ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 243, 2014-07-21 09:30

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: אנחנו עוברים מיד בלי שום הפסקה לנושא המרכזי של הבוקר – למידה משמעותית.

עמרם מצנע: המונח הזה, למידה משמעותית, פרץ לתודעה שלנו בשנה וחצי האחרונות.

עמרם מצנע: הוא הפך להיות מונח שגור במילון המונחים שלנו אף על פי שרבים משתמשים במונח הזה, ואני לא תמיד בטוח שמתכוונים לאותו דבר.

עמרם מצנע: רפורמות רבות הוצגו על-ידי משרד החינוך – ואם להיות יותר מדויק, על-ידי שר החינוך – מאז כינונה של הכנסת ה-19.

עמרם מצנע: כל הרפורמות קשורות לתפיסה מרכזית של שינוי כיוון לתוך החינוך שלנו.

עמרם מצנע: השר דיבר על זה, ותכף ניתן לו, כמובן, הזדמנות להרחיב.

עמרם מצנע: השר אמר נכון שזה לא רק מילים, אלא גם עשייה.

עמרם מצנע: אנחנו ממש בתחילתה של דרך שמתכוונת להביא לשילוב מערכתי של תפיסה אחרת בתוך מערכת החינוך.

עמרם מצנע: אני ביקשתי מהשר כבר לפני שנה או במועד שבו הוצגה התכנית המרחיבה של "ישראל עולה כיתה" לבוא לוועדה ולהציג את תפיסת העולם שלו בנושא הלמידה המשמעותית.

עמרם מצנע: הרי אנחנו כאן.

עמרם מצנע: כבוד השר, בבקשה.

שי פירון: בוקר טוב לכולם.

שי פירון: אני מבקש לפתוח את הדברים שלי דווקא לא בהתמקדות נקודתית בפרויקטים או איך הדברים יתבצעו.

שי פירון: אני חושב שהמנכ"לית תעשה את זה טוב ממני ותציג אחר כך את הדברים באופן מפורט.

שי פירון: אני, ברשותכם, רוצה לפתוח ברציונל של העניין, ולהציג את התחנות המרכזיות שעומדות בפנינו.

שי פירון: נדבר על שלוש שאלות מאוד חשובות: למה?

שי פירון: איך?

שי פירון: כמה?

שי פירון: כלומר למה בכלל צריך שתהיה בכלל תכנית לאומית במדינת ישראל היום?

שי פירון: איך אנחנו מתכוונים לבצע אותה?

שי פירון: מהם המימונים, הפעימות, השלבים שלה לביצוע?

שי פירון: אני רוצה להתחיל בשאלה "למה?".

שי פירון: במידה רבה כשאנחנו מדברים על למידה בישראל אנחנו רואים שהלמידה לא מתכתבת עם הצרכים ועם היעדים של המאה ה-21 הן באופן שאנחנו מקדישים זמן רב מדי לשינון ופחות לחשיבה, פחות לפיתוח סקרנות, פחות ליכולת ההבנתית; בעולם שהידע הוא כבר לא הכוח, בעולם שבו הידע מצוי בפני כולם, בעולם שבו הידע הוא נחלת הכלל; בעולם שבו התלמיד מסוגל להגיע כמעט לכל תובנה ברגעים מהירים מאוד.

שי פירון: צריך לשנות את המטרות של הלמידה.

שי פירון: תלמידים בישראל מרגישים שבהרבה מאוד מובנים מורים איבדו את הכוח המשמעותי שלהם ואת הרלוונטיות משום שלא הידע הוא הנקודה, אלא השאלה מה עושים עם הידע.

שי פירון: לכן פעם ראשונה כשמדברים על למידה משמעותית אנחנו מתמודדים עם השאלה מהי למידה במאה ה-21, מהם מטרותיה?

שי פירון: מזה נגזרות המון שאלות: מהי תכנית הלימודים?

שי פירון: מהו תפקידו של מורה?

שי פירון: איך נראית כיתה מבחינת העיצוב שלה?

שי פירון: האם כיתה יכולה להמשיך להיות מקום שיש בו שורות-שורות ולוח ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: שנית, מה אנחנו מצפים שהלמידה תעשה בעולם מודרני לנפש, לרוח ולנשמה של הילד?

שי פירון: איפה היא תפגוש אותו?

שי פירון: איך היא תסעיר אותו?

שי פירון: איך היא לא תישאר משהו חיצוני?

שי פירון: איך היא תהפוך להיות משהו מאוד קיומי בחיים שלו?

שי פירון: והדבר השלישי – איך היא תניע אותו להיות אקטיביסט, להיות אדם פעיל?

שי פירון: זה יכול להיות פעיל בתוך הכיתה, בבית הספר, בקהילה או בחברה.

שי פירון: לא התייחסתי לדברים שחבר הכנסת מצנע פתח בהם את הישיבה.

שי פירון: אני בהחלט יכול לומר שמה שאנחנו רואים עכשיו על-ידי חיילי צה"ל זה תוצאה גם של חינוך אקטיביסטי למעורבות, לנתינה, לשייכות לחברה הכללית.

שי פירון: כשאנחנו פוגשים כל כך הרבה חיילים שמתעסקים בשאלה, "למה לא קראו לי?", "למה לא הכניסו אותי?", וזה לא נובע ממקומות של מצ'ואיזם, אלא ממקומות של תחושה של אחריות וערבות – אנחנו מבינים שחינוך הוא כנראה לא רק הידע ולא רק איפה זה פוגש אותך באופן אישי, אלא בעיקר איך זה מקים אותך מהכיסא ומבקש ממך להיות אדם אחר.

שי פירון: את שלושת הדברים האלה אנחנו רוצים לסכם במושג שבן גוריון טבע אותו – והרבה פעמים בישראל יש תופעה שאנחנו מתביישים להלך בגדולות, מתביישים לדבר על דברים גדולים.

שי פירון: בן גוריון דיבר על חברת מופת.

שי פירון: אנחנו רוצים להחזיר את הכמיהה הזאת כי אנחנו מרגישים שמשהו במרכזיות של ההשכלה נפגע; אנחנו מרגישים שמשהו בצורת ההתנהלות של בין אדם לאדם, תרבות השיח, השפה, המידות, הכבוד, היכולת להקשיב, איך מנהלים דיאלוג.

שי פירון: אנחנו מרגישים גם שבחלקים מהאוכלוסיות סוגיות שנוגעות לסולידריות נפגעו.

שי פירון: לכן הרגשנו שלמרות שקל יותר, מושך יותר או ראוי יותר לפעמים לגשת לרפורמות בהיבטים המעטפתיים של המערכת, בפלטפורמות זאת פעם ראשונה שמדינת ישראל הולכת לרפורמה פדגוגית נרחבת.

שי פירון: בעצם מדובר כאן בטלטלה מאוד גדולה מבחינה פדגוגית.

שי פירון: על שולחנו של שר החינוך מונחות הרבה מאוד שאלות חשובות: צורת החינוך, מסגרות החינוך, תשלומי חינוך, היכולת לתת פתרון לכל הדברים ועוד שורה ארוכה של דברים.

שי פירון: גם כך אני "סובל" – במירכאות כפולות – תכף אני אסביר למה אני חושב שאני צודק, אבל אולי אני טועה אז נקיים על זה דיאלוג – אני סובל מטענה על עיסוק בעודף עניינים, שבעצם צריך להתמקד יותר.

שי פירון: גם כך יש סבורים שזה יותר מדי.

שי פירון: אבל כשאתה בא למשרד החינוך, ואתה רוצה לייצר שינוי משמעותי אתה צריך מתוך מגוון הדברים שעומדים על הפרק לבחור נושא מכונן אחד שיש לו הסתעפויות רבות, ולהגיד שזאת הנקודה המרכזית שאתה הולך להתעסק בה בקדנציה.

שי פירון: אנחנו החלטנו לעסוק בשינוי תרבותי תודעתי עמוק של הרוח הישראלית הציונית היהודית הכלל ישראלית – ערבית, יהודית, כולם יחד.

שי פירון: הרגשנו שיש פה התפוררות חברתית ושיש פה התפוררות של הידע ושמשהו ברלוונטיות של בית-הספר נפגע; הרגשנו שמשהו במעמד של המורה נשחק.

שי פירון: החלטנו ללכת לנשמת החוק.

שי פירון: אז נכון – יש עוד הרבה סוגיות שעומדות על הפרק.

שי פירון: נכון, כשמדובר על האדם הספציפי שמזוהה עם בעיה כזאת או אחרת מבחינתו מה שהוא מייצג זה לב הבעיה במערכת החינוך.

שי פירון: אז נכון, נצטרך לפעול בהרבה מאוד דברים.

שי פירון: דרך אגב, אני אשמח מאוד לחתום על הסכם עם ראש ממשלה וירטואלי – אולי ריבונו של עולם – ואני מבטיח שאפשר לטפל בכל הסוגיות העומדות על הפרק, ואפילו לפתור אותן, אפילו להניע אותן.

שי פירון: אבל כרגע ההכרעה שלנו הייתה ללכת לעולם הפדגוגי כי אנחנו מעריכים ששינוי תרבותי ייצר ערבות, והערבות תעשה יותר שילוב של ילדי חינוך מיוחד במערכת; והערבות תייצר שיח אחר על תקצוב בפריפריה; והערבות תייצר שיח אחר על תשלומי הורים.

שי פירון: מורה אחר יביא את הטובים ביותר למערכת וייצר שינוי משמעותי בהישגים של תלמידי ישראל.

שי פירון: לכן אנחנו הולכים לרפורמה פדגוגית שמרכזה נשמת החינוך, רפורמה שמרכזה הוא המהות של הכול.

שי פירון: יש פה סכנה כי זה פחות מוחשי.

שי פירון: אני רק אתן דוגמה אחת קטנה שאחבר אותה למהלך הכולל.

שי פירון: אני חווה באופן פנימי התלבטות מאוד גדולה.

שי פירון: זאת הזדמנות שלי לנצל את המעמד ולהודות לגברת יהודית קדש שיושבת כאן עכשיו.

שי פירון: היא עומדת בראש הובלה של תכנית עצומה שנקראת "בתי הספר של הקיץ".

שי פירון: למעלה מ-200 אלף ילדים – ולצערי, בדרום קצת פחות, אבל נשקול איך מטפלים בסוגיה הזאת – הלכו לבית ספר – לא לקייטנה – לעוד שלושה שבועות.

