ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 279, 2014-07-16 09:30

חיים כץ: בוקר טוב, אנחנו עושים את זה באופן רשמי.

חיים כץ: י״ח בתמוז, ה-16 ביולי 2014, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה הרווחה והבריאות.

חיים כץ: וזה מסע פרידה של משה בר סימן טוב, המכונה ברסי, שבניגוד לאלה מאיפה שהוא בא, יש לו את זה, והוא מענטש, הוא בן-אדם.

חיים כץ: המעלה הכי גדולה, אין הרבה כאלה, ואתה בן-אדם, ובסביבה שלך אין הרבה כאלה.

יעקב ליצמן: אפשר להצביע על זה?

חיים כץ: ודיברנו על "כיפת ברזל", אז תסתכל.

חיים כץ: גם אתה, יש לך קטעים שלא חשבת מעבר לאופק, חשבת על הרגע, כמה אני חוסך.

חיים כץ: והגדולה זה לראות, וואלה, אני כבר לא מבקש שני צעדים קדימה, אבל צעד אחד קדימה.

חיים כץ: תחשוב, תעצום עיניים, תגיד: וואלה, הייתי יכול להיות חלק ממערכת, שבימים האלה מדינת ישראל הייתה באנדרלמוסיה, בפגיעות, בפניקה, בבכי.

חיים כץ: ובגלל שאנחנו ילדי האוצר – זה מסיבת פרידה, כן?

חיים כץ: – אין לנו חזון, וגמרנו בית-ספר לכלכלה מצטיינים, ואנחנו חושבים שאנחנו יכולים לנהל הכול, ואנחנו לא יכולים לנהל קיוסק.

חיים כץ: קח את זה אתך תמיד.

<משה בר סימן טוב: זה משפט שאתה שומע אותו 85 פעם במושב, ואתה בסוף לוקח אותו אתך.

חיים כץ: טוב, אני מדבר ליורש עכשיו.

חיים כץ: אתה יודע, אני נותן פה סטירה, שהיורש ישמע.

חיים כץ: אבל, אתה יודע, דווקא בימים האלה שאתה רואה כמה אסור לחשוב קצר, כמה צריך להסתכל מעבר לחוטם, וואלה, להוריד את האגו ולהגיד: אולי גם אחרים יודעים פה.

חיים כץ: בכל אופן, היה לי בוועדה כיף לעבוד אתך.

חיים כץ: לא שתמיד הסכמנו, אבל היית בן-אדם הגון, הוגן ושמרת על מילתך, ואיך אמרתי לך, היית בן-אדם.

חיים כץ: יש הרבה אנשים, אין הרבה בני-אדם, אתה ניחנת במעלה גדולה של להיות בן-אדם.

חיים כץ: צר לי, אבל זה היה ברור לי שאתה מגיע לאוצר למילואים.

חיים כץ: כל אחד מגיע לתת עשר, שבע, שמונה שנים.

חיים כץ: בדרך כלל כמה שהם יותר רעים אז הם מתפרסמים יותר, אז הם עולים יותר למעלה, כמה שהם יותר נחבאים אל הכלים אז הם באים לאוצר ל-40 שנה, שמה אף אחד לא מחכה להם.

חיים כץ: אבל אתה היית בסדר, שילבת את שני הדברים: גם להיות רע וגם להיות בן-אדם.

<משה בר סימן טוב: בן-אדם רע.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: היית בן-אדם.

חיים כץ: לי היה כיף לעבוד אתך, ואם לנו לא היה כיף לעבוד אתך, לא הייתי נמצא פה עכשיו.

חיים כץ: זה שאני נמצא פה עכשיו ועושים לך אירוע, זאת אומרת שאתה בן-אדם ראוי.

חיים כץ: אז בשמי אודה לך על כל מה שנתת למערכת הבריאות ועל כל מה שנתת בתפקידך באוצר לחיזוקה של מערכת הבריאות, לתמיכה.

חיים כץ: גם אם לא תמיד הסכמנו, ממני – וילמה, אם תרצה להגיד – תודה רבה על מה שנתת.

חיים כץ: אני לא יודע אם אני מקצין, אבל אשרי המקום שיש לו אנשים כמוך.

חיים כץ: תודה רבה על מה שעשית.

חיים כץ: עדי.

עדי קול: פשוט ביקשתי לפתוח כי אני צריכה ללכת.

חיים כץ: היא מהחשובים – באים, מדברים, הולכים.

עדי קול: אוי, תפסיק.

חיים כץ: כן, וזה רק בתחילת דרכה, זה אחרי שנה.

חיים כץ: חכה שהיא תהיה חמש שנים.

משה גפני: אנחנו, גם הרב ליצמן וגם אני, בדיון בוועדת הכספים על הירושה שהוא השאיר לנו שם.

משה גפני: לך תראה מה שקורה שם.

עדי קול: אסביר לכם: אני מארחת ילדים מקיבוץ נירים שחוגגים בר-מצווה.

עדי קול: בוטלה להם הבר-מצווה היום בקיבוץ, והבאתי אותם לכנסת, ולכן אני צריכה ללכת לפגוש אותם.

חיים כץ: היית מביאה אותם לפה.

עדי קול: הם באים ב-10:00, אני אשמח.

עדי קול: הם בטוח ירצו להיפרד.

עדי קול: אז נכון, אני חדשה, כמו שהוא אמר, אבל יצא לי לפגוש אותך ממש בימים הראשונים ובאמת לראות את התכונות המיוחדות שלך.

עדי קול: וכולם חוזרים ואומרים על רקע – לא על רקע שום דבר, לא על רקע אנשים אחרים באוצר, פשוט את הלב הגדול והחם, והפתיחות והנכונות לקבל גם דברים שהם לא נראים לטווח הקצר כהכי נכונים.

חיים כץ: לא לקבל, לשמוע.

עדי קול: גם לקבל.

עדי קול: לשמוע וגם לקבל.

עדי קול: ולקח לי מהר מאוד להבין שזה נדיר וזה מיוחד, ואני מאוד מקווה שתצליח לשמור את זה אתך גם במקום החדש והרחוק שאתה נוסע אליו.

עדי קול: ובעיקר רציתי להגיד תודה – תודה על ההזדמנות ועל השיעור בכמה תחומים משמעותיים שלמדתי ממך.

עדי קול: אז תודה רבה.

חיים כץ: רבנו ליצמן, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: קודם כול, סגן שר, עם משכורת - - -

חיים כץ: עזוב אותך, סגן שר זה ב"אוונטה".

<משה בר סימן טוב: הרכב היה אבל של שר.

חיים כץ: סגן שר זה היה ב"אוונטה".

חיים כץ: לנו אתה מספר מה היית?

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, משה ואני העברנו ארבע שנים תמימות, כסגן שר, כשר, כמו שאתה אומר, מה זה משנה.

