מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל כדי להוכיח הוא יצטרך כל מיני דברים.

ניסן סלומינסקי: אחרת, למה אתם כותבים את זה?

<ערן יעקב: לא, בגלל שמראש כל התפיסה של ההוכחה.

<ערן יעקב: ..

<ערן יעקב: נאמר פה שהחוק בא גם לטפל בבעיות שייווצרו.

<ערן יעקב: אז חלק מלטפל בדבר הזה, היות שההגדרות האלה לא ברורות, אז נתנו למנהל זכות בעניין של דירה מוטבת - - -

ניסן סלומינסקי: את זה אני מבין, אבל אני שואל - - -

<ערן יעקב: אז זה בדיוק כדי לענות על כל הבעיות שעלו פה.

<ערן יעקב: אם אתה זוכר, בדיון הראשון העלו פה גם הפרופסורים המכובדים וגם אחרים, סדרה של טענות שיכולות להיווצר וכל מיני קומבינות שאפשר לעשות.

<ערן יעקב: אז אנחנו, כדי לתת את הכלים - - -

ניסן סלומינסקי: אם ככה, אני מציע - - -

<ליאת גרבר: אני רוצה לתת דוגמה.

<ליאת גרבר: אמרנו למשל שזה לא יחול במכרזי מחיר מטרה, כי אין כפל הטבה.

<ליאת גרבר: אז יכול להיות ששם תהיה איזושהי דרישה - - -

<אמיר הלר: מה הקשר, ליאת?

<אמיר הלר: המסמכים - - -

ניסן סלומינסקי: בואו נעשה כך: כל מה דרישה שתהיה, אם היא מופיעה כאן בחוק – אז זה בסדר, זה מה שצריך להיות.

ניסן סלומינסקי: אם הדרישה להוכחה היא סוּפר - - -

<ליאת גרבר: הנה, היתר הבנייה - - -

<אמיר הלר: מה הקשר?

<אמיר הלר: לא צריך היתר בנייה.

ניסן סלומינסקי: דקה, תשמעו - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אני מדבר אתכם, אז למה אתם - - -

<אמיר הלר: אז תכתבו שצריך היתר בנייה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אני נתתי לך רשות לדבר?

ניסן סלומינסקי: אתה ממשיך לדבר כאילו זאת רשות אוטומטית לכול.

ניסן סלומינסקי: אמרת את ההערה שלך, אנחנו עכשיו דנים בה, ואתה נכנס באמצע ועוד בפרט כשאני מדבר.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שאם הדרישה של המנהל היא חריגה, כלומר, היא לא מופיעה פה כדבר ברור שצריך להצהיר עליו, למשל הוא רוצה מהאיש ההוא שלא מוצא חן בעיניו שיוכיח כל מיני דברים – אז אני רוצה שתהיה איזושהי בקרה, אחרת המנהל יכול יום אחד לקום במצב רוח לא טוב ולהתחיל לדרוש.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שכאן צריך להוסיף "באישור ועדת ה...".

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה לחבר טפסים - - -

<ערן יעקב: לא, אני אסביר.

<ערן יעקב: הדרישה היא דרישה מאוד ספציפית, למשהו מאוד קטן.

<ערן יעקב: בדיני המס יש הרבה פעמים שלמנהל יש סמכות להתקין טפסים או לדרוש דרישות כדי לקיים את החוק.

ניסן סלומינסקי: תן לי דוגמה.

<ערן יעקב: היתר בנייה למשל.

<ערן יעקב: אני רוצה לדעת אם באמת יש היתר או לא.

<ערן יעקב: אז הרבה פעמים יצטרך המנהל, כדי לוודא שאכן יש היתר בנייה, לבקש את ההיתר מאותו - - -

ניסן סלומינסקי: מהקבלן?

<ערן יעקב: כן.

ניסן סלומינסקי: נו, אז למה אתה צריך לכתוב את זה פה?

<ערן יעקב: כי אם לא, אז אם אני אחרי זה אבקש, אתה תגיד לי "רגע, אין לך סמכות כזאת".

ניסן סלומינסקי: א', כן כתוב.

ניסן סלומינסקי: כתוב "רק דירות שיש להם היתר בנייה" וכולי.

<ערן יעקב: אבל אין סמכות לדרוש - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אתה כותב איזשהו נוסח כולל.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שכל נוסח, כל דרישה שמופיעה פה בחוק, זה בסדר, אין לי בעיה עם זה.

<ליאת גרבר: אבל זה מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: זה לא מה שכתוב.