שי פירון: אני גם מכיר את התגובות שקיבלתי בתחילת שנת הלימודים כשהצעתי את ההצעה הזאת.

שי פירון: אמרו לי, זה לא ילך, זה כן ילך, יבואו מורים, לא יבואו מורים, יבואו מנהלים, לא יבואו מנהלים.

שי פירון: בואו נשים את הדברים על השולחן: ללא תקדים קואליציה של שלטון מקומי בשיתוף פעולה מלא; משרד החינוך, ארגוני מתנדבים, ארגוני מורים – לקחו פיילוט לא של 20,000 ילדים, אלא של 250 אלף ילדים – 220 אלף בכיתות א' ו-ב ועוד כ-30,000 ילדים בכיתות ג'-ה'.

שי פירון: לקחו את כולם לבתי הספר ואמרו להם – שנת הלימודים ממשיכה.

שי פירון: אפרופו תשלומי הורים – עשירונים 4-1 לא משלמים כלום.

שי פירון: אני רוצה לומר מספר או שני מספרים שהם הסיפור כולו.

שי פירון: אם אני יושב בלוד ואומר ראש העיר, בשנה שעברה היו לנו כ-800 ילדים בכל המערכות, והשנה יש לנו למעלה מ-2,000; או אם אני יושב אמש בדימונה ואומר ראש עיריית דימונה שבשנה שעברה היו 150 ילדים, והשנה יש 1,800 ילדים – זה הסיפור כולו.

רות קלדרון: כל הכבוד.

רות קלדרון: יישר כוח.

שי פירון: תכף נחבר את זה לרוח הפדגוגית כי זה לא סתם, זה משהו מהותי.

שי פירון: אני משבח את יהודית ורוצה להודות לה על העניין כי בעצם קרה פה משהו ענק.

שי פירון: הנה יישמנו משהו – אמרנו ועשינו.

שי פירון: זה מאוד קל כי מרגישים – אפשר ללכת לבתי הספר ולהחזיק את בתי הספר, זה פועל.

שי פירון: למידה משמעותית זה קצת בעיה כי לכאורה גדלותה היא גם במידה מסוימת הבעייתיות שבה.

שי פירון: אבל מותר להלך בגדולות, מותר לחלום, מותר לשים יעדים מרכזיים למדינת ישראל.

שי פירון: אני מלא תפילה רק על דבר אחד: שפעם אחת נבין שרפורמה בחינוך זה לא פודינג, זה עשר שנים, לא יום פחות.

שי פירון: זה תהליך הכשרת מורים וכתיבת תכניות והטמעה, השתלמויות, מדידה, שינוי תוך כדי תנועה ועלייה על טעויות ודברים שלא חשבנו עליהם.

שי פירון: בימים אלה סיימנו במשרד לכתוב את חוק המועצה הלאומית לחינוך.

שי פירון: החוק הזה יונח על שולחנה של הכנסת, בעזרת-השם, מיד עם פתיחת מושב החורף.

שי פירון: הוא בין היתר נועד כדי לנתק בין פוליטיקה לחינוך.

שי פירון: למשל, מטרות החינוך זה לא עניין לפוליטיקאים.

שי פירון: מטרות החינוך זה לא עניין שמשתנה כל יומיים.

שי פירון: במדינות מתוקנות מטרות החינוך זה כמו תנ"ך – זה משתנה פעם במאתיים או בשלוש-מאות שנה.

שי פירון: רק במדינת ישראל מאה מושגי חינוך כאלה ואחרים משתנים כל פעם לפי האג'נדה של שר כלשהו - -

שמעון אוחיון: לא כשיש לקונה של השפה העברית, וזאת האמת במטרות החינוך.

שמעון אוחיון: כשיש לקונה בחוק, והשפה העברית איננה מופיעה במסגרת מטרות החינוך תפקידו של המחוקק להפנות את תשומת הלב ולתקן.

רות קלדרון: חבר הכנסת אוחיון, זה לא הנושא היום.

שמעון אוחיון: אבל הוא העיר על כך.

שמעון אוחיון: אני לא פתחתי בזה.

שמעון אוחיון: השר דיבר על זה.

רות קלדרון: מדברים בסדר גודל אחר עכשיו.

עמרם מצנע: ניתן לשר להמשיך.

שי פירון: תוקם מועצה לחינוך שתכליתה יהיה לעסוק באופן עמוק בשלושה דברים: במטרות החינוך, ליבת החינוך; התפקיד השני יהיה לעסוק במעקב אחרי התכנית האסטרטגית של המשרד; והתפקיד השלישי שלה יהיה לטפל בצורה כזאת או אחרת בתכנית הליבה.

שי פירון: היא תורכב מאנשי מעלה, הטובים שבטובים ותהיה גוף מקביל ודומה למל"ג שתכליתו תהיה להיות גוף שנותן לנו הרבה מאוד עוצמה מוסרית ועוצמה של רוח.

שי פירון: היא תשתדל לנתק, כפי שאמרתי, בין חינוך לפוליטיקה.

שי פירון: זאת משימה מאוד חשובה שנבצע אותה.

שי פירון: אני רוצה להזכיר שההצעה הזאת עלתה על שולחן הכנסת בכל הקדנציות הקודמות ללא יוצא מן הכלל, וזכתה תמיד להתנגדות דווקא מצד שרי החינוך מתוך הנחה שהדבר הזה ימעט מכוחו של השר.

שי פירון: אני דווקא רוצה לומר שכשיש 8-6 אנשים – אני עדיין לא יודע בדיוק כמה, אבל דווקא זה נותן משקל מוסרי להחלטות של שר החינוך.

שי פירון: ראוי לשר החינוך שיהיה לו גב של עוצמה.

שי פירון: הדברים האלה יבוצעו, הכתיבה הסתיימה, בימים אלה מופץ החוק.

שי פירון: יחד אתו נחוקק את חוק רמ"ה שממתין כבר הרבה זמן.

שי פירון: הנחנו אותו היום והפצנו אותו.

שי פירון: אנחנו נמשיך את כל החקיקות שדנו בהן בעבר, וננסה לקדם חקיקה של חוק מורים שמעגנת את הפרופסיה.

שי פירון: עסקו בכך בקדנציות הקודמות, וננסה לייצר תהליך של השלמה.

שי פירון: כל הדברים הללו אומרים – אנחנו מבטיחים ומקיימים.

שי פירון: אז הבטחנו קודם כול בתי ספר של קיץ, אז נגיע למהות.

שי פירון: אמרתי למה – הסברתי שאנחנו רוצים להתאים את הלמידה למאה ה-21.

שי פירון: אנחנו רוצים מערכת ערכית, רלוונטית ומערכת שמניעה לפעולה.

שי פירון: איך?

שי פירון: קודם כול אנחנו מרגישים שאחד הדברים המרכזיים שהשתלטו עלינו ויצרו פגיעה כמעט אנושה בחינוך זאת העובדה שהמדידה הפכה להיות ללא למידה.

שי פירון: העובדה שהפסקנו להשתמש במדידה כמראה, הפכנו להשתמש במדידה ככלי והפכנו אותה למהות של הכול.

שי פירון: בעצם במדינת ישראל תלמידים לומדים לבחינה.

שי פירון: המושג של למידה לשם למידה הלך ונשחק.

שי פירון: תלמידים מסיימים את מערכות החינוך, מגיעים לכיתה י"ג-י"ד במכינות קדם-צבאיות או במסגרות דומות, ופתאום הם מגלים שאפשר ללמוד ספרות ולפרוח, פתאום הם מגלים שהיסטוריה זה לא סיכום, ופתאום הם מגלים שדילמה זה משהו מסעיר ומעורר.

שי פירון: אין סיבה שזה לא יהיה חלק ממערכת החינוך.

שי פירון: לכן ה"איך" מתמקד כרגע בשלושה ערוצי פעולה, והייתי אומר אפילו בחמישה ערוצים, לצורך העניין.

שי פירון: קודם כול הוא מתמקד בעובדה שאנחנו משנים את ההגדרה של למידה.

שי פירון: אנחנו ניתן הרבה יותר מרחב לדילמות, לדיאלוגים, ליכולת שמורה יכול להביא את עצמו לכיתה.

שי פירון: אנחנו ניתן הרבה יותר מקום במובן העמוק של המילה לתפיסות ייחודיות של מגזרים וקהילות שיוכלו להביא את הקולות שלהם.

שי פירון: שנית, אנחנו נשנה את המדידה.

שי פירון: המדידה היא לא רק בחינה עם נייר עם שאלות סגורות, אלא יכולה להיות עבודת חקר, מדידה יכולה להיות פרזנטציה, מדידה יכולה להיות debate, מדידה יכולה להיות הכנת סרט, מדידה יכולה להיות הצגה – מדידה יכולה להיות הרבה מאוד דברים שמאפשרים לכישורים שונים של ילדים שונים לבוא לידי ביטוי.

שי פירון: דבר שלישי – אנחנו נשנה את המרחב.

שי פירון: למידה לא צריכה להיות דווקא בכיתה עם שורות ולוח במתכונת של פעם.

שי פירון: המרחב משתנה, המציאות משתנה.

שי פירון: דבר רביעי – למידה חייבת להיות מותאמת לשותפים: ההורים, מומחי תוכן, אנשי ידע, אנשי מקצוע ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: למידה גם חייבת לשנות את המושג "זמן".

שי פירון: מדידה לא יכולה להמשיך להיות על קבועי זמן של 45 דקות עם צלצול באמצע.

שי פירון: למידה בעולם וירטואלי יכולה להיות בבוקר, בלילה, בחופשה, בשנת הלימודים, בכיתה, בחצר ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: המהלך של בתי הספר של הקיץ נועד בין היתר כדי לתת למורים של כיתות א'-ב' לחוות את הדברים האלה.

שי פירון: הדבר המרכזי שאני פוגש כשאני מסייר בשטח – והשתדלתי לראות עשרות בתי-ספר, זה מורים שאומרים, אנחנו מבינים עכשיו מה זה למידה משמעותית.

שי פירון: אתמול הגעתי לבית ספר בדימונה ופגשתי ילדים יושבים על הרצפה ועוסקים בחיתוך נגזרות נייר של "האחר הוא אני" ובונים קהילות.