יעקב ליצמן: וזה די נדיר, קודם כול שתפקיד בריאות יהיה ארבע שנים.

יעקב ליצמן: ויש דברים שאנשים לא יודעים כל כך, על אף שאני אומר את זה בכל מקום, למשל בטיפולי שיניים, שזה נדיר מאוד, קרי משה בעיקר, רק משה, כשאמרתי לו שאני הולך על זה, הוא אמר:

יעקב ליצמן: אם אתה הולך על זה, אתה הולך לעשות היסטוריה.

יעקב ליצמן: כך הוא אמר לי, במילים האלו אז בזמנו.

חיים כץ: ואתה הקשבת לו.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: ותתפלא לשמוע כמה דברים הקשבתי לו, על אף שלא כל הדברים שהוא אמר לי אהבתי.

יעקב ליצמן: אבל הוא יידע גם לקבל דברים שהוא חשב אחרת, שלא כל החכמה באוצר.

יעקב ליצמן: הוא ידע גם את זה.

יעקב ליצמן: גם כשיש כל מיני דברים חדשים - - -

חיים כץ: כשר, כהנחתה או - - -

יעקב ליצמן: אתן לכם דוגמה שמעולם לא חשבתם, אף אחד, שזה יהיה.

יעקב ליצמן: למשל האחיות בדרום.

יעקב ליצמן: עמדת האוצר הייתה קיצונית נגד, שיבואו למשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: הצעתי פשרה אז עם הדרום, שהיה מוזנח ואני לא רוצה להגיד באיזה מצב, רוני יאשר את זה, כל מילה שאמרתי.

יעקב ליצמן: הוא ידע איך להגיד בוא נראה.

יעקב ליצמן: והצלחנו.

יעקב ליצמן: יש כל מיני דברים שהוא הסכים, ויש כל מיני דברים שהיה לנו ויכוח – שר"פ, תיירות מרפא, סיעוד, יש לנו הרבה דברים.

יעקב ליצמן: אז אני רוצה להגיד לך שקודמיך לא זכו לקבלת פנים כזאת, מי שהיה בתפקיד, רק אתה זוכה לזה.

יעקב ליצמן: סימן בדיוק מה שחיים אמר.

חיים כץ: הוועדה הזאת, אתה יודע, אין הנחתום מעיד על עיסתו.

חיים כץ: אבל אני מסתובב קצת בכנסת, ואני לא רוצה שהעסק מתנהל כמו שהוא מתנהל פה.

חיים כץ: ופה גם אולי מרביצים, אבל גם יודעים להכיר אחר כך תודה.

חיים כץ: יודעים להגיד: מודה אני.

יעקב ליצמן: אז אני אומר למשה שני דברים.

יעקב ליצמן: אל"ף, תודה רבה על ההצלחה שלי בוועדה, כי חלק גדול זה הצלחתך, אני חייב להגיד את האמת, זה לא רק אני.

יעקב ליצמן: בי"ת, אתה נוסע לתפקיד ארבע שנים שמה, לך תדע, לא יודע מה שיהיה שם.

יעקב ליצמן: אבל זה גלות מיני כזה, ארבע שנים.

יעקב ליצמן: אנחנו יודעים שחזרה כאן נצטרך להגיע אליך עוד פעם בתפקיד אולי קצת אחר, בלי מילים, יש תפקידים אחרים שמה.

יעקב ליצמן: אז אני מבקש, אל"ף אל תשכח את החברים.

חיים כץ: את החדר שאתה צריך לתת לי כשאני בא לארצות-הברית, תן לו, אני לא צריך.

חיים כץ: אני מסודר.

שולי מועלם-רפאלי: אני הולך לשגריר.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

חיים כץ: אני מסודר, עזבו, אני מסודר.

יעקב ליצמן: תתפלא לשמוע, הייתי פעם אזרח ארצות-הברית.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: אני לא מתפלא, אני יודע.

יעקב ליצמן: מעולם לא ביקרתי בוושינגטון.

עדי קול: באמת?

יעקב ליצמן: אה, לא, עכשיו ביקרתי, כשהייתי בתפקיד יושב-ראש ועדת הכספים, אז המדינה שלחה אותי כנציג המדינה, כשלא היינו חברים, רק משקיפים ב-OECD.

יעקב ליצמן: אז פעם ראשונה ביקרתי.

יעקב ליצמן: אצל משה לא אגיד שלא אבקר.

יעקב ליצמן: לכן אני מאחל לך הרבה הצלחה.

חיים כץ: מה שאני עם אייל אפשטיין, אני רואה אתה אתו.

חיים כץ: הסודות – זה נפתח.

<משה בר סימן טוב: הכול יוצא.

חיים כץ: הכול יוצא.

יעקב ליצמן: אם הייתי מגלה את הכול - - -

חיים כץ: אל תגלה את הכול, ובשביל שלא ייפלטו מילים, רבנו מרגי.

יעקב ליצמן: גמרתי.

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: עם משה המפגש הוא קודם היותי שר, בכנסת תקופה, ואתה רואה שמה שרואים מכאן לא רואים משם.

יעקב מרגי: כשאתה רואה אותם בכנסת עם העמדות הנחרצות, ואתה באמת רוצה, אתה אומר: נערי האוצר האלה אטומים, איפה מוצאים אותם.

יעקב מרגי: אבל כשאתה נפגש איתם כשר, ואני חושב שחלק גדול ממה שליצמן, מעבר לתכונות האישיות, הביע כשר, אתה רואה שבאמת יושבים אנשים שמוכנים להקשיב.

חיים כץ: אבל אני רואה את אייל אפשטיין, אותו, את דב בארי שהיה פה עם הביטוח הלאומי.

חיים כץ: דב בארי היה מענטש.

יעקב מרגי: ואני, קל לי לומר את זה.

יעקב ליצמן: לכן כולם לא נשארו שמה.

יעקב מרגי: לא זכיתי שהוא יהיה הרפרנט שלנו, אבל אתה ראית שלקחת משרד שהוא לא פופולרי.

חיים כץ: דב הלך.

חיים כץ: קיבל הצעה טובה.

עדי קול: לאן הוא הלך?

חיים כץ: לג'וינט.

יעקב מרגי: קיבלתי משרד לא פופולרי, הייתי צריך לעשות בו רה-ארגון.

חיים כץ: תגיד לי, אגודה לא אוהבים את ש"ס, נכון?

יעקב מרגי: לא, אנחנו בידידות טובה איתם.

חיים כץ: אז למה הוא מפריע לך כל הזמן?

יעקב מרגי: זה ליצמן, אי-אפשר לכעוס עליו.

יעקב מרגי: הוא מנצל את זה שאי-אפשר לכעוס עליו.

חיים כץ: לא, חשבתי שאגודה וש"ס - - -

יעקב ליצמן: לא אפריע את החגיגה כרגע.