<ערן יעקב: זה כן מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: לא, כתוב "כי הוא דרוש לצורך הוכחת הפרטים".

ניסן סלומינסקי: עכשיו, לפי המנהל - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, אם הוא רוצה לברר שיש היתר בנייה, אז זה בסדר, כי מופיע בחוק שצריך להיות היתר בנייה.

ניסן סלומינסקי: אבל אם כדי להוכיח את זה הוא חושב שהוא צריך לדעת מה הגובה שלו, כדי לדעת.

ניסן סלומינסקי: .. נניח שמבחינת המנהל זאת ההוכחה - - -

<ערן יעקב: לא, אבל הגובה לא קובע אם זה מוטב או לא מוטב.

ניסן סלומינסקי: לא, אם הוא ג'ינג'י לדוגמה - - -

<ערן יעקב: לא, אתה לא יכול, לפי החוק אתה לא יכול.

<ערן יעקב: אתה לא יכול.

ניסן סלומינסקי: למה?

<ערן יעקב: כי אתה לא יכול.

<ערן יעקב: מה, כתוב לך בחוק "פסקה זו מתייחסת לגובה"?

ניסן סלומינסקי: לא, אבל נניח שהוא ג'ינג'י, וג'ינג'י חשוד שהוא שקרן.

<ערן יעקב: אבל זו לא דרישה למוטב.

ניסן סלומינסקי: שמע לי, עוד פעם, אם - - -

<ערן יעקב: לא, אני מבין מה שאתה אומר, אבל אי אפשר.

ניסן סלומינסקי: ערן, אם כל הבקשות שהוא דורש זה רק בהתאם לחוק, אז אתה לא צריך לכתוב את זה, כי ממילא - - -

<ערן יעקב: לא, אתה כן צריך.

ניסן סלומינסקי: למה?

<דובר: אתה צריך להסביר, כי אחרת לא תוכל - - -

ניסן סלומינסקי: לא, נניח שלא היה כתוב.

ניסן סלומינסקי: הוא היה מבקש "תוכיח לי שיש היתר בנייה, כי החוק דורש היתר בנייה", אז האם מישהו יכול להגיד למנהל שהוא לא יכול לבקש את זה?

<מאיר אסולין: צריך סמכות לדרוש.

ניסן סלומינסקי: אבל אם כתוב - - -

<ליאת גרבר: כרגע כתוב "הצהרה", לא כתוב - - -

<קריאות: - - -

<שלומית ארליך: אם הוא מצרף הצהרה שבה הוא מוכיח שמתקיימים התנאים האמורים, אז זה כן מוכיח.

<ליאת גרבר: לא, אבל זה אחרי - - -

ניסן סלומינסקי: תשבו ביניכם.

ניסן סלומינסקי: הנושא ברור.

ניסן סלומינסקי: ברור לי שצריך לתת לו סמכות לבקש דברים שנצרכים.

ניסן סלומינסקי: ברור גם לכולנו שאנחנו לא רוצים שיתחיל לבקש - - -

<קריאות: - - -

<ערן יעקב: אני לא רואה איפה יש בעיה.

ניסן סלומינסקי: ערן, לי יש בעיה.

ניסן סלומינסקי: תמצאו נוסח שיצמצם, שבו הוא לא יכול לבקש.

ניסן סלומינסקי: .. הוא חושב שכל הג'ינג'ים שקרנים נניח.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה אצלנו שחושבים שכל אלה הם שקרנים.

ניסן סלומינסקי: אז הוא יבקש ממנו כל מיני דברים שהם לא בסמכות.

ניסן סלומינסקי: לכם אני אומר שתמצאו משהו שייתן יותר חוזק למה שאנחנו מתכוונים.

ניסן סלומינסקי: הרי אין מחלוקת, רק בנוסח.

<אמיר הלר: זאת לא הייתה הבקשה שלי, אגב.

<אמיר הלר: ההערה שלי הייתה קצת שונה.

<אמיר הלר: אמרתי שאם הם רוצים לקבוע למשל שיציג להם דוגמה של היתר, זה בסדר, זה לגיטימי, אבל אם זה מה שאתם רוצים אז בואו תקבעו - - -

<ליאת גרבר: לא, אין לנו - - -

<אמיר הלר: רגע, ליאת, תני לי לדבר.

<אמיר הלר: כל מה שהם רוצים שהעוסק יציג להם במועד העסקה – שיבקשו את זה עכשיו.

<מאיר אסולין: לא, לא, ומה אם יש מכרז שאני כרגע לא יודע - - -

<אמיר הלר: במסגרת החוק הם רשאים לקבוע איזה דברים הם מבקשים מהעוסק.