שי פירון: אז אני שואל אותם, תגידו, מה ההבדל בין מה שאתם עושים עכשיו לבין שנת הלימודים?

שי פירון: אז הם אומרים – כאן לא לומדים.

שי פירון: והם לא מבינים שכנראה קרה לנו משהו, שעכשיו הם לומדים.

שי פירון: או אני מגיע לבית ספר במגזר הערבי בגליל, יושבים ילדים מעל הנחל ובונים את תוואי הוואדי.

שי פירון: ואני שואל אותם שוב: מה ההבדל בין מה שאתם עושים עכשיו לבין שנת הלימודים?

שי פירון: והם אומרים – כאן לא לומדים, והם לא מבינים שהם לומדים.

שי פירון: אז בעצם מה שמתרחש עכשיו זה תהליך דרמטי שבסופו של דבר כשמורים יחזרו לכיתות הם כבר לא יהיו אותם מורים.

שי פירון: כל זה לא היה קורה בלי שיתופים מאוד עמוקים עם ארגוני המורים – גם עם הסתדרות המורים וגם עם ארגון המורים.

שי פירון: בסופו של דבר ארגוני המורים גילו אצילות נפש משום שכל אחד אוהב לדבר על שינוי, ובתנאי שלא ייגעו לו במה שהוא היה.

שי פירון: אתה בעצם לוקח מורה שיש לו מחברת עם שיעור מסוכם כבר הרבה מאוד שנים, ואתה אומר לו, עכשיו תשנה את המתווה, תתחיל להביא את עצמך, תכתוב מבחנים אחרים.

שי פירון: אני באופן אישי למדתי שארגוני המורים – מעבר להיותם ארגוני עובדים כמצופה מהם – הם גם ארגוני תלמידים, והם מרגישים שהצורך לעורר עניין והצורך להסעיר את התלמידים ולהפוך את הלמידה להיות רלוונטית עומדת לנגד עיניהם.

שי פירון: אנחנו מסוכמים בכל הפרטים של הרפורמה הזאת; אנחנו נמצאים בשיתוף פעולה מלא.

שי פירון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לשני הארגונים, לשני יושבי-הראש.

שי פירון: נורית ולנסי נמצאת כאן מטעם ארגון המורים, ונמצאת כאן גם שרה ישראלי, נציגת המנהלים של בתי הספר היסודיים.

שי פירון: אני רוצה להודות לכם.

שי פירון: שיתוף הפעולה היה יוצא דופן גם בהקשבה וגם ביכולת לבנות את זה ביחד.

שי פירון: אנחנו נוריד באופן דרמטי את מספר המבחנים.

שי פירון: אני סבור שצריכות להיות לא יותר משלוש בחינות בגרות – זאת עמדתי האישית.

שי פירון: אבל אני מבין את התרבות של מדינת ישראל והמעבר משלב לשלב לא יכול להיות קיצוני כל-כך אף על פי שאני עדיין חושב שאני סומך על המורים, ואני יודע שלמידה מעוררת עניין ומעוררת הרשאה.

שי פירון: אני לא מדבר על היעדר בחינות, למען הסר ספק; אנחנו מדברים על היעדר בחינות חיצוניות ועל ריבוי של מדידה פנים-בית-ספרית בכלים כאלה ואחרים שיגדילו ויעצימו את מקומו של המורה.

שי פירון: אבל אני מבין שאנחנו עדיין בשלב ראשוני, וזה לוקח זמן.

שי פירון: לכן אמרתי – 10 שנים; לכן אנחנו קוראים לזה פעימה ראשונה.

שי פירון: אנחנו לא נעשה שום דבר בכוחנות.

שי פירון: נעשה כל דבר מתוך שיח ודיאלוג.

שי פירון: שינינו באופן דרמטי את סוגיית המיצ"ב שזה בעצם ה"בגרויות" של היסודי.

שי פירון: אמרנו – זה יהיה פעם בשלוש שנים, אבל בתוך השנתיים לא פנימי ולא מלמעלה – שנתיים מוקדשות לבניית תכנית עבודה בית-ספרית כדי לשפר את ההישגים של אותו מבחן שמתקיים פעם בשלוש שנים.

שי פירון: בכיתה ב' עשינו שינוי כדי להעמיק את האבחון מצד אחד ולהמעיט את הלחץ מצד שני.

שי פירון: העמקנו את הסוגיה של ניהול עצמי כי אנחנו חושבים שלאט-לאט אנחנו צריכים להפוך את בתי הספר ליחידות עצמאיות.

שי פירון: אנחנו מאמינים שמנהלי בתי הספר הם האנשים שיודעים הכי טוב מה נכון לתלמידים; אנחנו מאמינים שמנהלים ומורים יודעים לבנות את התכניות הייחודיות הטובות ביותר; אנחנו יודעים שבשטח יש מורים ענקיים עם רעיונות פלאיים שלא קיבלו עד עכשיו מספיק ביטוי ומספיק מקום.

שי פירון: לכן אנחנו משנים את המערכת באופן כזה ש-70% יהיה מוכתב על-ידי המשרד.

שי פירון: בשלב הראשון 30% יינתן למורים כדי להעצים כמה שיותר חשיבה.

שי פירון: אני יכול לומר שהמנכ"לית ואני פוגשים לפעמים מנהלים ושומעים על תכניות מרגשות במובן הכי פשוט של המילה.

שי פירון: אנחנו נחדש את החינוך הטכנולוגי המקצועי.

שי פירון: נתחיל מאזור המרכז כדי שזה לא יהיה מזוהה עם פריפריה.

שי פירון: נתחיל ממקומות חזקים במבנה הסוציו-אקונומי כדי שיהיה ברור שזה לא בתי ספר עניים לאנשים עניים, אלא לבתי הספר העשירים ביותר שתכליתם למצות כישרונות ולתת אופק לכל אחד ואחד.

שי פירון: חידשנו את החינוך הממלכתי החרדי שהוא דבר בעל משמעות אדירה.

שי פירון: יש לנו היום כ-60 מוסדות חינוך שנמצאים בחינוך הממלכתי חרדי.

שי פירון: אנחנו נמצאים בתהליך די מתקדם עם מעין החינוך התורני כדי להפוך גם אותם להיות חלק משמעותי מהחינוך הציבורי.

שי פירון: זה מהלך היסטורי.

שי פירון: הבטחנו לצמצם פערים, ועל זה הייתה ישיבה בשבוע שעבר.

שי פירון: נתחיל תקצוב דיפרנציאלי אמיתי – לא אחוז פה, אחוז שם, אלא תקצוב דיפרנציאלי אמיתי שיעשה דרמה במערכת החינוך.

שי פירון: אנחנו נמשיך את בתי הספר של הקיץ, נרחיב אותם כחלק מהתפיסה שמחנכים 24/7 סביב השעון.

שי פירון: אנחנו לא יכולים לדבר על משהו שלא נוגע לפעילות הסולידרית, לחלק השלישי של הלמידה המשמעותית.

שי פירון: כל תלמיד בכיתה י' יהיה חייב ב-60 שעות קהילתיות; כל תלמיד בכיתה י"א יהיה חייב ב-60 שעות קהילתיות; כל תלמיד בכיתה י"ב יהיה חייב ב-30 שעות קהילתיות.

שי פירון: אנחנו בעצם רואים בכך משהו אחוד שתפקידו הוא קודם כול לשנות את התרבות במדינת ישראל.

שי פירון: להחזיר את ההשכלה, להחזיר את המחויבות המוסרית, להחזיר את הברק בעיניים.

שי פירון: אבל בשונה ממה שאנחנו אולי רגילים לומר – אנחנו מדברים ועושים: בתי ספר של קיץ – יש; צמצום בחינות בגרות – יש; שינוי מיצ"ב – יש; הכשרת מורים מתאימה – יש; הקמת בתי ספר טכנולוגיים – מסתיים בימים אלה; חינוך ממלכתי-חרדי – קיים; תקצוב דיפרנציאלי – יש.

שי פירון: הדברים שאנחנו עושים עכשיו מביאים לביטוי את העובדה שאנחנו מדברים על הרבה דברים לא מכיוון שאנחנו לא ממוקדים, אלא מכיוון שאנחנו מבינים שנשמה של ילד היא גלגל שיניים; ואם תפעל רק בתחום אחד ולא בתחום שני לא עשית כלום.

שי פירון: אנחנו צריכים לטפל גם בסוגיה של הלמידה, גם בסוגיה של התמיכה הנפשית המלאה, גם בסוגיה התקציבית כדי לצמצם פערים ועוד ועוד.

שי פירון: זה ייקח הרבה זמן.

שי פירון: 1 בספט

שי פירון: מבר הוא יום מאוד חשוב כי ברגע שישראל תעלה כיתה, והיא תתחיל את שנת הלימודים החדשה חלק גדול מהרעשים שאנחנו שומעים לפני כן – אולי תדחו, אולי עוד קצת – אנחנו כבר נהיה בתוך הסיפור, ואתם תראו שהמערכת מתייצבת לאט-לאט ונכנסת לתוך סיפור אחר.

שי פירון: לפני סיום אני רוצה לומר שלושה דברים: ראשית אני לא צריך להרחיב שלפחות יש שני נושאים שנמצאים ב-DNA הפנימי, הנפשי, הנשמתי שלי מתחברים למילה "שילוב".

שי פירון: האחד מתייחס לחינוך המשלב.

שי פירון: הצורך שלנו לייצר רצף של מסגרות חינוכיות כשחלק מהן מביא את החינוך היהודי לכלל מדינת ישראל כשכל חברה יודעת להביא את רוחה, את נשמתה, את תפיסתה באופן שוויוני ומלא – אני רואה בזה אחד היעדים המרכזיים שאנחנו צריכים לעמוד בהם.

שי פירון: אנחנו הרחבנו באופן דרמטי את בתי הספר המשלבים במדינת ישראל; הגדלנו את הקצאת השעות לבתי הספר המשלבים השנה; אנחנו עוסקים הרבה מאוד בכל הסוגיה של התחדשות יהודית על כל הרצף – המנכ"לית מטפלת בכך באופן אישי.

שי פירון: אנחנו נייצר מסגרות כדי שבאמצעותן אפשר יהיה להפוך את החינוך היהודי בישראל לא לחינוך סקטוריאלי; כדי שאפשר יהיה להפוך את החינוך היהודי בישראל לנשמת החינוך באופן שלם.