יעקב מרגי: אני באמת רוצה לומר, להביא את זה, אתה מוצא אנשים, ובמקרה שלי, הייתי השר לשירותי הדת, קיבלתי משרד בהקמה אפשר לומר, עם תוכניות הבראה ורה-ארגון, ועם הכאב ראש הגדול שיש להם להתעסק עם משרד הדתות.

יעקב מרגי: ואתה רואה שיורדים לרזולוציות קטנות ובוחנים, והולכים אתך.

יעקב מרגי: וכשיש להם אמון, אתה מרגיש את זה.

יעקב מרגי: וראיתי את ההופעות שלו בממשלה ברפורמות ובתוכניות.

יעקב מרגי: ואתה רואה את הנחישות, את העמדה, את המקצועיות.

יעקב מרגי: וזו הסיבה שאני פה היום, מגע אישי, שראיתי וחשתי.

יעקב מרגי: ואין ספק, מה שרואים מכאן לא רואים משם, זה נכון בהרבה תחומים.

יעקב מרגי: כמובן אני מאחל לך הצלחה רבה.

יעקב מרגי: ואני אומר לך: אם ליצמן חבר, אז אני יודע שזה אמיתי.

יעקב מרגי: כשהוא לא חבר הוא לא חבר.

יעקב מרגי: וכשהוא חבר הוא חבר.

יעקב מרגי: יישר כוח ובהצלחה בהמשך הדרך.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך על הישיבה הזאת שאתה עושה, בגלל שבאמת ראוי לעשות אותה, כפי שנאמר קודם.

חיים כץ: אתה מתכוון להגיד מי לא עושה.

חיים כץ: תקשיב, מי שיודע לקבל צריך לדעת לתת.

יעקב מרגי: לא, יש כאלה שמקבלים ולא יודעים לתת.

משה גפני: יש מי שמקבל ולא נותן.

חיים כץ: ומי שיודע לתת צריך לדעת לקבל.

חיים כץ: לא יעזור, זה החוק השלישי של ניוטון.

יעקב ליצמן: מה זה ניוטון?

חיים כץ: על כל פעולה יש תגובה ששווה לה בעוצמתה.

חיים כץ: מי שיודע לתת צריך לדעת לקבל, מי שיודע לקבל צריך לדעת לתת.

יעקב ליצמן: זה ניוטון?

חיים כץ: כן, החוק השלישי של ניוטון.

יעקב ליצמן: זה הכרת הטוב, איזה ניוטון.

יעקב ליצמן: אתה אומר את זה דבר ראשון בבוקר: מודה אני לפניך.

משה גפני: במסגרת התפקידים שלנו כאנשי ציבור, במיוחד אם אתה נושא בתפקיד מיוחד, אתה חייב להיפגש עם אנשים ולשבת עם אנשים, גם בממשלה וגם בכלל.

משה גפני: יש מקומות שאתה הולך אליהם בגלל שאין לך ברירה, אתה צריך ללכת.

משה גפני: אתה צריך לשבת, אתה לא יכול להתעלם מהם.

משה גפני: יש מקומות שבהם אתה הולך בכיף.

משה גפני: אתה הולך, אתה יודע שיהיה לך ויכוח קשה והכול, אבל אתה יושב ומנהל ויכוח בין חברים, גם אם אתה לא מקבל את מה שאתה רוצה וגם אם אתה לא נותן את מה שאתה רוצה, אבל זאת המערכת.

משה גפני: עם ברסי או עם משה בר סימן טוב, היה כיף ללכת לנהל אתו משא ומתן או לשבת אתו, אפילו להפסיד.

משה גפני: אבל ידעת את הדברים האלה.

משה גפני: אני בתפקיד שלי כיושב-ראש ועדת הכספים חייב לו הרבה טובה והרבה תודה.

משה גפני: באמת אני חייב לו הרבה, אבל הוא חייב לי עוד יותר.

חיים כץ: כמה זה עולה לנו?

חיים כץ: בוא תסביר לי כמה זה עולה לנו.

חיים כץ: אני חייב לו, הוא חייב לי – כמה זה עולה לנו?

משה גפני: חיים, כמה הם קיבלו?

משה גפני: לא חשוב, אבל זה באמת, אני מדבר באופן החברי ביותר.

משה גפני: גם כשכעסתי עליו וגם כשהוא כעס עלי, הכול היה בחברות, והעבודה הייתה מעולה כאשר הוא נמצא בעניין.

משה גפני: יש בעיה היום במשרד האוצר, שלא נוגעת דווקא אליו, שאנשים טובים עוזבים שם.

משה גפני: זה בסדר, זה תהליך, אני במקומם גם הייתי עוזב.

משה גפני: אבל נניח, זה לא לנושא של עכשיו.

משה גפני: זה ברור.

חיים כץ: אנחנו נדון על זה אחר כך, אני ואתה.

משה גפני: כן כן.

משה גפני: יש דברים שאתה יודע, מגיעים לוועדת הכספים, מגיעים למליאת הכנסת נגד דעתם של אנשי המקצוע במשרד האוצר, אבל זה מגיע.

משה גפני: ועכשיו אנחנו גם שמה בישיבה כזאת.

משה גפני: אבל אני מדבר על הנושא הזה, ובנושא הזה אני מרגיש באמת חברות עם משה, ואני מקווה שגם הוא מרגיש חברות אתי, ולא היינו לבד בעניין הזה.

משה גפני: המעלה שלו הייתה לטוב ולרע.

משה גפני: ישבנו בדין בוועדת הכספים שישב שמה סגן השר, השר ליצמן, על הנושא של בית-החולים "ביקור חולים".

משה גפני: היו שמה עובדים ועובדות, בכו.

משה גפני: באמת.

משה גפני: אבל למשה הייתה עמדה שהוא התמיד בה, ולא זז לו שריר בפנים, אני פשוט קינאתי בו.

משה גפני: זאת העמדה המקצועית, הוא עמד איתה, כשסביב יהום הסער.

משה גפני: ליצמן היה נגדו, אני הייתי נגדו, העובדים היו נגדו.

משה גפני: הוא החליט שזה מה שצריך לעשות.

חיים כץ: זה הביא לו את הנסיעה לוושינגטון.

משה גפני: לא לא.

חיים כץ: עמידה - - -

משה גפני: לא לא, ממש לא.

משה גפני: לא זו הייתה ליבת ההצלחה.

משה גפני: לא.

משה גפני: ליבת ההצלחה שלו הייתה שהוא ידע לנהל את הנושאים הכי רגישים בממשלה, שזה גם הבריאות שפה וגם הנושא התקציבי של החינוך, גם דברים רבים.

משה גפני: אני מרגיש שהייתה עבודה כפי שבאמת הרשות המבצעת מול הרשות המחוקקת או המפקחת עובדים באופן כזה שזה לא גולש לבעיות אחרות.