<אמיר הלר: אחד הדברים שהם ביקשו כאן זה תצהיר.

<אמיר הלר: בסדר גמור.

<אמיר הלר: העוסק יצהיר על כל הדברים - - -

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על הקבלן?

ניסן סלומינסקי: העוסק זה הקבלן?

<אמיר הלר: כן.

<אמיר הלר: שיבקשו מהקבלן להצהיר אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש - - -

ניסן סלומינסקי: מה אתה חושש שהם יבקשו?

ניסן סלומינסקי: תן לי דוגמה.

<אמיר הלר: אחד הדברים שהם מבקשים כאן...

<אמיר הלר: הם כותבים כאן "כל מסמך אחר שהמנהל יחשוב שהוא צריך לצורך - - -

ניסן סלומינסקי: תן לי דוגמה של דבר שאתה חושש שהם יבקשו.

<אמיר הלר: למשל, המנהל לא בטוח אם יש יחסים מיוחדים או אין יחסים מיוחדים, אז תוכיח לו שאתה לא בן דוד או אח של הבן אדם הזה.

<אמיר הלר: או למשל שלפני יום התחילה של החוק הזה לא היה בין הרוכש לבין המוכר איזושהי עסקה ביניהם.

<אמיר הלר: לך תוכיח שלא - - -

ניסן סלומינסקי: אז איך אתה רוצה לקיים את מה שכתוב פה?

ניסן סלומינסקי: לשיטתך, אפשר לקיים את זה שלא הייתה עסקה קודמת ביניהם?

<אמיר הלר: ברגע שהוא מצהיר שלא הייתה עסקה, והעסקה לא דווחה למס - - -

ניסן סלומינסקי: איך הוא מצהיר?

ניסן סלומינסקי: הוא ידרוש שיצהיר לו.

<אמיר הלר: לא, התצהיר זה בסדר.

<אמיר הלר: אבל הם אומרים "כל מסמך אחר להוכחת התצהיר".

<אמיר הלר: זה אומר אולי שעכשיו הוא יוכיח לו ביומני המשרד שלו שהם לא נפגשו לפני זה.

<ערן יעקב: נו, אז מה רע בזה?

<אמיר הלר: אתם תהפכו את העוסק לעורך דין שיושב עם - - -

ניסן סלומינסקי: ערן, ניקח את הדוגמה שלא הייתה עסקה קודמת ביניהם.

ניסן סלומינסקי: הוא מצהיר שלא היה.

ניסן סלומינסקי: איך אתה רוצה להוכיח מעבר לזה?

<מאיר אסולין: הוא לא צריך להוכיח, הוא יצטרך - - -

ניסן סלומינסקי: לא, ערן טוען שכן אפשר לדרוש.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אתה יודע מה, מה שמאיר אומר מקובל, אבל מה שערן אומר קצת מפחיד אותי.

ניסן סלומינסקי: אז תמצאו נוסח - - -

<קריאות: - - -

<ערן יעקב: הדבר הזה נותן מענה לבעיות שהועלו פה בתוך הוועדה.

<ערן יעקב: הרי זו הייתה דרישה של הוועדה, נכון?

<ערן יעקב: הוסכם שאנחנו רוצים לאכוף, טענו פה שהחוק פרוץ - - -

ניסן סלומינסקי: ערן, אבל אני נותן לך שני דברים.

ניסן סלומינסקי: נניח שהוא מצהיר והוא לא יכול לתת הוכחות יותר מזה על כך שלא הייתה לו עסקה עם הקונה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם אתם חושדים, אתם תפעילו את המערכת שלכם – יש לכם בודקים, יש לכם בלשים, חוקרים – כדי לבדוק.

ניסן סלומינסקי: אבל מה - - -

<ערן יעקב: לפעמים צריך מסמכים.

<ערן יעקב: לפעמים אני אדרוש מסמך - - -

ניסן סלומינסקי: מה תדרוש?

ניסן סלומינסקי: מה?

ניסן סלומינסקי: מה תדרוש?

ניסן סלומינסקי: מה יוכיח את זה?

<ספי זינגר: אי אפשר לדרוש מסמך אם אין מסמכים.

<ספי זינגר: ולכן לא יכול להיות.

<ספי זינגר: ..

<ספי זינגר: אי אפשר לדרוש ממנו משהו שאין לו, ולכן הבעיה הזאת לא מתעוררת.

<שלומית ארליך: מה זאת אומרת "לא מתעוררת"?