שי פירון: אני אומר את זה גם לגבי החינוך הערבי.

שי פירון: כשמציגים בפני תכנית על החינוך הערבי, אני אומר –חסר לי בה זהות.

שי פירון: זה שאתם מראים לי עוד אולם ספורט, עוד שעה, עוד משהו – מצוין; אבל בלי זהות זה לא יעבוד.

שי פירון: אנחנו לא צריכים בכלל לפחד.

שי פירון: בכלל, חינוך ופחד לא הולכים יחד.

שי פירון: חינוך הולך במקום שיש נינוחות, במקומות שיש בהם ביטחון ובמקומות שיש בהם אמונה.

שי פירון: החינוך המשלב השני – אני יודע שזה לא מספיק, ואת כל הסיפורים אני מכיר מהבית.

שי פירון: אבל יש פה פריצה עצומה בהיקף היישום של דוח דורנר.

שי פירון: זה לא מספיק.

שי פירון: אם מחר ייפול על מדינת ישראל סכום של 10 מיליארד אנחנו פותרים את כל הבעיות.

שי פירון: נעשה חינוך חינם, יהיו לנו כיתות קטנות, יהיה לנו שילוב מלא לכולם, ותהיה תכנית עד 17:00 אחר-הצהריים לכל ילד בישראל.

שי פירון: 10 מיליארד שקל, ואני פותר לכם את כל הבעיות.

שי פירון: אין לי ספק שיש פה שורה ארוכה של שאלות ארוכות שעומדות על הפרק.

שי פירון: אני לא מתכוון להתחמק מהן.

שי פירון: נטפל גם בסוגיה של תשלומי הורים כי צריך לטפל בה כי זאת קודם כול שאלה מוסרית.

שי פירון: נטפל גם בסוגיה של הרחבה והעמקה של השילוב כי זאת שאלה מוסרית; נטפל בשאלה של מספר ילדים בכיתה.

שי פירון: אבל עכשיו בעת הזאת, בחודשים הקרובים, אנחנו ממוקדים ב"ישראל עולה כיתה".

שי פירון: אני רואה בדבר הזה לא תכנית ולא רפורמה.

שי פירון: הבן שלי הוא בוגר ישיבת "מקור חיים" שבה למדו שלושת הנערים שנרצחו; ותמיד כשאני מדבר עם הבן שלי ושואל אותו מה היה השיעור הכי חשוב בישיבה, הוא אף פעם לא אומר לי שהשיעור הכי חשוב היה שיעור גמרא וגם לא שיעור פיסיקה שהוא מאוד אהב ולא שיעור מתמטיקה.

שי פירון: הוא סיפר שהייתה להם שעה שבועית שנקראת "בלי"צ" – "בלי ציניות".

שי פירון: הייתה במערכת שעה שבה לומדים לא להיות ציניקנים.

שי פירון: אז בואו לרגע אחד לא נהיה ציניקנים.

שי פירון: מערכת החינוך הישראלית היא בבואה של החברה שמתנהלת בטבלאות של אקסל; שמודדת אנשים לפי עושרם הכספי ולא לפי עושרם הערכי; שמדברת על טייקונים כלכליים ולא על טייקונים ספרותיים; שהשחיתה את הרוח; ששכחה את המידות.

שי פירון: אנחנו רוצים לקחת את מדינת ישראל – וקודם כול את מערכת החינוך של מדינת ישראל – לייעוד שלה – לחינוך.

שי פירון: אנחנו חושבים שגם ההישגים יגדלו.

שי פירון: כל מי שמסתכל על מדינות בעולם רואה שאין קשר בין כמות בחינות לבין הישגים בעולם.

שי פירון: להפך, במקום שיש ריבוי בחינות יש תחרותיות, ויש השחתה, ויש דריכה זה על זה ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: לכן אני רוצה שנבין שמה שעומד על הפרק זה לא רפורמה – זה שינוי כיוון בתרבות הישראלית.

שי פירון: זה חברת מופת של בן-גוריון – זאת המטרה.

שי פירון: אני אסיים בדבר שגורם לי הכי הרבה נחת רוח בימים האחרונים.

שי פירון: יושבת לצדי מנכ"לית המשרד.

שי פירון: יש בינינו חלוקה – אני מדבר, היא עושה; אני אומר – היא מבצעת.

שי פירון: היקף הפרויקטים שאנחנו עוסקים בהם הם ללא תקדים.

שי פירון: היכולת להראות בהם ביצועים יישומיים הוא משהו שגורם לנו לא לשמוע את הביקורות על ריבוי הפרויקטים משום שזה קורה עובדתית, אף אחד לא יכול להתווכח.

שי פירון: זה קורה.

שי פירון: אז אני רוצה לומר אמירה אחת שקורית בימים אלה, והיא גורמת לי הכי הרבה נחת.

שי פירון: ד"ר קדמן, אני אומר את זה לא בגלל הדברים קודם, אלא מכיוון שאני יודע כמה זה חשוב לך – אתה תבוא לראות את זה אתי בעיניים.

שי פירון: חיליק, אני יודע שזה גם חשוב לך, אהובי ויקירי.

שי פירון: לפני שנה אמרנו שלא יכול להיות שילדי כפרי הנוער ימשיכו להתגורר בחדרים מבוזים ומביישים.

שי פירון: אלה ילדים שזה הבית שלהם.

שי פירון: לפני שנה אמרתי שאני רוצה לראות תוך שנה איך לכל ילד בכפר הנוער יש חדר שהגדרנו "כמו לילדים שלי".

שי פירון: כל בוקר אני מקבל תמונות עדכניות מהשיפוצים.

שי פירון: עד אמצע ספטמבר נעמיד 30 בניינים חדשים לחלוטין בכפרי הנוער תוך שלוש שנים.

שי פירון: כל 90 הפנימיות של כפרי הנוער בישראל יהיו חדשות לחלוטין, כולל בחירת מצעים על-ידי התלמידים, כולל בחירת צבע החדר, כולל בחירת וילונות.

שי פירון: כמו שהחדר של הילד שלי נראה, כך ייראה החדר והמקלחון המכבד והשירותים המיוחדים והריחניים שלהם.

שי פירון: 30 בניינים בהשקעה של 35 מיליון שקלים לשנה.

יחיאל חיליק בר: הם היו אצלי, ואמרו שזה מתבצע אחד לאחד.

שי פירון: אחד לאחד.

שי פירון: עד אמצע ספטמבר יעמדו 30 בניינים חדשים.

שי פירון: ילדים שבאים משכונות הכי מוחלשות בחברה הישראלית.

שי פירון: אני אמרתי, אני אגיד לכם מה אני רוצה שהארכיטקטים יעשו; כשהילד יחזור ב-1 בספטמבר מהבית שלו, הוא ייכנס לחדר ויגיד, זה החדר שלי?

שי פירון: יגידו לו – כן.

שי פירון: זאת דוגמה לרצון שלנו לדבר ולבצע.

שי פירון: אנחנו מבטיחים ומקיימים.

שי פירון: תודה רבה.

עמרם מצנע: כבוד השר שי פירון, אי אפשר שלא לחוש את החינוך זורם בעורקיך ואת ההתלהבות כל פעם מחדש.

עמרם מצנע: אנחנו בהחלט מברכים על כך.

עמרם מצנע: מיכל, בבקשה.

<מיכל כהן: כפי שאמר שר החינוך, אנחנו נראה כיצד החזון הגדול מתיישם בימים אלה לקראת פתיחת שנת הלימודים.

<מיכל כהן: היישום משותף להרבה מאוד אנשים ושותפים: ארגוני המורים, תנועות מורים, מנהלים, מפקחים – כולם שותפים ליישום.

<מיכל כהן: מכיוון שכולם אומרים "דיבורים, דיבורים", אנחנו מאוד מדגישים את היישום, אבל צריך לומר שבסוף היישום צריך להתרחש אחרי דלת הכיתה.

<מיכל כהן: לכן זה כל כך מורכב בהיבט של שינוי שיטות הוראה ולמידה, שינוי חווית למידה.

<מיכל כהן: לכן טוב אם כולנו נוותר על הציניות ונאמין שזה קורה ויקרה במערכת החינוך החל משנת הלימודים הבאה.

<מיכל כהן: אם ככה, למושג "למידה משמעותית" יש הרבה מאוד הגדרות, אבל אנחנו בחרנו בהגדרה מתכללת שאומרת שלמידה שיש בה מעורבות של הלומד שהוא פעיל, הוא סקרן, הוא מבין, הוא יוצר ידע; למידה שיש בה רלוונטיות לעולם המשתנה; ולמידה שיש בה ערך גם לפרט וגם לחברה – היא בכותרות למידה משמעותית.

<מיכל כהן: יש כמה ערכים שמנחים את העבודה שלנו:

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על אמון גדול יותר במערכת החינוך, אמון גדול יותר בצוותי ההוראה, אמון גדול יותר במנהלי בתי-הספר.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים לראות את הדברים בצורה אינטגרטיבית.

<מיכל כהן: כפי שאמר שר החינוך, אין פה חינוך לבד, למידה לבד – הכול תחת אותה כותרת של הילדים במערכת החינוך.

<מיכל כהן: אנחנו צריכים להביא מוצר חינוכי שלם.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על שותפות, אנחנו מדברים על רצף של תהליכים.

<מיכל כהן: גם אם נדמה שאמרנו, תעזבו את מה שהיה עד עכשיו, בואו נעבור למשהו חדש – לא.

<מיכל כהן: אנחנו אומרים בכל עת שזאת ההזדמנות לראות מה אפשר לחדש.

<מיכל כהן: לכן אנחנו מדברים על רצפים של תהליכי הוראה ולמידה.

<מיכל כהן: אנחנו גם מדברים על רצפים ברמת הגילאים השונים; אנחנו מדברים על יותר אוטונומיה למוסדות החינוך לקרב את קבלת ההחלטות לבתי-הספר; אנחנו מדברים על מושג הבחירה – שמורה, ילד, מפקח יבחרו במה להעמיק, במה להרחיב, במה להשפיע.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על ארגון המערכת וארגון הלימודים מחדש בשלושה היבטים: בתחום הפדגוגי, בתחום הארגוני ובתחום הערכי-חברתי.

<מיכל כהן: בתחום הפדגוגי יש כמה עקרונות מנחים.