משה גפני: שבמקרים רבים זה גולש, במקרה שלו לא גלש.

משה גפני: וזה היה גם עם ניצולי שואה, עד היום לא אשכח איך שיצאתי ממנו מאוכזב, והוא אמר לי: אני נותן לך רק 42,000,000 שקל לניצולי שואה, ובסוף זה היה הישג גדול שממנו יצאו מעלות גדולות, ואחרי זה כבר יכלו להרחיב את זה לדברים אחרים.

משה גפני: ואני מודה לו על כך.

משה גפני: כשדיברתם חשבתי שיש על זה בפרשת השבוע.

משה גפני: פנחס בן אלעזר בן אהרון הכהן היה אחד שנלחם מלחמת עולם, לא זז לו שריר בפנים כשהוא הלך לנקום את נקמת ה' מאת המדיינים.

משה גפני: אבל מה השכר שהוא קיבל?

משה גפני: הנני נותן לו את בריתי שלום.

משה גפני: זאת אומרת, מה שבסופו של דבר הוא היה יכול להיות איש מלחמות והכול הוא ניהל כמו שצריך, אבל בסופו של דבר – שלום, חיים יחד, באורח חיים ובפנים מאירות שכל אחד יתגעגע אליו כשהוא ייסע לוושינגטון.

משה גפני: אני לא מתכוון לבוא לשם, אתה תחזור לפה נשמור לך מקום.

משה גפני: שיהיה לך בהצלחה.

חיים כץ: שלמה, אתה רוצה להגיד משהו?

<שלמה מור-יוסף: באתי כי אני מאוד מאוד מעריך את משה לאורך הרבה שנים.

<שלמה מור-יוסף: אני מכיר את משה מהתקופה של מערכת הבריאות, בהתמודדויות עם הקשיים של מערכת הבריאות ושל "הדסה".

<שלמה מור-יוסף: עבדנו מאוד מאוד צמוד בסכסוך הרופאים בכדי לפתור את הספיח האחרון.

<שלמה מור-יוסף: ועכשיו בביטוח הלאומי הוא היה אחראי גם על הפעילות של הביטוח הלאומי מצד אגף התקציבים.

<שלמה מור-יוסף: ולכל אורך השנים האלה, מה שכולכם חוויתם גם אני חוויתי.

<שלמה מור-יוסף: אבל אני באתי ממקום אחר.

<שלמה מור-יוסף: אתם באתם מהצד של המחוקק מול הרשות המבצעת, ואני באתי מהצד של השטח מול האוצר.

<שלמה מור-יוסף: זה אותם מתחים.

<שלמה מור-יוסף: גם מהשטח באים לבקש ואו שכן מקבלים או שלא מקבלים.

<שלמה מור-יוסף: ואתם יודעים שבסופו של דבר האיך הוא לא פחות חשוב מהמה.

<שלמה מור-יוסף: והאיך של משה הוא איך מאוד מאוד מיוחד.

<שלמה מור-יוסף: לא זורקים אותך מכל המדרגות בלי להסביר לך למה אתה נחבט.

<שלמה מור-יוסף: וזה עושה את ההבדל.

<שלמה מור-יוסף: ואתה יודע שאתה יכול לחזור.

<שלמה מור-יוסף: אם יש לך נימוק טוב, אם באת עם משהו שהוא ראוי.

<שלמה מור-יוסף: ובהתנהלות הזאת לאורך כל הדברים, אז באמת באה מצד אחד האחריות של עובד ציבור, ולא משנה, כל אחד מאתנו הוא עובד ציבור ויש לו את האחריות על המגזר, על התפקיד שהוא עושה.

<שלמה מור-יוסף: מצד אחד את האחריות, מצד שני את הצורך של הצד השני, והניסיון לחבר את זה בצורה שתהיה לשביעות רצון כל השחקנים.

<שלמה מור-יוסף: אין דבר כזה.

<שלמה מור-יוסף: אז פעם אתה מרוויח יותר ופעם אתה מפסיד, אבל המערכת נשמרת והדו-שיח מתקיים, ובסופו של דבר זה מייצר איזשהם יחסי חברות מקצועית, שכל אחד מאתנו מרגיש אותם.

<שלמה מור-יוסף: אז בהצלחה.

חיים כץ: אחרי מה שדיברת, רן, בוא תגיד אתה את כל המחלוקות.

חיים כץ: הוא הולך ומשאיר אותך, בוא תגיד לי באיזה ברוך.

חיים כץ: מה החובות?

חיים כץ: איזה גרעון הוא מכניס אותך?

חיים כץ: בוא, כולם אומרים: הוא נחמד.

חיים כץ: הלוא הוא ילך, לידך יושב המחליף שלו, עוד שבועיים תבוא ותגיד לי: תשמע - - -

יעקב ליצמן: אתה טועה אבל.

יעקב ליצמן: הוא ירגיש את זה רק בעוד חצי שנה.

חיים כץ: לא, הוא יודע כבר עכשיו.

חיים כץ: הוא "דפק אותי" ב-100,000,000 לשנה.

<רן סער: תשמע, אני נתלה באילנות גבוהים.

<רן סער: אז קודם כול, היה כיף להיחבט אצלו.

<רן סער: כלומר, נחבטים, אז היה כיף להיחבט.

<רן סער: נאמר שהיה כיף להתווכח – היה כיף לריב אתו.

<רן סער: ובסוף אני לוקח מה שאמרת: הוא מענטש והוא בן-אדם והוא מקצוען.

<רן סער: ואני מניח שהוא יחסר לנו, ונבחן את מחליפו ונראה איך אתו אנחנו מתמודדים.

<רן סער: הוא היה מתמודד קשה אבל פיירי.

<רן סער: תודה רבה, ואולי נעבור בוושינגטון, לא יודע.

חיים כץ: כן, גברתי.

<אורלי סילבינגר: חיים, אני מתחברת למילים הראשונות שאמרת.

חיים כץ: תגידי מי את.

<אורלי סילבינגר: אורלי סילבינגר, מנכ"לית ארגון "בטרם" לבטיחות ילדים.

<אורלי סילבינגר: אז אני דווקא רוצה לחזור לראשית דבריך ולהגיד שאתה דיברת על "כיפת ברזל", אז אני רוצה להגיד לך, שמשה בנוגע לבטיחות ילדים ובנוגע להצלת חיים של ילדים, צפה את בעיות "כיפת ברזל" לפני הרבה שנים ובזכות העבודה שלו ושל שותפיו במשרד ניצלו חייהם של 500 ילדים בשנים האחרונות.

יעקב ליצמן: משה, אתה לא מכיר את עצמך.

<אורלי סילבינגר: בזכות מה שנקרא ההשקעה הצנועה שלהם.