<שלומית ארליך: היא ועוד איך יכולה להתעורר - - -

ניסן סלומינסקי: היא יכולה להתעורר.

ניסן סלומינסקי: אתה תדרוש ממנו שיביא עדים, שיביא - - -

<ספי זינגר: מה שאפשר לדרוש זה מסמכים שיש לבן אדם.

<ספי זינגר: עכשיו, צריך לזכור - - -

<שלומית ארליך: כן, אבל זה תָחוּם, זה לא משהו - - -

<ליאת גרבר: גם זה תחום - - -

<שלומית ארליך: זה לא תחום.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, מאיר, אני ביקשתי שתשבו עם הייעוץ המשפטי שלנו.

ניסן סלומינסקי: כולנו הבנו למה אנחנו רוצים לחתור, אז תמצאו את הנוסח המתאים, כדי שנהיה יותר רגועים, זה הכול.

<ליאת גרבר: אני חייבת להגיד שהמנהל חייב להחליט תוך 20 יום מיום שמגישים את ההצהרות, והוא לא יכול להחליט בלי שהוא מזמין את ה - - -

<שלומית ארליך: בסדר, אבל הוא יכול להגיד שהוא לא הגיש לו את ההוכחה ולכן הוא מחליט שלא.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, חבל על הזמן, אתם תמצאו את הנוסח, כולנו הבנו את הרעיון ואין מחלוקת על עצם העניין.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שישאירו את הנושא הזה פתוח, כי הם יכולים לבקש מה שהם רוצים.

ניסן סלומינסקי: לא, אני ביקשתי שהם ישנו.

יעקב ליצמן: לכן צריך לכתוב באחד הסעיפים כאן שצריך להוכיח רק מה שנוגע לסעיפים האמורים, לא דברים אחרים שלא אמורים.

<קריאות: - - -

<שלומית ארליך: זה לא בדיוק מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: נו, אני ביקשתי שתשבו על זה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, ליאת וערן, אתם עושים את אותה טעות.

ניסן סלומינסקי: אז אתם יודעים מה, אני אפתח את זה, נדון בזה, ומצבכם יהיה יותר גרוע.

ניסן סלומינסקי: אתם עורכי דין ויודעים לדבר, אבל אני יותר קשה בנושא זה, אז חבל לכם.

<שלומית ארליך: יש לי שתי שאלות לרישה.

<שלומית ארליך: אחת, לגבי ה-20 ימים, מה קורה אם הוא מאחר?

<שלומית ארליך: אם זה תוך 21 ימים הוא לא זכאי להטבה?

<שלומית ארליך: מה קורה אם הוא מאחר?

<מאיר אסולין: התשובה שלנו תינתן באיחור.

<ליאת גרבר: היא צודקת שיש בסעיף 3 תנאי שהמנהל אישר שהעסקה היא עסקה מוטבת.

ניסן סלומינסקי: לא, השאלה היא זאת: המנהל צריך לאשר תוך 20 יום – מה אם הוא לא אישר תוך 20 יום?

<שלומית ארליך: לא, לא המנהל.

<שלומית ארליך: מה קורה אם אתה לא הגשת?

ניסן סלומינסקי: רק רגע.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, מה קורה אם הוא לא אישר?

ניסן סלומינסקי: זה מאושר אוטומטית?

<גיא גולדמן: אני אסביר.

<גיא גולדמן: ניתן לדווח על מע"מ בשיעור אפס - - -

<ליאת גרבר: - - -

ניסן סלומינסקי: לא?

ניסן סלומינסקי: למה?

<ליאת גרבר: כי אין אישור אוטומטי ב - - -

ניסן סלומינסקי: אז מה אנחנו כן עושים?

<ליאת גרבר: אנחנו דואגים לזה שזה יהיה מס - - -

ניסן סלומינסקי: אתם מבינים?

ניסן סלומינסקי: אם האיש מאחר, הוא הפסיד 250 - - -

<גיא גולדמן: לא.

<גיא גולדמן: אני אסביר.

<גיא גולדמן: כל עוד הוא עמד בחובת ההצהרה, זכותו לדווח מע"מ בשיעור אפס והוא ממתין לתשובה.

<גיא גולדמן: זה הסטטוס - - -

ניסן סלומינסקי: אבל הקבלן זכאי לזכות אותו?

<גיא גולדמן: הקבלן זכאי עד שהוא מקבל תשובה, גם כשעדיין אין לו תשובה חיובית.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר רק על המקדמה, אבל כבר עבר הזמן.

<גיא גולדמן: מהרגע שהוא עמד בחובת ההצהרה שלו הוא זכאי לדווח מע"מ בשיעור אפס עד שהוא מקבל תשובה.