<מיכל כהן: אני אפרט בקצרה: אנחנו מדברים על אוטונומיה וגמישות פדגוגית על כל הרצף.

<מיכל כהן: משנת הלימודים הבאה כל מוסדות החינוך קיבלו תכניות לימודים חדשות בהרכב.

<מיכל כהן: זאת אומרת כל תכניות הלימודים יעברו להיות בסיס והרחבה, בסיס והעמקה.

<מיכל כהן: אופני ההערכה ישתנו.

<מיכל כהן: זה לא אומר שלא יהיו מבחנים בכלל, אבל מבחן הוא אחד הכלים; הוא לא הכלי הבלעדי, הוא לא הכלי שמתאר את מכלול ביצועי הלמידה וההוראה, ולכן יהיו אופני הערכה שונים.

<מיכל כהן: גמישות בניצול השעות – אם עד כה אמרנו כמה בכל מקצוע, ואסור לסטות ימינה ושמאלה, אנחנו נאפשר משנת הלימודים הבאה כ-25% משעות ההוראה לניתוב פנימי בהתאם לצרכים המקומיים, הקהילתיים המתקשרים לרלוונטיות של המוסד.

<מיכל כהן: אנחנו נדבר על רצף אסטרטגיות למידה, על הטמעה של תהליכי חשיבה - -

יחיאל חיליק בר: איך הגעתם ל-25%?

<מיכל כהן: לקחנו 25% על אותו רעיון של 70%-30%.

<מיכל כהן: אנחנו בעצם רוצים לאפשר להם השפעה על תכנית הלימודים.

<מיכל כהן: לכן 25% זה משהו שמתכתב.

<מיכל כהן: צריך לומר שיכול להיות שבעתיד נלך יותר רחוק, אבל ביישום הראשוני זה כך.

יחיאל חיליק בר: זאת המלצה של גורם שחקר את זה?

<מיכל כהן: זאת המלצה.

<מיכל כהן: תכף אני אדבר על הניהול העצמי שהתחיל עם 10% והרחבה שלו בהתאם למה שקורה גם בעולם.

<מיכל כהן: אנחנו מדברים על השפעה של 25% על תכניות הלימודים.

<מיכל כהן: כמובן, זה משהו שמתכתב גם עם החלטות קודמות.

<מיכל כהן: וכמובן, לאפשר יותר שימוש בסביבות למידה מתוקשבות.

<מיכל כהן: אנחנו מפנים זמן ללמידה.

<מיכל כהן: אחד הדברים שאומרים הוא שלמורה אין זמן, הוא צריך להספיק, הוא רץ ממקום למקום.

<מיכל כהן: אין זמן להעמקה, אין זמן לעצירה, אין זמן לחקירה.

<מיכל כהן: לכן אנחנו מפנים זמן ללמידה משמעותית.

<מיכל כהן: ביטלנו את בחינות הבגרות בכיתות י' כדי לאפשר את הזמן ללמידה; ביטלנו את מועדי חורף בכיתה י"א למעט לאוכלוסיות מיוחדות; וצמצמנו שאלונים – לכל מקצוע מבחן אחד.

<מיכל כהן: לא הבאתי את התכנית של היסודי, אבל ביסודי יש אותם אלמנטים ואותם עקרונות.

<מיכל כהן: גם ביסודי שינינו את מודל המיצ"ב, ריווחנו את מועדי ההיבחנות, ביטלנו חלק מההיבחנות מדי שנה.

<מיכל כהן: בעצם נתנו מתווה של מספר הבחינות שאפשר לעשות לילדים.

<מיכל כהן: לדוגמה, בכיתות א'-ב' לא יהיו מבחנים, אלא הערכה אחרת.

עמרם מצנע: גם ביסודי תיתנו 30%-20% עצמאות למנהלים?

<מיכל כהן: כן.

<מיכל כהן: כל מה שאני אומרת זה בכל המערכת, כולל 70%-30% של תכניות הלימודים, כולל הגמישות בשעות, כולל צמצום אירועי בחינה לילדים מכיתה א' עד י"ב.

<מיכל כהן: פה הבאתי את הנושא של הבגרות אבל אני רוצה להדגיש שאותם מרכיבים יש גם ביסודי.

<מיכל כהן: מבנה תעודת הבגרות יעבור להיות מבנה אשכולי.

<מיכל כהן: זאת אומרת: אשכול עברית – לשון וספרות שיהיו תחת כותרת של אשכול אחד.

<מיכל כהן: בשלב הראשון ייבחנו בנפרד ויקבלו ציון משוקלל.

<מיכל כהן: אנחנו מתחילים בפעימה ראשונה מתוך מוטיבציה להגיע לפעימה שנייה שתצמצם עוד את ההיבחנות ותגביר את העבודות.

<מיכל כהן: אבל כרגע אנחנו מדברים על פעימה ראשונה.

<מיכל כהן: אשכול ידע-עם, עולם ומדינה – היסטוריה ואזרחות – אותו דבר: ייבחנו בנפרד.

<מיכל כהן: אמנם אירוע בחינה אחד לכל מקצוע, אבל הציון יהיה משוקלל.

<מיכל כהן: מורשת ותרבות – הרחבנו ואראה יותר מאוחר.

<מיכל כהן: מתמטיקה ואנגלית נשארים במעמד עצמאי; לא יהיו יותר משני מקצועות הרחבה מוגברים.

<קריאה: גם אזרחות הגברתם?

<מיכל כהן: לא.

<מיכל כהן: צמצום ההיבחנות – כפי שאמרתי, פעימה ראשונה – כל מקצוע נפרד ושקלול; בפעימה השנייה נעשה את זה בשותפות עם ארגון המורים, עם תנועות המורים ועם המפמ"רים.

<מיכל כהן: העמקה בלמידה – אני שמחה להציג את זה היום כי זה אחרי שהכול גמרנו ושלחנו למוסדות החינוך.

<מיכל כהן: כבר כל תכניות הלימודים חולקו, ולכן יש 30% ו-70%.

<מיכל כהן: המנהלים והמורים קיבלו את ההנחיות כיצד לפעול - -

שי פירון: אני מתנצל שאני מפריע לך רק לרגע.

שי פירון: כיוון שנכנסתי לבעיה והחמאתי קודם ליהודית ולמנכ"לית על בתי הספר של הקיץ, צריך לומר שיש פה מפמ"רים, מנהל פדגוגי ואנשים רבים שעבדו עכשיו 4-3 חודשים כדי שכל מערכת החינוך הישראלית תקבל בכל המקצועות את תכנית הלימודים העדכנית.

שי פירון: בסד זמן כזה זה ללא תקדים.

שי פירון: צריך להגיד יישר כוח - - -

<מיכל כהן: כפי שאמר השר, אין פה עבודה של איש אחד.

<מיכל כהן: זאת עבודת מטה ומחוזות שעבדו לאורך התהליך הזה כי בעצם שינינו את כל הפלטפורמות של מערכת החינוך במובן של התכנים ושל השיטות, ולכן זה כל כך מורכב ולוקח זמן.

<מיכל כהן: כפי שאמרתי, 30% בחומר העמקה והרחבה, והיעד החל משנת הלימודים הוא בתכנית – בכל בית ספר תתקיים למידה והערכה משמעותית.

<מיכל כהן: המינון יהיה בחירה של מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: האסטרטגית.

<מיכל כהן: בכל בית-ספר במדינת ישראל תתקיים הוראה, למידה והערכה משמעותית.

<מיכל כהן: המינון – איך יהיה, אלו מיומנויות להדגיש ואלו לא, באלו מקצועות ובאלו צוותים – יהיה בחירה של מוסדות החינוך.

<מיכל כהן: אבל בעצם המשימה היא שבכל מוסד במדינת ישראל מהגן ועד סוף י"ב אנחנו נראה יותר תהליכי העמקה, חקירה וחשיבה מסדר גבוה.

<מיכל כהן: בחטיבה העליונה עוד שינויים דרמטיים: בכיתות י' בפעם הראשונה לימודי מדעים יהיו חובה.

<מיכל כהן: הם גם יתוגברו, ואנחנו נאכוף את הלימודים.

<מיכל כהן: עוד בפעם הראשונה – לימודי השכלה כללית.

<מיכל כהן: זאת אומרת אם אמרנו שאנחנו רוצים הרחבה, רוצים העמקה, רוצים למידה לא רק למבחן אז הכנסנו לימודי השכלה כללית כחובה.

<מיכל כהן: לא שינינו את נקודות הצבירה לתעודת הבגרות.

<מיכל כהן: הדבר הגדול שאנחנו מאוד גאים עליו – הכנסנו אשכול חברתי כתנאי סף לקבלת תעודת בגרות.

<מיכל כהן: זאת אומרת כל תלמידי מדינת ישראל החל משנת הלימודים הבאה בכיתות י' שזה השלב שאנחנו מתחילים בו, יהיו חייבים בתכנית שלוש שנתית למעורבות חברתית וקהילתית.

<מיכל כהן: מעורבות, כפי שאמר השר – בכיתה י' הנושא יהיה "אני והקהילה" – 60 שעות מחויבות ו-30 שעות פרויקט קבוצתי; "אני והחברה הישראלית" – 30, 30; ו"אני ומדינת ישראל" – 30 שעות בכיתה י"ב.

<מיכל כהן: כל השינויים האלה דורשים שינויים גם במבנה הארגוני של מערכת החינוך.

<מיכל כהן: כפי שאמרתי, התאמת תכניות הלימודים, פיתוח מקצועי של צוותי הוראה.

<מיכל כהן: כבר יש לנו מודולות שבהן ישתלמו צוותי ההוראה – לא כולם ביום אחד, לא כולם במכה אחת, אבל לאורך התהליך.

<מיכל כהן: תשתיות סביבת למידה – הרחבנו את תכנית התקשוב ועברנו לתכנית שמתמקדת בתכנים ופחות בברזלים; ובנייה והטמעה של מנגנוני הערכה ובקרה – מה שמעסיק אותנו בימים אלה – איך נדע שהצלחנו?

<מיכל כהן: איך נדע שההעמקה וההרחבה לא יתמסמסו?

<מיכל כהן: איך נדע ש-70% לא יהפכו ל-100% החדש כי אנחנו רגילים להיבחן ולבחון.

<מיכל כהן: בימים אלה אנחנו בעצם עסוקים בפיתוח מנגנוני הערכה ובקרה.