<אורלי סילבינגר: ואני רק רוצה להזכיר לכולנו שכל עוד אנחנו יושבים פה בחדר והמלחמה עדיין ממשיכה, מגפת היפגעות הילדים ממשיכה בחוץ ואיבדנו שלושה ילדים בשבוע וחצי האחרונים.

<אורלי סילבינגר: אז אני רוצה להגיד שמשה היה לאורך כל הדרך מאוד קשוב לנושא הזה.

<אורלי סילבינגר: עד כדי כך קשוב לנושא, שגם חבר והוביל מהלך של תקצוב, של תכנון תוכנית לאומית לבטיחות ילדים.

<אורלי סילבינגר: ובזכותך, משה, סיימנו מהלך תכנון של שנתיים, ויחד אתכם נצעד למהלך היישום.

<אורלי סילבינגר: אז אחד, אני רוצה להודות לך, שעל אף שהנושאים שעדיין לא פופוליסטיים בהרבה מקומות אצלך מוצאים מקום בלב כי אתה כן רואה רחוק.

<אורלי סילבינגר: ושניים, מאוד חשוב לי להגיד שמילה שלך זאת מילה, אף פעם לא הייתי צריכה אצלך נייר כתוב.

<אורלי סילבינגר: ואני מקווה, יאיר, שלפחות בנושא הזה נמשיך לעבוד ביחד בצורה מכבדת.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה לאחל המון בהצלחה, ולהגיד שלמצוא אוזן קשבת אצל האנשים הרעים בנושאים לא פופוליסטיים זה לא פשוט.

<אורלי סילבינגר: ולא היית רע, היית מאוד הגון ואני רוצה להודות על זה.

שולי מועלם-רפאלי: זה היה משפט מתוחכם.

חיים כץ: בבקשה.

חיים כץ: תגיד לרושם פרוטוקול מי אתה, שהוא יקבל אחר כך מי ברך אותו.

<מנחם וגשל: מנחם וגשל, משנה למנכ"ל משרד הרווחה.

<מנחם וגשל: אני רוצה לדבר אל משה, ברוך השם הוא אתנו.

<מנחם וגשל: אז אני רוצה לדבר עליו, אני רוצה לדבר אליו.

<מנחם וגשל: אני אומר לך, משה, אנחנו מכירים לפי דעתי מראשית דרכך.

<מנחם וגשל: אמנם הוא מזוהה כאן לאורך כל הדרך עם הבריאות, אבל היו לו גם כמה משפטים ברווחה.

<מנחם וגשל: עבדתי אתך כרכז, עבדתי אתך אחר כך.

<מנחם וגשל: אני רוצה לומר לך תודה, קודם כול בשם שירות הרווחה, אבל אני יותר רוצה לומר לך תודה בשם עצמי.

<מנחם וגשל: מעולם לא נחבטתי, מעולם לא קיבלתי מכות שלא הבנתי מאיפה הן באות.

<מנחם וגשל: אני צריך לומר כאן, ואני מוכר כאן בקרב החברים לא כמי שמסכים עם כל דבר שנאמר, אבל לא הייתה פעם אחת לאורך כל הקריירה שלי אתך שלא גמרנו נושאים בהבנה.

<מנחם וגשל: הבנה זה לא אומר שתמיד קיבלתי את מה שרציתי, אבל לפחות כשיצאתי ולא קיבלתי, הבנתי למה אני לא מקבל את הדברים.

<מנחם וגשל: וכמו שנאמר כאן, ידעתי גם שאם אבוא עם נימוקים טובים בהמשך נצליח להגיע להישגים שנצליח להגיע אליהם.

<מנחם וגשל: ואני חשוב שחלק גדול מההישגים של שירותי הרווחה, ואני יכול למנות אותם כאן אחד לאחד, שהם גם בשותפות עם חלק לא מבוטל של האנשים כאן, הם בזכותך, בזכות ההקשבה שלך, בזכות הנכונות שלך ובזכות החוכמה שלך.

<מנחם וגשל: אז תודה גם על היותך בעל מקצוע מצוין וגם על היותך חבר מצוין.

חיים כץ: רן.

<רן מלמד: רן מלמד מ"ידיד".

<רן מלמד: אני באמת חושב שרוב הדברים נאמרו, והמילה מענטש היא באמת זו שמציינת אותך יותר מהכול.

<רן מלמד: מבחינתי היכולת לגרום לך להקשיב הייתה חשובה, שזה דבר מאוד נדיר.

<רן מלמד: לפעמים שומעים ולא מקשיבים, אבל אתה הקשבת, ועל זה אני מאוד מאוד מודה, למרות שבאמת היו חילוקי דעות גדולים.

<רן מלמד: אני רוצה אבל לבקש עכשיו משהו שתיקח אתך לוושינגטון.

<רן מלמד: שתנסה לעבוד בתפקידך שם גם עם זיכרון של מה שהיה לך פה.

<רן מלמד: תנסה אולי להסב איזה 10% מהסיוע האמריקני למה שאני קורא ביטחון חברתי, כדי שיהיה פה כדי לממן חלק מהדברים שעוד חסרים.

<רן מלמד: אני חושב שאם אתה תחשוב על זה ותעשה את ותוביל את זה, אתה יכול עוד - - -

חיים כץ: הסיוע האמריקני כל שנה עובר להיות יותר בדולרים, והוא סיוע אמריקני לאמריקנים.

חיים כץ: סבסוד האמריקנים.

<רן מלמד: אפשר לקנות שם את ה-MRI ואפשר לקנות שם עוד כמה דברים.

<רן מלמד: אבל בגדול, אני חושב שאפשר להתחיל לדבר קצת על הביטחון החברתי.

חיים כץ: אם היית אומר שנסגור ושנבטל את הסיוע האמריקני, ונתחיל לחיות כמדינה ולחיות עם מה שיש לנו.

חיים כץ: ונתחיל לבנות מדינה שלנו בלתי תלותית, הייתי אומר לך: שאפו.

<רן מלמד: בשנת 2003 אריאל שרון אמר שהוא לא רוצה שהיהודים יממנו אוכל, ואחרי זה הכין הצעת החוק שאומרת:

<רן מלמד: בואו נעשה חוק ההזנה, שהיהודים בחוץ לארץ יממנו אותו.

<רן מלמד: בינתיים אנחנו עוד צריכים.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: מה שרואים מפה לא רואים משם, ולהיפך.

<רן מלמד: משה, המון המון המון בהצלחה.

חיים כץ: חברתי – אפשר לקרוא לך חברתי?

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: אמשיך לקרוא לך מורי ורבי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לפתוח דווקא בשבחה של אכסניה רגע.

שולי מועלם-רפאלי: צמנו אתמול בי"ז בתמוז, ונכנסנו ככה לשלושה שבועות שבהיסטוריה שלנו כיהודים, כחברה, הסוף שלהם הוא לא סוף טוב.

שולי מועלם-רפאלי: הוא סוף רע של חורבן שני בתי המקדש שקורה בתשעה באב.