<שלומית ארליך: גם אם הוא איחר בהצהרה?

<מאיר אסולין: גם אם הוא איחר בהצהרה.

<ליאת גרבר: אנחנו נגיע תכף לסעיף 6 ונראה את זה.

<אביבה אטיאס: - - -

ניסן סלומינסקי: אז הזמן שנתנו הוא לא הזמן שאומר שהם מישהו עבר אותו אז קרה משהו, נכון?

<ליאת גרבר: לא, לא, לא.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, לא קרה כלום.

<מאיר אסולין: לא קרה שום דבר, רק הוודאות שלו - - -

<אביבה אטיאס: אנחנו רוצים לעמוד בלוח זמנים, לנו יש אינטרס לוודא שזה - - -

ניסן סלומינסקי: אתם צריכים לעמוד בלוח זמנים לצורך מסוים, נכון?

<אביבה אטיאס: כן.

ניסן סלומינסקי: אם קובעים לוח זמנים, יש לזה צורך.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אם לא עמדו בלוח הזמנים?

<ליאת גרבר: אם הם הגישו את ההצהרות כמו שצריך, הם רשאים לדווח במע"מ אפס - - -

ניסן סלומינסקי: וגם הקבלן?

<ליאת גרבר: גם הקבלן.

<ערן יעקב: מי שמדווח זה הקבלן.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז צריך לבדוק שזה בא לידי ביטוי פה.

<מאיר אסולין: יש סעיף כזה בהמשך.

<שלומית ארליך: ברישה של סעיף (ב), הסעיף אומר "יגישו העוסק במקרקעין והרוכש למנהל בתוך 20 ימים מיום המכירה" – זה צריך להיות "או הרכישה, לפי העניין", לא?

<מאיר אסולין: לא, מכירה בהגדרת "מכירה" זה מוכר-רוכש, זה העסקה.

<שלומית ארליך: למרות שזה לפי סעיף 73(א) או (ג)?

<מאיר אסולין: כתוב לך, (א) זה המוכר, ו-(ג) זה הרוכש.

<שלומית ארליך: בגלל זה אני אומרת.

<שלומית ארליך: בגלל שזה מפנה גם ל-(א) וגם ל-(ג) אז לא צריך להיות "מכירה או רכישה"?

<מאיר אסולין: לא, גם הרוכש מוגדר אצלנו כמכירה.

<מאיר אסולין: אין היום רכישה ל...

ניסן סלומינסקי: הלאה, גיא, תרביץ.

<גיא גולדמן: "(2) הרוכש יצרף הצהרה כי מתקיימים בו התנאים הקבועים בהגדרה "רוכש זכאי" או "רוכש מוטב", לפי העניין, וכי הטבת המס לפי סעיף 3 ניתנת לראשונה כאמור בסעיף 32, וכן יצרף כל מסמך שיקבע המנהל כדרוש לצורך הוכחת הפרטים.

<גיא גולדמן: ..", כבר קראנו את זה.

<גיא גולדמן: "(ג) הצהרות לפי סעיפים קטנים (א) ו-(ב) יהיו בטופס שיקבע המנהל.

<גיא גולדמן: "

<שלומית ארליך: יש לכם כבר את הטפסים האלה?

<שלומית ארליך: יש אפשרות להביא אותם לוועדה מראש?

<מאיר אסולין: לא.

<ליאת גרבר: את ההצהרות?

<שלומית ארליך: כן, את הטפסים שאתם מבקשים שיהיו בהצהרות.

<גיא גולדמן: את מצפה שנקבע טופס כשהוועדה עוד לא אישרה את החוק?

<שלומית ארליך: אבל אמרתם שהמערכת הממוכנת כבר מוכנה אצלכם, לא?

<אייל לב-ארי: אני מבין שהמפרט כן כמעט מוכן, והסימולטור כן כמעט מוכן.

ניסן סלומינסקי: לא, הסימולטור זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: הטפסים זה - - -

<קריאות: - - -

<שלומית ארליך: מתי אתם מתכוונים לחבר את השאלון הזה?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: - - - המפרט פחות תלוי בהחלטת הוועדה, בהנחה שאנחנו לא נשנה את המפרט.

ניסן סלומינסקי: אם נשנה את המפרט, זה משהו אחר; אבל אתה רואה שכבר שינינו ואף אחד מאיתנו לא נגע במפרט.

ניסן סלומינסקי: הלאה, תמשיך.

<גיא גולדמן: "5.