<מיכל כהן: לסיכום, אנחנו מדברים במהויות על למידה שהייתה מכוונת יותר לבחינות חיצוניות, ללמידה שמאפשרת העמקה ופיתוח; אנחנו מדברים על ארגון הלמידה כך שהמבחנים קטעו את רצף הלמידה לאורך שלוש שנים כבר מאמצע כיתה י', ועכשיו אנחנו מדברים על קיץ י"א, קיץ י"ב; אנחנו מדברים על היקף חומר – כל תכניות הלימודים הותאמו למספר השבועות הנלמדים, ובעצם הכול חולק לבסיס והרחבה; הנושא של תנאי הקבלה לאוניברסיטה – גם איתם, כפי שהשר תמיד אומר, אנחנו מדברים על רצף אז אנחנו לא מסיימים את הרצף בתום 12 שנות לימוד, אנחנו עושים תהליך מכונן עם ההשכלה הגבוהה.

עמרם מצנע: איפה זה עומד עם ור"ה?

שי פירון: כרגע אנחנו נמצאים בתהליך.

שי פירון: היינו צריכים לקבל החלטה בתחילת יוני, אבל דחינו אותה כי אנחנו רוצים להגיע להישג נכון יותר וכולל יותר.

שי פירון: הפערים נובעים בעיקר מהחשש לטוהר הבחינות, ואנחנו צריכים להציג מתווה שיבטיח שטוהר הבחינות יהיה מהודק יותר, ואז אפשר יהיה ללכת לזה.

עמרם מצנע: המשמעות היא שהיישום הוא לקראת שנת הלימודים האקדמית הבאה.

שי פירון: בכל מקרה מדובר על תלמידי כיתה י' שמתחילים בשנה הבאה, כך שבכל מקרה יש לנו זמן.

<מיכל כהן: יש כבר הרבה הסכמות.

שי פירון: יש הרבה הסכמות גדולות מאוד.

שי פירון: המטרה היא להציג תכנית שתהדק את הפיקוח על הבחינות, וזה צודק בהחלט.

<מיכל כהן: הנושא של פיקוח על הבחינות, כפי שאמר השר, והוא אומר את זה תמיד להשכלה הגבוהה, הוא עניין חינוכי ערכי ממדרגה ראשונה, ולא רק המוטיבציה שלנו להוכיח שאנחנו אמינים.

<מיכל כהן: לכן אנחנו עושים פה עבודה שגם תשרת את מערכת החינוך בתפיסות שלה שלהשיג הישג צריך בדרך אמינה ונאותה.

<מיכל כהן: זה חלק מהחינוך כולו.

<מיכל כהן: לסיכום, אנחנו צמצמנו כ-40% מאירועי הבחינה החל משנת הלימודים הבאה.

<מיכל כהן: זה שינוי דרמטי לחוויית הלמידה של הילדים מכיתה י'.

<מיכל כהן: עשינו את אותו צמצום גם ביסודי.

<מיכל כהן: שלשום סיימנו לעבור על כל הכיתות, וראינו איפה עוד אנחנו מצמצמים היבחנויות חיצוניות.

<מיכל כהן: למדנו שגם ביסודי תורת ההיבחנות הפכה להיות כמעט שגרתית מדי שבוע ומדי יום, ולא חסנו גם על ילדי א'-ב'.

<מיכל כהן: לכן התחלנו מהמקום הזה.

<מיכל כהן: הדבר האחרון – תעודת הבגרות תכיל גם את הציונים של כיתות י' ולא יהיו יותר צדדים א', ב', לא יהיו יותר צדדים של פנימה, החוצה – הכול יהיה באותו צד, ואנחנו נותנים הרבה מקום של כבוד גם להערכה הפנימית הבית-ספרית.

<מיכל כהן: צריך לומר שאנחנו מחזקים את בתי הספר ברכזים של הערכה ומדידה שרמ"ה התחילה להוביל.

<מיכל כהן: אבל אנחנו נרחיב את זה כך שבטווח של 4-3 שנים בכל מוסד במדינת ישראל יהיה רכז הערכה ומדידה.

<מיכל כהן: כך שנבנה תשתיות ולמידה פנים בית-ספרית.

<מיכל כהן: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון, בבקשה.

רות קלדרון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רות קלדרון: אדוני השר וגברתי המנכ"לית, זה כשלעצמו היה לי שיעור ב"נוגד ציניות".

רות קלדרון: זה פשוט לא ייאמן להצליח להגיד ולהבין שדברים יכולים להיות אחרים, ואחר כך גם לעשות אותם אחרת.

רות קלדרון: אני מאוד מעריכה את זה ואסירת תודה שאנחנו כאן.

רות קלדרון: גם בכלל בוועדת החינוך אני מרגישה כך ורוצה להודות ליושב הראש.

רות קלדרון: אני מאמינה גדולה בתכנית שלכם.

רות קלדרון: אני רוצה להוסיף פן אחד מבחינת למידה משמעותית.

רות קלדרון: אני מרגישה שאתם עושים מהלך חזרה לבית-הספר הממלכתי הישראלי שהלך והתפזר.

רות קלדרון: באיסוף של החרדי-ממלכתי, ש"ס-ממלכתי אתם עושים דבר פנטסטי בעיני – לחזור להיות באחדות של כלל ישראל.

רות קלדרון: בתוך הממלכתי החילוני, הממלכתי הפשוט, מה שנקרא "סת"ם" בגמרא, אני מרגישה שצורת הלימוד של בית המדרש שכבר קצת קיימת, אבל יכולה עוד הרבה להיכנס – ואני מרגישה שהמהלך הזה מביא אותה – יכול גם לעזור לשיחה אחרת בוועדת חינוך על מספר התלמידים בכיתה.

רות קלדרון: כלומר אם הבנתי שם שיש לכם מחשבה להעביר את המורים להיות מנחים – ואז יכול להיות שיהיה גם מנחה צעיר יותר במרחב הלמידה, ולהעביר את משימת המורה מ"להשתלט על ילדים" – שכמו שכל אחד מאתנו שלימד בכיתה יודע שזה הדבר הקשה והלא נעים בהוראה – להעביר אותם להנחות ילדים שלומדים לבד בקבוצות אוטונומיות בחברותא מול טקסט ראשוני, זה חלק ממהפכה עצומה שאני מאוד מקווה שתקרה גם בעולם הממלכתי.

רות קלדרון: שנית, כשאנחנו מדברים על התחדשות יהודית – ואתם הכותל של התקווה שלי בעניין הזה – אני רוצה לחזור על דברי השר שאומר שחינוך זה לא רק לילדי בית-ספר, ולזכור שגם בעולם הממלכתי-חילוני יש תרבות יהודית מלידה ועד קבורה – אני מצטטת אותך – שצריכה משאבים ציבוריים.

שי פירון: אני מתחיל לחשוב היטב על המילים שאני אומר.

רות קלדרון: כן, אני מפנימה.

רות קלדרון: למידה משמעותית צריכה להתחיל בבית הספר ולהמשיך להשתלב עם הבית.

רות קלדרון: דבר אחרון שאני רוצה לומר – אנחנו נמצאים בימים אפלים ומזוהמים מבחינה של תרבות שיח.

רות קלדרון: גם בעיתון, גם בטלוויזיה, גם ברשתות החברתיות ואפילו בכנסת יש סכנה כזאת.

רות קלדרון: אני מאוד מעריכה איך שהדברים מתנהלים כאן גם בעיצומם של ימים מאוד קשים.

רות קלדרון: אני מרגישה שלתהליך שלכם יש סיכוי לנקות ולהפסיק את התנועה לצד אחד, ולהתחיל תנועה לצד השני על-ידי כולנו.

רות קלדרון: יישר כוחכם.

רות קלדרון: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אורה, בבקשה.

<אורה חכם: כולי נפעמת מהאנרגיות הגדולות שמראים השר והמנכ"לית במשרדם ומהעבודה היסודית מאוד של ועדת החינוך.

<אורה חכם: אני פשוט נהנית ממנה ונשכרת.

<אורה חכם: אבל אני רוצה לשאול שאלה אחת:

<אורה חכם: כשאנחנו עושים שינויים באופן המדידה לקראת תעודת בגרות איך אנחנו דואגים שהאוניברסיטאות לא ימשיכו להיות מגדל שן, ויציגו את המבחנים שלהם, כך אנחנו נראה שהכוונה הטובה שלנו יוצאת לא נשכרת על-ידי כך שמספר הרבה יותר קטן של תלמידי ישראל לא יתקבלו לאוניברסיטאות?

<אורה חכם: שנית אני מדברת תמיד מהמשקפיים של שוויון הזדמנויות בחינוך.

<אורה חכם: אני מאוד שמחה לשמוע שיש כוונה לתת סכומים ניכרים למה שנקרא תקצוב דיפרנציאלי.

<אורה חכם: אז כשנותנים תקצוב דיפרנציאלי אני מבינה שנותנים סכום יותר גדול למקום שבו צריך יותר.

<אורה חכם: אני ראיתי את כל השינויים שאתם מציעים, ואני קצת שואלת, איך אתם יכולים לעמוד בזה?

<אורה חכם: מה המנגנון שאתם נותנים הרבה יותר לכולם, אבל עוד יותר – פי שניים ממה שאחרים מקבלים – שיקבלו אלה שצריכים שוויון הזדמנויות.

<אורה חכם: את זה לא שמעתי, ואשמח מאוד לשמוע פירוט.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אצלי לא רשומים אנשים נוספים לדיבור.

עמרם מצנע: רויטל, בבקשה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להדגיש שלמידה משמעותית היא גם משהו שצריך להתבצע כשיש פניות רגשית.

<רויטל לן כהן: זה מחייב הסתכלות על הילד וזמן שהוא זמן חינוך נטו, לא אקדמי.

<רויטל לן כהן: אני זוכרת שכשאני הייתי ילדה הייתה "שעת חברה" – היום "שעת חברה" זה "מפתח הלב".

<רויטל לן כהן: לדעתי, כשמלמדים ערכים מתוך ספר הם נשארים שם.

<רויטל לן כהן: לכן אני מאוד מקווה שכחלק מהלמידה המשמעותית שאתם מדברים עליה יהיו יותר שעות שמאפשרות משהו אישי והדדי בין הצוות החינוכי לבין התלמידים שלא קשור למחברות, ספרים ועטים.