שולי מועלם-רפאלי: והסיבה שחז"ל שוב ושוב נוקטים בה היא אותה שנאת חינם.

שולי מועלם-רפאלי: והוועדה הזאת היא בדיוק הפוך, כי יש בה הרבה מאוד אהבת חינם, לא מצד זה שאיזשהו ניסיון לצייר פה איזה כאילו הסכמות ופרפרים שמתעופפים פה – לא.

שולי מועלם-רפאלי: ואמר את זה אתמול ממש בצורה מרגשת גם המנכ"ל החדש של משרד הבריאות, כי שלשום התעמתנו אתו פה כמה חברי כנסת, ואתמול ניהלנו אתו דיון, שבאמת היינו באותו צד.

שולי מועלם-רפאלי: והוא אמר: מה שאני אוהב כשאני בא לוועדה הזאת, זה שאני יודע שהכול נבחן בצורה טובה ועניינית.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שהמפגש הזה, שנמצאים בו לא רק חברי כנסת אלא גם אנשי השטח באמת, גם הארגונים השונים וגם אנשי המשרדים, הוא סימן גדול לאהבת חינם, שבא לידי ביטוי גם בהתנהלות מולך.

שולי מועלם-רפאלי: זכיתי וישבת אתי להסביר לי את המשמעות של תוכנית ויסקונסין, למרות שנאמרו דברים מאוד מאוד קשים בדיון, גם על ידי.

שולי מועלם-רפאלי: וראיתי איך חשוב לך.

חיים כץ: והבנת?

שולי מועלם-רפאלי: והבנתי.

חיים כץ: כל הכבוד – למה הוא טועה.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: הבנתי ונשארתי בעמדתי.

שולי מועלם-רפאלי: ומבחינתי הבחירה של אדם בכיר להשקיע זמן בכל אדם שיש לו פה תפקיד משמעותי בלהצביע, מסמלת הבנה לא רק של התפקיד שלך אלא את ההבנה שלך גם את התפקיד שלנו, שלא תמיד אפילו אנחנו – החדשים, לא הוותיקים – מודעים לו עד הסוף.

חיים כץ: כל קדנציה כולם חדשים.

חיים כץ: עזבי אותך מי שאומר שהוא ותיק, כל קדנציה כולם חדשים.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

שולי מועלם-רפאלי: אז אין לי אלא לשמוח בכך.

שולי מועלם-רפאלי: ובאמת הבחירה להשקיע בחברי כנסת את הזמן שלך.

שולי מועלם-רפאלי: פעם לפני הרבה שנים כשהתחלנו את המאבק על חוק של אלמנות צה"ל הזמין אותנו שר האוצר ואמר לנו: כל הזמן אומרים לכם שנערי האוצר הם רעים, עכשיו אני עושה לכם הקדמה, אני הולך להכניס לחדר את ארבעת נערי האוצר, שמספרים לכם שהם נגד אלמנות צה"ל, ותראו שזה לא נכון.

שולי מועלם-רפאלי: ונכנסו ארבעת נערי האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: ולכן כל פעם שמשתלחים פה בנערי האוצר, אפילו שגם אותי - - -

חיים כץ: ואז הם העבירו את החוק?

שולי מועלם-רפאלי: ואז הם העבירו את החוק.

חיים כץ: מי, נערי האוצר?

שולי מועלם-רפאלי: לא.

חיים כץ: אה, חשבתי, טוב.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אז לפחות הם אמרו - - -

חיים כץ: וואלה, אתה מרגיש שאת קוראת הרבה.

חיים כץ: ג'ורג' אורוול, 1984.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

חיים כץ: מוחקת את ההיסטוריה, רושמת היסטוריה חדשה.

חיים כץ: זה בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, אבל אז לפחות הם אמרו את מה שאחר כך היינו צריכים לריב עליו פה.

שולי מועלם-רפאלי: הם אמרו שהם מבינים שלא כל דבר הם מבינים עד הסוף.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שזה עוד משהו שמאפיין אותך, משה, שאתה יכול להגיד על חלק מהדברים פה נאמרו, שיש לך עמדה והיא מוצקה וברור לך שאתה צריך ללכת אתה עד הסוף, ומצד שני גם ראיתי, לפחות בנושאים מסוימים, שאתה גם יודע להגיד: אוקיי, סטופ, אנחנו כנראה לא צועדים בדרך הנכונה, צריך לעצור.

שולי מועלם-רפאלי: הנטייה שלי היא לדון אותך לכף זכות ולהגיד, שעשית את זה כי אתה מבין שלא כל דבר - - -

חיים כץ: זה משפט מצוין לסיום.

שולי מועלם-רפאלי: בדיוק.

שולי מועלם-רפאלי: ובזה אני הולכת לסיים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לאחל לך הצלחה רבה, ולהגיד שהיציאה מחוץ לגבולות מדינת ישראל היא תמיד כדי לחזור אליה בחזרה, בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: לעלות לארץ ישראל זה לא נעשה רק בפעם הראשונה, כשמישהו שנולד בחו"ל מגיע לפה, לעלות לארץ ישראל זה כל פעם מחדש כשעוזבים אותה.

חיים כץ: רינה.

רינה פרנקל: אני רוצה לומר שנמצאים פה בחדר אנשים שעבדו עם משה, אתך, הרבה שנים, ולי לא יצא לעבוד אתך באופן ישיר, רק באופן עקיף, כי הייתי במשרד ממשלתי אחר ושמעתי על פקידי האוצר, עד כמה קשה, עד כמה שלא רוצים לשמוע, לא רוצים לתקצב וכו'.

רינה פרנקל: אז פתאום הגעתי לפני שנה וגיליתי משהו אחר לגמרי.

רינה פרנקל: וכמובן שהיו דברים שהיו לי קצת מוזרים, ויש דברים שבעצם הם לא תקציביים, ופתאום מתגלה שכל דבר שמעלים הוא כן תקציבי, וכן אנחנו צריכים את פקידי האוצר.

רינה פרנקל: ופה באמת נפגשתי עם בן-אדם מאוד חכם, מאוד נבון, שיודע גם להסביר למה לא ולתת לעצמי לחשוב איך כן, ואז לבוא אולי עם משהו אחר, עם הצעות אחרות וכו'.

רינה פרנקל: אז כך שבאמת אני חושבת שהעבודה שלכם היא מאוד חשובה, אתם שומרים טוב מאוד על הכסף של המדינה.

יעקב ליצמן: טוב שאת אומרת את זה כשהוא הולך.

רינה פרנקל: כן.

רינה פרנקל: יחד עם זאת, אתם יודעים באמת לתת יד בדברים שהם כן חשובים לחברה הישראלית.

רינה פרנקל: ותודה לך באמת על כל הפעילות שלך מול חברי הכנסת ומול חברי הכנסת החדשים.