<גיא גולדמן: (א) הוגשו הצהרות לפי סעיף 4, יחליט המנהל אם העסקה היא עסקה מוטבת (בסעיף זה – החלטה מקדמית) והודעה על החלטתו תימסר לעוסק במקרקעין ולרוכש, ובלבד שלא החליט המנהל כי העסקה אינה עסקה מוטבת אלא לאחר ששמע את טענותיהם של העוסק במקרקעין או הרוכש, לפי העניין, בתוך 14 ימים מיום שהוגשו לו ההצהרות כאמור; החלטה מקדמית תינתן בתוך 20 ימים מיום הגשת ההצהרות למנהל, ואם נשמעו טענות העוסק במקרקעין או הרוכש לצורך קבלת ההחלטה המקדמית – בתוך 20 ימים מיום שמיעת הטענות כאמור; אין בהוראות סעיף קטן זה כדי לגרוע מסמכותו של המנהל לעשיית שומה לפי סעיף 78 לחוק מיסוי מקרקעין.

ניסן סלומינסקי: בוא תסביר את זה בגדול.

<גיא גולדמן: בגדול, זה הליך הבדיקה של המנהל לאחר הגשת ההצהרות.

<גיא גולדמן: אם המנהל מחליט שבכוונתו לקבוע כי העסקה אינה מוטבת, הוא יחליט החלטה כזאת לאחר שהוא שמע את טענות הצדדים תוך 14 ימים.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, הוא חייב לזמן ולשמוע אותו?

<גיא גולדמן: נכון.

<גיא גולדמן: אם ההחלטה חיובית, היא תינתן בתוך 20 ימים מהגשת ההצהרות, ואם זו החלטה שלילית, זה בתוך 20 ימים משמיעת הטענות.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: טוב, זה סביר.

<שלומית ארליך: למה יש החרגה של שומה לפי סעיף 78?

<גיא גולדמן: זאת שומת מיסוי מקרקעין שלא קשורה לחוק הזה.

<שלומית ארליך: למה צריך להגיד ששומה עצמית.

<שלומית ארליך: ..

<שלומית ארליך: למה צריך להזכיר את זה כאן?

<שלומית ארליך: איך זה רלוונטי פה?

<מאיר אסולין: כי רווחי השומה הם עד שמונה חודשים - - -

<ליאת גרבר: אם יש בעיה במס רכישה לדוגמה.

<מאיר אסולין: - - - אנחנו פשוט לא רוצים שהחלטות המנהל בדירה מוטבת, שחלק מהבדיקות שלה קשורות גם להליכי השומה, תשלול מהמנהל את הסמכות להוציא שומה או תקצר לו את הטווחים - - -

<שלומית ארליך: למה כאן אתם לא מאפשרים תהליך של שומה עצמית?

<ליאת גרבר: הנה, זה שומה עצמית.

<ליאת גרבר: זה הכי שומה עצמית.

<שלומית ארליך: לא בדיוק, כי אתם נותנים למנהל 20 ימים לתת תשובה - - -

<מאיר אסולין: זה אישור השומה העצמית שלו, זה הרעיון.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: תקרא את (ב).

<גיא גולדמן: "(ב) אישר המנהל בהחלטה מקדמית לפי סעיף קטן (א) כי העסקה היא עסקה מוטבת ומצא המנהל לאחר מכן כי פרט שנכלל בהצהרה או במסמך שהוגשו לו לפי סעיף 4 היה שגוי או כוזב, רשאי הוא בתוך חמש שנים מיום שהוגשו לו ההצהרות כאמור לדרוש ממי שהגיש את ההצהרה לתקן אותה או להחליט כי העסקה אינה עסקה מוטבת; החליט המנהל כי העסקה אינה עסקה מוטבת, יראו את ההחלטה המקדמית כבטלה, והמנהל יודיע על כך לעוסק במקרקעין ולרוכש באופן מידי.

<גיא גולדמן: " אלה מנגנוני הפיקוח והביקורת.

<גיא גולדמן: אם התגלה כי ההצהרות כוזבות, תצא החלטה חדשה, שמבטלת את ההחלטה הקודמת.

<שלומית ארליך: למה חמש שנים?

<גיא גולדמן: כמו שיש בתיקון שומה חמש שנים, הרי זה לא יכול להיות לנצח.

<שלומית ארליך: תיקון שומה היה לפי מע"מ.

<ליאת גרבר: זה מקביל לדירה, לזה שהוא לא יכול למכור את הדירה.

<ערן יעקב: הרי חמש שנים הוא לא יכול למכור את הדירה.