<רויטל לן כהן: לדעתי, למידה משמעותית גם לא יכולה להתקיים בקבוצות של 40 תלמידים.

<רויטל לן כהן: אף על פי שאנחנו דנים בזה, והנושא בוער, התחושה היא שהוא לא מקבל מספיק מענה.

<רויטל לן כהן: אני גם חושבת שלמידה משמעותית מחייבת שמורים בחינוך הרגיל ילמדו כיצד להכיל ילדים עם קשיים והתנהגויות מאתגרות.

<רויטל לן כהן: זה אומר שהם צריכים ללמוד כלים ודיסציפלינות שונות שחסרות להם היום.

<רויטל לן כהן: אנחנו שומעים ממחנכים וגם מצוותים של הוראה מקצועית שאין להם הכלים המתאימים כדי ללמד ילדים עם צרכים מיוחדים שהגיעו לפתחם.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שלמידה משמעותית היא לא רק ציונים, בחינות ומדידות גם אם הם מתקיימים פעם בשלוש שנים.

<רויטל לן כהן: לדעתי, למידה משמעותית יוצאת מתוך הנאה שמביאה אחר כך להנעה.

<רויטל לן כהן: לדוגמה, הילדים שלי לומדים בבית-הספר הדמוקרטי בכפר-סבא שהוא בית ספר ממלכתי לכל דבר ועניין, ואין להם בחינות עד כיתה י' וגם מעט מאוד שיעורי בית.

<רויטל לן כהן: אבל מבחינת הידע ומה שהם יוצאים ממנו מבית הספר אני יכולה לראות את הכמות, השפע והעומק.

<רויטל לן כהן: וכששואלים אותי, אבל איך את יודעת כמה הם לומדים – אז אני יודעת, אני מדברת איתם.

<רויטל לן כהן: לכן לא כל דבר צריך להיות תחת שוט המבחנים.

<רויטל לן כהן: הילדים שלנו איבדו את הרצון ללמוד, וזה מאוד עצוב; למידה משמעותית היא גם לילד שמרותק לבית שלו וזקוק לא רק לשעות אקדמיות, אלא גם לקשר ולחברה ובטח יותר מכמות של בין 16:00 ל-20:00 במקרה הטוב; למידה משמעותית יכולה להתבצע רק כשהילד מרגיש שיש סינרגיה בין מה שקורה אצלו בבית לבין מה שקורה בבית הספר, ולשם כך אני קוראת למערכת החינוך להפסיק לראות בנו ההורים אויב, ולהתחיל להתייחס אלינו כשותפים לתהליך החינוכי וגם כמי שמבינים בחינוך ולחדול מהאמירות שאנחנו לא אנשי מקצוע; למידה משמעותית יכולה להתבצע רק כשיש התאמה של דרכי הלמידה וההיבחנות כבר בכיתה א' ולא רק בעבור מי שנבחן בבגרות, כדי ליצור חוויה של למידה ולא תסכול מתמשך עד תהליך הבגרות.

<רויטל לן כהן: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון, בבקשה.

רות קלדרון: הערה קטנה: הבעיה של שילוב שאנחנו מתחלקים לקהילות, וילדים לא מכירים זה את זה – אולי ברעיון הנפלא שלכם של פעילות חברתית אפשר שזה יהיה פעילות חברתית חוצה בתי-ספר, שילדים דתיים וחילונים וגם ערבים ויהודים יעבדו יחד.

רות קלדרון: זאת הזדמנות עצומה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: רפי פוירשטיין, בבקשה.

<רפי פוירשטיין: אדוני היושב-ראש, השר, המנכ"לית, אני קודם כול רוצה לברך אתכם על המהפכה המדהימה שנקראת למידה משמעותית.

<רפי פוירשטיין: נדמה לי שכל הורה וכל תלמיד חש שהמערכת הולכת למקומות לא נכונים; הולכת למקומות שבהם הלמידה הופכת להיות פונקציונלית.

<רפי פוירשטיין: המושג "למידה לשמה" – הערך הזה הולך ונשחק.

<רפי פוירשטיין: לכן המהפכה הזאת מדהימה.

<רפי פוירשטיין: המהפכה הזאת פותחת מרחב ומרווח נשימה שלתוכו יכולים להיכנס הרבה מאוד דברים.

<רפי פוירשטיין: מיכל המנכ"לית, אני רוצה להדגיש נקודה אחת שמופיעה במצגת המדויקת והמצומצמת שנתנה לי להבין את כל המרחב, וזה הנושא שאני, למען הגילוי נאות, עוסק בו – למידה וחשיבה.

<רפי פוירשטיין: לתוך המהלך שפותח אפשרויות צריך להדגיש יעד נוסף – צמצום פערים במערכת החינוך.

<רפי פוירשטיין: הנושא של למידה וחשיבה, לטעמי, הוא קו הגבול שמבדיל בין בתי-הספר של הפריפריה שהיא כבר מזמן לא גיאוגרפית לבין בתי הספר שמצליחים.

<רפי פוירשטיין: צריך, ברשותכם, להבליט את הנקודה הזאת; להפוך אותה לאשכול ולא רק למשהו שהוא פריבילגיה של מנהל בית-הספר באוטונומיה הניהולית המבורכת שיש לו, אלא להפוך את זה ליעד.

<רפי פוירשטיין: זה התחום שאני עוסק בו, למען הגילוי הנאות, ואם הילד בפריפריה ילמד להשוות, לקרוא ולסכם ולעשות אנאליזה וסינתזה – אם הוא ילמד את כל האסטרטגיות הבסיסיות האלה הוא יפרוץ את תקרת הזכוכית הזאת שהיום לא מאפשרת לו להגיע לתעסוקה משמעותית, לא מאפשרת לו להגיע ללימודים משמעותיים.

<רפי פוירשטיין: כמי שבמשך שנים ניסה לדחוף את הנושא הזה – מעבר לשיטה הספציפית שלנו – תמיד שאלו אותי, לאן זה שייך בליבה?

<רפי פוירשטיין: זה שייך לקריאה?

<רפי פוירשטיין: זה שייך לחשבון?

<רפי פוירשטיין: זה שייך למדעים?

<רפי פוירשטיין: כי למידה וחשיבה נתפסו כמשהו שהוא אקס-טריטוריאלי.

<רפי פוירשטיין: הגיע הזמן לקחת את הנושא הזה שמופיע בהחלט במצגת שלכם, בתכנית שלכם, ולשים את זה ב"בולד", למרקר את זה, ולהפוך את זה לא רק להמלצה לבתי-הספר, אלא להפוך את זה לפחות בבתי-הספר המאותגרים, לנושא שמקבל את הכבוד הראוי לו.

<רפי פוירשטיין: הכבוד הזה נשחק עם השנים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: סיכומים?

שי פירון: אני אתייחס רק לשתי נקודות קצרות, ואם המנכ"לית תרצה להשלים היא תשלים.

שי פירון: בימים האלה אני מסיים סבב של פגישות עם כל נשיאי האוניברסיטאות משום שלדעתי הדיון הוא בכלל לא הפסיכומטרי ולא שאלת טוהר הבחינות.

שי פירון: הדיון הוא האם מערכת החינוך היא רק חברת כוח האדם של ההשכלה הגבוהה או בעצם יש פה רצף פדגוגי עמוק שיודע לייצר לראשונה שיתוף פעולה אסטרטגי בין מערכת החינוך לבין מערכת ההשכלה הגבוהה?

רות קלדרון: אבל יש חינוך גם באוניברסיטה.

שי פירון: לשני הצדדים.

שי פירון: השיח שאנחנו מעלים עכשיו הוא שיח חדש לראשי האוניברסיטאות.

שי פירון: אני מעריך שזאת אחת הסיבות שאני עדיין לא יוצא עם הסוגיה של המבחן הפסיכומטרי, כי לא נכון להציג רק אותה; אלא צריך להראות משהו שמשנה את כל המערכת של היחסים בין עולם ההשכלה הגבוהה לבין מערכת החינוך כרצף פדגוגי שלם.

שי פירון: אני רק אתן דוגמה לכך שאנחנו עומדים לעשות את זה.

שי פירון: זה גם לא שאנחנו לא לא הולכים לעשות את זה, אני רק נותן דוגמה.

שי פירון: השבוע פגשנו את אחד מאנשי החינוך הבולטים בישראל, ואחת הדוגמות שהוא נתן לנו הוא שבעולם ההשכלה הגבוהה חלק מהבחינות הן עם חומר פתוח.

שי פירון: בחינה עם חומר פתוח משנה המון שאלות של טוהר בחינות, מעבירה לחשיבה – מייצרת המון דברים שהם בכלל מודלים אחרים.

שי פירון: כשנוצר חיבור אמיתי בין עולם ההשכלה הגבוהה לבין עולם התיכון אפשר לא לדבר על ביטול הבחינות, אלא על אופי אחר של בחינות – על תפיסה אחרת של מטרה ועוד כהנה וכהנה.

שי פירון: לכן אנחנו עסוקים במיסוד הקשר.

שי פירון: כשנשיאי האוניברסיטאות הגיעו בפעם הראשונה ללשכתי הם היו בהלם שהדיון הוא לא על תקציב, אלא על חשיבה משותפת איך מייצרים פה רצף.

שי פירון: חברים, כל שינויי השיח האלה לוקחים זמן, אבל זה יקרה.

שי פירון: בעניין גודל כיתה – ישבתי בישיבה שחלק מהנוכחים כאן ישבו בה ואמרתי שעד ינואר אציג תכנית, ואז באים ואומרים שאנחנו לא עושים בזה כלום וגם אין שיתופי פעולה.

שי פירון: אז אני קצת מתקשה אפרופו הציניות.

שי פירון: אמרתי כבר פעם אחת: עד ינואר אציג תכנית בסוגיה של גודל כיתה.

שי פירון: היה משהו לא ברור בהתבטאות הזאת?

שי פירון: האם זה לא נחשב להתייחס ברצינות כשנוקבים תאריך, אומרים זמן, אומרים יום, נועצים בנעץ יום בשנה?

שי פירון: אלא מה, צריך לבחון את שאלת יחס מורה-תלמיד בלמידה משמעותית.

שי פירון: זה צריך להתכתב עם התכנית החדשה.

שי פירון: אני רוצה לומר מילה אחרונה שנוגעת להורים ולארגוני מורים – שם עשינו מהלך הדדי מפעים.