רינה פרנקל: והשתתפתי בישיבות, באמת מאוד מאוד התרשמתי מההבנה מכל דבר שעולה ואיך הוא עולה.

רינה פרנקל: בשבילי הייתה הפתעה שאתה עוזב, והיה לי בטוח שאתה עוזב לתפקיד הרבה יותר טוב, כמו כל אחרים שעוזבים את האוצר והולכים לתפקידים בכירים יותר, ואז אולי חוזרים לתפקידים עוד יותר בכירים.

רינה פרנקל: אז אני מאחלת בהצלחה בהמשך דרכך, ולחזור לתפקיד עוד יותר בכיר, ולשרת אותנו, את מדינת ישראל.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: איציק.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: ברוך הבא לוועדת העבודה והרווחה.

יעקב ליצמן: הבנתי שאתה מגיע לכספים.

יצחק כהן: אני תמיד שמח לבוא לוועדה שלך, אדוני היושב-ראש.

חיים כץ: נעשה לובי שם, "חבל לך על הזמן".

חיים כץ: נעשה לנו group ביידיש.

יצחק כהן: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני תמיד שמח לבוא אליך.

יצחק כהן: ואגב, אתה יכול לשאול את מרציאנו, איפה הוא, שיש איזה חוקים שצריך לנתב אותם, אני מבקש לנתב אותם אליך.

יצחק כהן: על כל פנים, לי הייתה באמת הזכות לעבוד עם משה בשנים האחרונות יחד.

יצחק כהן: אני מצטרף, קודם כול, לכל הברכות וכל הסופרלטיבים.

יצחק כהן: אני רק רוצה לומר לך, משה, שבמה אברך אותך, שפירותיך מתוקים?

יצחק כהן: פירותיך מתוקים.

יצחק כהן: שצלך נאה?

יצחק כהן: צלך נאה.

יצחק כהן: שאמת המים עוברת תחתיך?

יצחק כהן: עוברת תחתיך.

יצחק כהן: יהי רצון שכל הנטיעות שנטעת יהיו כמותך – שירלי, אורי, פינס, כל החברים שגידלת באמת יהיו כמותך.

יצחק כהן: זו הברכה הכי גדולה שיכולה להיות.

יצחק כהן: ובעזרת השם אתה תחזור משם ישר לתפקיד הממונה על התקציבים באוצר.

יצחק כהן: בהצלחה.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: רוני.

<רוני גמזו: טוב, אני לא יודע אם יש עוד פקיד ממשלתי שיש לו עוד שעות ויכוח ודיונים עם משה יותר ממני בארבע שנים האחרונות, איפה שאני הייתי ואיפה שמשה.

<רוני גמזו: ברור שבתחום הבריאות משה הוא מקצוען.

<רוני גמזו: הוא מכיר כלכלת בריאות ואת אופן בניית המערכת ותפעול המערכת יותר טוב מהרבה אנשים בתוך המערכת שלנו, שמתיימרים להכיר אותה.

<רוני גמזו: אז זה תמיד נעים שבאוצר יש לך אדם שהוא לא רק אומר לא, אלא גם שאתה יכול לנהל אתו את הדו-שיח והוא מכיר טוב את הנושא.

<רוני גמזו: זה גם קשה, כי אי-אפשר ללכת ולסבן ולהגיד כל מיני דברים, אלא באמת יש שמה אדם שמכיר ויודע.

<רוני גמזו: מה שצריך כדי להזיז מערכות זה אנשים מקצוענים במקומות שבהם הם נמצאים, נחושים, אמיצים, חרוצים ויורדים לפרטים.

<רוני גמזו: ומשה הוא כזה.

<רוני גמזו: וגם אם התווכחנו המון, הצלחנו להזיז הרבה מאוד דברים, כמובן תמיד יחד עם ההנהגה של הרב ליצמן, להזיז הרבה מאוד דברים, ודברים קריטיים וחשובים מאוד מאוד, ששינו את המערכת והחזיקו אותה, מערכת שתמיד יהיו לה קשיים, אבל גם במניעת תהליכים מסוימים וגם ביצירת תהליכים מסוימים.

<רוני גמזו: סתם לשם דוגמה, הרב ליצמן הזכיר את רפורמת בריאות השן, היא לא הייתה מתרחשת ללא הרב ליצמן וללא משה.

<רוני גמזו: הרפורמה בבריאות הנפש לא הייתה מתרחשת, שוב, ללא הנחישות, האומץ, האומץ לבוא ולשים כסף בצד למען שינוי ורפורמה אמיתית בתוך המערכת.

<רוני גמזו: הרבה מאוד מהדברים האלה באמת שינו את המערכות שלנו.

<רוני גמזו: זה הרבה מאוד באמת עובר דרך לעיתים ויכוחים.

<רוני גמזו: אין ברירה, אתה לא יכול להוציא טוב מבלי להתווכח ומבלי לבוא עם האמת שלך, וחשוב שתהיה לך אמת.

<רוני גמזו: בלי אמת, בלי אידאולוגיה, בלי כיוון, בלי מדיניות, אתה לא מתווכח, כי לפעמים גם פחות אכפת לך.

<רוני גמזו: וזה מה שאפיין את התקופה האחרונה הזו שמשה ניהל את תחום הבריאות מצד האוצר.

<רוני גמזו: וזהו.

<רוני גמזו: ואני רק אשמח שהוא יחזור לתוך המערכת שלנו.

חיים כץ: יש פה עוד מישהו שרוצה להגיד משהו?

חיים כץ: בבקשה, אחרונת הדוברות.

מרב מיכאלי: רק להגיד תודה ובהצלחה רבה רבה.

חיים כץ: זה היה ארוך.

חיים כץ: יש לך עוד מילה להגיד?

מרב מיכאלי: אל תשמין באמריקה.

חיים כץ: זהו, טוב.

חיים כץ: את אומרת: לא מק'דונלד, לא צ'יזבורגר.

<רוני גמזו: שמה יש חוק שמסמנים את הקלוריות במסעדות.

מרב מיכאלי: לא, גם שמה אבל הבריאות זה לא מה שפה.

יעקב ליצמן: שמה זה לא כשר, משה.

חיים כץ: שים את נאום הפרידה שלך מוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: עכשיו כל מה שרצית להגיד ולא נתנו לך, עכשיו אתה יכול להגיד חופשי.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מתחייב לא לעצור אותך.

חיים כץ: ואני מתחייב לא לעצור אותך, ויש לך זכות.

יעקב מרגי: וכל מה שאתה אומר היום עלול לשמש נגדך ראיה בעתיד.

<משה בר סימן טוב: חיים, אף פעם אל תתחייב לפני.

חיים כץ: שמע, אתה כמו אלביס – never say never.

חיים כץ: אבל אני אומר לך עכשיו: אני מתחייב לא להפריע לך ותגיד מה שאתה רוצה, מה שאתה רוצה.