<ערן יעקב: אנחנו נתנו תנאי שעד חמש שנים הוא חייב להחזיק בדירה.

ניסן סלומינסקי: הלאה, (ג).

<גיא גולדמן: "(ג) הודיע המנהל לפי סעיף קטן (א) או (ב) כי העסקה מוטבת, תהיה העסקה חייבת במס ערך מוסף בהתאם להוראות חוק מס ערך מוסף; הודיע המנהל כאמור לאחר שהעוסק במקרקעין דיווח בדוח התקופתי או בדוח המיוחד על העסקה כעסקה חייבת במס בשיעור אפס, יגיש העוסק במקרקעין דוח משלים לפי סעיף 71 לחוק מס ערך מוסף, עד למועד הגשת הדוח התקופתי הקרוב.

<גיא גולדמן: "

<שלומית ארליך: בסיפה של סעיף (ב) רציתי לשאול אתכם למה פה הוא לא צריך לעשות שימוע טענות לפני?

<שלומית ארליך: אם הוא מבקש ממי שהגיש את ההצהרה לתקן אותה או להחליט שהעסקה היא אינה עסקה מוטבת, אז למה פה לא לאפשר גם איזשהו שימוע?

<מאיר אסולין: הנה, זה לדרוש, זה מה שנקרא לדרוש לתקן.

<מאיר אסולין: איתו יהיה הדיון, ואומרים לו "תשמע - - -

<שלומית ארליך: אבל לדרוש לתקן או להחליט כי - - - ?

<גיא גולדמן: בסעיף (ה) יש השגה על החלטות המנהל.

<שלומית ארליך: בסדר, לא משנה, אבל לפני ההשגה, למה לא לתת לו שימוע?

<שלומית ארליך: אפשר להוסיף פה סמכות שימוע?

<מאיר אסולין: אין שום בעיה.

<שלומית ארליך: עכשיו תסביר את (ג).

<גיא גולדמן: ברגע שהמנהל מחליט שהעסקה אינה עסקה מוטבת, רואים את העסקה באופן מהותי כעסקה חייבת, גם אם מי שהגיש את ההצהרה חושב אחרת.

<גיא גולדמן: ברגע שהחליט המנהל, העסקה חייבת בשיעור מס מלא, והקבלן, מוכר הדירה, יידרש להגיש דוח מתקן לתשלום המס המלא.

<גיא גולדמן: "(ד) על אף האמור בסעיף קטן (ג), הודיע המנהל לפי סעיף קטן (ב) כי העסקה אינה עסקה מוטבת בשל כך שפרט שנכלל בהצהרה או במסמך שהגיש לו הרוכש לפי סעיף 4 היה שגוי או כוזב, יהיה חייב במס ערך מוסף, על אף הוראות סעיף 16 לחוק מס ערך מוסף – הרוכש, ויחולו הוראות סעיף 8 בשינויים המחויבים.

<גיא גולדמן: " אני אסביר.

<גיא גולדמן: במקרה שהתגלה בהמשך כי העסקה אינה מוטבת מסיבה שקשורה לרוכש, אנחנו רואים את הקבלן כמי שלא חייב בעניין הזה, כי הרוכש הצהיר הצהרה כוזבת.

<גיא גולדמן: ולכן אנחנו נחייב את הרוכש ולא את המוכר.

<שלומית ארליך: למה זה על אף הוראות סעיף 16 לחוק מס ערך מוסף?

<שלומית ארליך: כי שם כתוב שזה מי שחייב?

<גיא גולדמן: כן.

<גיא גולדמן: "(ה) על החלטת המנהל לפי סעיף זה רשאים העוסק במקרקעין והרוכש, לפי העניין, להגיש השגה; לעניין זה יחולו הליכי ההשגה, הערר והערעור לפי פרק שמיני לחוק מיסוי מקרקעין ולא יחולו סעיפים 82 ו-83 לחוק מס ערך מוסף, ואולם אין בהגשת ההשגה, הערר או הערעור כאמור כדי לעכב את תשלום המס כאמור בסעיפים קטנים (ג) או (ד).

<גיא גולדמן: "

<שלומית ארליך: מה זה אומר?

<גיא גולדמן: אנחנו מפנים פה להליכי השגה וערעור ספציפיים לפי חוק מיסוי מקרקעין, ואנחנו אומרים שהשגה וערעור, אין בהם כדי לעכב את תשלום המס.

<שלומית ארליך: למה?

<גיא גולדמן: כי אחרת אנחנו נמצא את עצמנו בהליכי השגה וערעור בלי סוף.