שי פירון: היא נוגעת לשלטון המקומי וכו'.

שי פירון: אני לא מכיר שיתוף פעולה כשהסאונד הוא סאונד מלחמה.

שי פירון: אני מוסיקאי במקצוע האישי שלי, ולפי המוסיקה אני נפתח וננעל.

שי פירון: יש גורמים שנעלו אותי.

שי פירון: דרך-אגב, לא בגלל שהם אומרים דברים לא נכונים, אלא בגלל איך שהם אומרים.

שי פירון: אני לא יודע להתכתב כשתופי הטם-טם עושים רעש של אנרגיות לא חיוביות; אני לא יודע לדבר על חברת מופת כשמדברים אלי באופן לא מופתי; אני לא יודע לדבר על מוסר כשמדברים אלי באופן לא ראוי.

שי פירון: אני נציג ציבור, אני נבחר ציבור, ואני בעיקר שליח של ילדי ישראל כמו כל מי שרוצה, לא פחות.

שי פירון: אני אוהב את הילדים האלה לא פחות, ואני אוהב הורים לא פחות, ואני רוצה גם לגלות סוד – אני אפילו הורה.

שי פירון: אני גם מורה, ולכן אני אוהב ארגוני מורים; אני גם מנהל אז אני אוהב נציגי מנהלים; ואני גר ביישוב אז אני אוהב שלטון מקומי.

שי פירון: יש ערך יותר גדול ל"איך" לפעמים מה"מה".

שי פירון: ואם לא נלמד לייצר פה קואליציה שמייצרת הרמוניה, ואם הקולות הצורמים – גם כשאומרים דברים נכונים – יהיו חזקים יהיה קשה מאוד להניע את המערכת.

שי פירון: מה שאחר בשיח עם השלטון המקומי, מה שאחר בשיח עם ארגוני המורים זה הסאונד.

שי פירון: זה לא אומר שמסכימים על הכול, זה לא אומר שלא מתווכחים, זה לא אומר שלא מנהלים דיאלוגים, זה לא אומר שאין דברים שלא נפתור אותם – לא הכול פתיר.

שי פירון: בסוגית תשלומי הורים – אני נבוך.

שי פירון: אבל זה בתור, זה יבוא, זה היקרה.

שי פירון: אמרתי, תלוי כמה.

שי פירון: לפחות יושב-ראש הוועדה יכול להעיד על לא מעט פגישות שהיו במהלך השנה.

שי פירון: כולכם יודעים שאני סבור שיש מתווה אחר לחלוטין.

שי פירון: אמרתי אותו בשנה שעברה – ביטוח לאומי וכו'.

שי פירון: האוצר כרגע מתנגד לזה.

שי פירון: לא הכול תלוי בנו – כולם גם את זה יודעים.

שי פירון: אבל אם נשלב ידיים ברוח הימים האלה, נמוסס את הציניות, נשנה את השפה – לא צריכים להסכים – בכלל, אפרופו הערתה של רויטל על החינוך הדמוקרטי, אני מאוד תומך בכך.

שי פירון: אני לא מכיר עוד שר שעשה כל כך הרבה כדי לצרף את החינוך הדמוקרטי לחינוך הציבורי - -

<רויטל לן כהן: אמת.

שי פירון: - - אבל אני רוצה לתת לכל אוכלוסייה לקבוע את הדרך.

שי פירון: אם מישהו חושב שמבחנים זה נכון – בבקשה; ואם מישהו חושב שבלי מבחנים זה נכון – בבקשה; ואם מישהו חושב שצריך מבחנים כאלה – בבקשה.

שי פירון: דברו חינוך.

שי פירון: תעשו דיאלוג של חינוך – אלף פרחים יפרחו.

שי פירון: אין אמת אחת.

שי פירון: תייצרו כבוד לכל גישה, תייצרו הקשבה לכל גישה, תייצרו מקסום של מכלול התפיסות.

שי פירון: אין אפוטרופסות בחינוך.

שי פירון: כל דבר מתאים לילד אחר, לסוג אחר של משפחות, לאזור אחר בארץ.

שי פירון: מדברים היום בעולם של מלחמות, אז אני בעד להיות אדריכל במלחמת השחרור.

שי פירון: לשחרר, לאפשר, לתת למנהל לעשות מה שהוא רוצה, לתת למורה לעשות מה שהוא רוצה.

שי פירון: נכון, זה צריך להיות בתהליכים.

שי פירון: בהתחלה 70%, 30%, כי זה תהליך, זה פעימות, כי זה ייצור בלבול אם זה יהיה יותר מדי מהר, כי לא כל המורים יודעים איך.

שי פירון: לשחרר.

שי פירון: אמון במערכת, אמון במורים, אמון בהורים, אמון בתלמידים – זה ייקח זמן אבל הדברים האלה יקרו בסוף.

שי פירון: עשר שנים – לא פחות.

עמרם מצנע: אני רוצה להודות לשר החינוך, למנכ"לית, לצוות של משרד החינוך שנמצא כאן.

עמרם מצנע: לצערי, כשגם בכנסת עוסקים בדיונים תוכניים, ערכיים, מהותיים אז ההשתתפות פחותה - -

רות קלדרון: לא מחלקים היום כסף.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: זה חלק מהריאליטי שאנחנו חיים בו.

עמרם מצנע: אני מברך, ואני מוכרח לומר שאני גם מזדהה וגם מזוהה עם הכיוונים שמוביל היום משרד החינוך.

עמרם מצנע: אתם יודעים שיש שיתוף פעולה טוב בינינו לבין משרד החינוך.

עמרם מצנע: גם אנחנו בוועדה חושבים – ואני באופן אישי פעלתי כך כל ימי – לשפה מחברת, לשפה משלבת, לשפה של סבלנות, ליכולת לשים יעדים ומטרות לאו דווקא עכשיו ומיד, אלא בראייה ארוכת טווח.

עמרם מצנע: מערכת החינוך, כפי שהיא נקראת, היא מערכת ענקית, והמבחן הוא מה רוצים, לאן רוצים להגיע, איך זה בסופו של דבר משפיע עד רמת כיתת הלימוד, ואיך באמת מחברים את כל הקצוות ואת כל התחומים שהם רבים.

עמרם מצנע: בוועדה אנחנו עוסקים ברבים מהתחומים האלה, ואין לי ספק שאפשר יהיה להתקדם בהם.

עמרם מצנע: אחד הדברים שדיברתי עליו עם שר החינוך עוד עם כניסתנו לתפקיד היה שמשרד החינוך הוא אחד המשרדים שנשען הכי פחות על חקיקה.

עמרם מצנע: כתוצאה מכך, כמובן, שרי חינוך לדורותיהם יכולים לבוא ולחשוב שהם יכולים לשנות ולהשפיע ולחדש בהרבה מאוד דברים, ודברים טובים או דברים פחות טובים נעלמים כאשר שר החינוך בא והולך.

עמרם מצנע: לכן למסד את הדברים, לעגן אותם בחקיקה ראשית זה דבר מבורך ונכון.

עמרם מצנע: אנחנו בוועדה בחלקנו הצנוע נעשה הכול כדי לקדם וכדי ליצור את אותה תשתית שתיתן את מרחב הפעולה לאורך שנים כדי לעשות את השינויים המתבקשים.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון קצת נגעה בנושא שעלה פה פחות – החברה שלנו היא חברה שיש בה מחלות קשות.

עמרם מצנע: אני לא רוצה להגיד "כרוניות" כי כרוני זה דבר שכנראה אי אפשר לטפל בו, אלא אולי לחיות אתו.

עמרם מצנע: מחלות קשות שבאות לידי ביטוי בחודשים האחרונים בחריפות ובעוצמות מטרידות במיוחד.

עמרם מצנע: זה בתחום הסבלנות והסובלנות, הנכונות להקשיב ולשמוע גם דעות אחרות; גילויי גזענות ואלימות.

עמרם מצנע: אין ספק שהפלטפורמה של מערכת החינוך זה אולי החלק הדומיננטי שיכול להתמודד עם התופעות האלה.

עמרם מצנע: בוועדה שלנו מהיום הראשון לכינונה אנחנו עוסקים בזה.

עמרם מצנע: יש המון מה לעשות בזה.

עמרם מצנע: בצד גילויי ה"ביחד", השותפות, הגיבוי והעמדה המשותפת אני לא צריך לומר שיש גם גילויים אחרים, ואין ספק שצריך לטפל בהם.

עמרם מצנע: הדבר השני המשמעותי הוא צמצום הפערים בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: חברים, דנו בזה בשבוע שעבר, וזה נושא שצריך ללוות אותנו.

עמרם מצנע: אי אפשר להסכים שיהיו כאלה פערים בחברה שלנו, שתהיה כזאת מציאות שבה אין באמת הזדמנות שווה לכל ילד וילדה כדי להגיע למקום הכי גבוה שכל אחד יכול להגיע עם כישרונותיו, עם יכולותיו ועם כישוריו.

עמרם מצנע: זה אחד האתגרים החשובים ביותר.

עמרם מצנע: אנחנו במדינת ישראל עדיין מערכת מפוצלת, מבוזרת.

עמרם מצנע: גם כאן נעשו לא מעט דברים, אבל כמובן הדרך עוד ארוכה ורבה.

עמרם מצנע: אדוני שר החינוך, הנושא של תקצוב דיפרנציאלי, שאני יודע שאתם עוסקים בזה ועובדים על זה, מחייב לפעמים התחככות עם גורמים שאינם מוכנים לשאת חלק בעומס הזה, במטלה הזאת.

עמרם מצנע: בזה אנחנו חייבים לטפל.

עמרם מצנע: זה גם נושא חברתי ממדרגה ראשונה.

עמרם מצנע: לא יכולה להיות סולידריות בחברה כאשר יש בה קבוצות שמרגישות מוזנחות.

עמרם מצנע: וזה גם עניין כלכלי – כאשר סוגרים פערים, ולכל ילד וילדה יש הזדמנות שווה להגיע לשיא יכולתו גם בתעסוקה וגם ביכולת השתלבות במערכת החברתית אז גם כל החברה עצמה נהנית מזה.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך להיפגש ולדבר בנושאים השונים שעומדים על סדר היום ולהתקדם קדימה.

עמרם מצנע: תודה רבה.