<שלומית ארליך: איך זה עובד היום בהליכי השגה וערעור?

<מאיר אסולין: במע"מ את צריכה לשלם את הסכום.

<שלומית ארליך: ובמיסוי מקרקעין?

<אביבה אטיאס: מס ששנוי במחלוקת לא נגבה.

<שלומית ארליך: במיסוי מקרקעין?

<אביבה אטיאס: כן.

<שלומית ארליך: אבל כאן אנחנו משווים למיסוי מקרקעין.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אבל כאן זה הטבה.

<אמיר הלר: יש לי כמה הערות.

<אמיר הלר: אחת, לעניין חמש השנים שאפשר לבטל את העסקה; או בעצם, אחרי שהוא כבר מכר את הדירה, פתאום הם החליטו לשלוח איזשהו פקח וגילו שהדירה משום מה לא עומדת לדעתם במפרט הטכני למשל, ואז הם יכולים להודיע לו פתאום אחרי שנתיים שהעסקה לא מוטבת ושהעוסק יחזיר את המע"מ.

<אמיר הלר: אני חושב שזה לא סביר, לא מידתי, לא נכון.

<אמיר הלר: אין חוקים שפועלים בכזאת צורה רטרואקטיבית - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותיי, תנו לו לשאול.

<אמיר הלר: זה משהו אחר לגמרי.

<אמיר הלר: אתם שמים כאן חוסר ודאות לענף שלם שמוכר דירות.

<אמיר הלר: זה לא כאילו הוא יודע שהוא קיבל איזושהי הטבה.

<אמיר הלר: .. אגב, ההטבה לא הולכת לעוסק.

<אמיר הלר: הוא מכר דירה, ופתאום גיליתם שמשהו בדירה לא היה במפרט, ואז פתאום אתם מודיעים לו שהדירה שהוא מכר לא הייתה מוטבת.

<קריאות: - - -

<מאיר אסולין: האחריות שלו.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, שקט.

<אמיר הלר: גם אחריות אפשר לגדר בזמן.

<אמיר הלר: דבר שני, לגבי ה-20 יום שיש לרשות המסים להודיע, אני מצטרף לאמירה שנאמרה כאן בהערת אגב: למה שלא יראו את העסקה כעסקה מאושרת אחרי 20 יום אם המנהל לא ענה ולא ביקש בקשות נוספות מהמוכר או הרוכש?

<אמיר הלר: בסעיף (ג), אחרי "כי העסקה אינה עסקה מוטבת", צריך לראות שזה בגלל המוכר, בגלל העוסק, ולא סתם כי העסקה לא מוטבת; כי סעיף (ד) מתייחס לרוכש.

<אמיר הלר: אז תסייגו את סעיף (ג) שיהיה שהעסקה היא בגלל העוסק ולא בגלל הרוכש.

ניסן סלומינסקי: מי נותן תשובות לשלושת הדברים?

<ערן יעקב: לגבי ההערה האחרונה, זו הכוונה בחוק.

<ערן יעקב: לגבי ההערה הראשונה, ברור – וזה עלה פה גם מדרישת הוועדה – שבגלל שלחוק יש...

<ערן יעקב: אז היכולת שלנו לחזור לאותו אדם שלא פעל כחוק.

<ערן יעקב: ..

<ערן יעקב: הרי אם הוא פועל לפי החוק אז אין בעיה.

<ערן יעקב: כל דיני המס עובדים באמצעות שומה עצמית, כך שאנחנו מאפשרים לעשות שומה בדיעבד, אחרת לא יתבצעו עסקאות ולא נקיים את המשק.

<ערן יעקב: אז בדיוק מהסיבה הזאת, כדי לאפשר לקיים את החוק וכדי לאפשר לכל האנשים להיות בהתאם לחוק, צריך לאפשר לנו לחזור למי שלא עומד בחוק.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אתה רואה את הקבלן כמי שיודע מה האחריות ומה החוק דורש ממנו, ואם הוא מצהיר שזה עונה על דרישות החוק ומתברר שלא, אז אתם חוזרים אליו.

<ערן יעקב: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: ומה לגבי הנושא השני, ה-20 יום?

<גיא גולדמן: החוק נותן על זה מענה.

<גיא גולדמן: הקבלן, מרגע שעמד בחובת ההצהרה, יכול לדווח מע"מ בשיעור אפס עד שהוא מקבל תשובה.

<גיא גולדמן: אין פה עניין של מועדים, זה לא קיים פה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, הבנתי.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, אנחנו מסיימים את הישיבה ואנחנו נתראה מחר ב-10:00.