<משה בר סימן טוב: אוקיי.

<משה בר סימן טוב: תודה, דבר ראשון.

<משה בר סימן טוב: תודה לוועדה, תודה, חיים, לך בתור יושב-ראש על האירוע הזה.

<משה בר סימן טוב: מכל הפרידות, וכשאתה עוזב את האוצר אחרי 11 שנים אז יש איזה שתיים-שלוש פרידות, זה באמת הכי פחות טריוויאלי והכי פחות מובן מאליו.

<משה בר סימן טוב: וזה גם הופך את זה באמת לאירוע מאוד מיוחד.

<משה בר סימן טוב: לא חשבתי ולא העליתי בדעתי שיהיה כזה מפגש, שזה באמת מאוד יפה ומאוד מרגש.

<משה בר סימן טוב: אני מסיים באוצר 11 שנים.

<משה בר סימן טוב: סיפרתי לחיים: אני כבר 11 שנים באוצר וזהו, ועשיתי כבר את כל מה שאפשר לעשות ואני ממשיך הלאה.

<משה בר סימן טוב: הוא אמר לי: מה זה 11 שנים?

<משה בר סימן טוב: תבוא עוד 40 שנה, 30 שנה, תתחיל להגיד לי שאתה שחוק ושמיצית.

<משה בר סימן טוב: אז את ה-11 שנים האלה העברתי כולם בתחומים החברתיים וכולם פה בוועדה הזאת.

<משה בר סימן טוב: ובאמת מכל הזירות שבהן אתה עובד, והזירות הן תמיד קשות ומורכבות, הוועדה הזאת היא באמת האתגר הכי גדול.

<משה בר סימן טוב: ובטח בשנים של חיים, האתגר הזה הוא הכי גדול, הכי מורכב.

<משה בר סימן טוב: וחשבתי באמת למה זה, כי זה לא רק האישיות של חיים והנושאים שיש פה, יש לזה עוד כמה דברים.

חיים כץ: אתה לא עושה לי מסיבת פרידה עכשיו.

חיים כץ: אני יודע שהאוצר רוצה.

<משה בר סימן טוב: לא סיכמנו שאתה לא עוצר אותי?

חיים כץ: לא, אמרתי שאתן לך לדבר כמה שאתה רוצה.

<משה בר סימן טוב: אה, אוקיי.

<משה בר סימן טוב: אז משהו כן על הוועדה, ועדה יש בה הרבה באמת מהזהות של היושב-ראש, ועבדתי פה לדעתי עם ארבעה יושבי-ראש של הוועדה, אולי קצת יותר.

<משה בר סימן טוב: ומה שמאפיין את הוועדה הזאת זה שהיא קובעת.

<משה בר סימן טוב: היא קובעת את קצב העבודה, לא משנה, אמר גפני, יהום הסער, חוק הסדרים, תקציב, היא קובעת את הקצב – את זה נעשה עכשיו, את זה נעשה אחר כך, את זה נעשה מהר, את זה נעשה לאט.

<משה בר סימן טוב: והיא קובעת גם את סדר-היום – בנושא הזה אנחנו מתעסקים, בנושא הזה אנחנו לא מתעסקים, זה בכלל שייך לוועדת הכספים.

<משה בר סימן טוב: אנחנו מחליטים מה אנחנו קובעים.

<משה בר סימן טוב: והדבר השני זה שבאמת זה מאוד מאוד בולט – לא היו פה אף פעם קואליציה, אופוזיציה, מחנות.

<משה בר סימן טוב: היה פה תמיד דיון ענייני, מעמיק, נוקב וממצה על כל הנושאים שהגיעו לפה.

<משה בר סימן טוב: וזה משהו באמת שצריך לומר, שזה יוצא דופן.

<משה בר סימן טוב: אנחנו נוטים כישראלים להסתכל הרבה מאוד על החלק הריק של הכוס ועל הדברים המקולקלים, ולא תמיד נותנים אמון, לא בממשלה ולא בכנסת, אבל פה זה באמת אחד המקומות שהם קצת נסתרים מן העין, כי לא תמיד רואים כל מה שקורה פה, אבל יש פה שירות גדול לחברה הישראלית.

<משה בר סימן טוב: עשיתם לי באמת חיים מאוד מאוד קשים לאורך כל הדרך.

<משה בר סימן טוב: אני חושב שזאת אחת הפעמים היחידות שכנראה אצא מפה מחייך מהוועדה, בשאר הפעמים היה באמת מאוד מאוד קשה.

<משה בר סימן טוב: אני יודע שבפרספקטיבה, גם אז ובטח היום, אני יודע שככה מערכות מגיעות לאיזון.

<משה בר סימן טוב: יש בסוף את האוצר ויש באוצר את אגף תקציבים, ויש את ועדת העבודה והרווחה.

<משה בר סימן טוב: וכמו גם שרוני אמר, מהוויכוח הנוקב הזה בסוף יוצאת האמת.

<משה בר סימן טוב: וכשמגיעים לאמת אז בסוף כולם מרגישים שאוקיי, זה לא מה שרצינו, זה לא מה שתכננו, אבל זה בסדר, כי המחלוקות פה היו לשם שמיים, ותושבי מדינת ישראל היו בראש מעייני הוועדה הזאת.

<משה בר סימן טוב: ידעו גם לעשות את החיבור בין המקרו של החוקים הגדולים והתקציבים הגדולים לבין איך הדברים האלה משפיעים על האזרח.

<משה בר סימן טוב: ועסקתם בנושאים, שגם אני עסקתי בהם, והם הנושאים שהם אולי באמת קצת פחות סקסיים, אבל הם הנושאים שמשפעים על החיים של כל האזרחים במדינת ישראל בצורה הכי מעמיקה.

<משה בר סימן טוב: במדינת ישראל, אמרתי את זה בפרידה שלי מהאוצר, יש לנו אתגר גדול מאוד בחברה שבה אנחנו חיים.

<משה בר סימן טוב: אנחנו צריכים שירותים חברתיים טובים כדי לשמר סולידריות, ואנחנו מבינים בימים האלה כמה הסולידריות החברתית היא קריטית כדי שנמשיך ונתפקד כחברה.

<משה בר סימן טוב: אבל אנחנו גם צריכים את המשמעת הפיסקלית ואנחנו צריכים את כרית הביטחון, כי אנחנו לא יודעים לאן האירועים יתפתחו ומתי נצטרך להיות ערוכים לאירוע בלתי צפוי.

<משה בר סימן טוב: ובאמת הדיאלוג בינינו נועד לייצר איזשהם איזונים כאלה.

<משה בר סימן טוב: עוד מילה אחרונה על חיים כץ.

<משה בר סימן טוב: הוא באמת האיש שעשה לי את החיים הכי קשים והוא עושה לאוצר את החיים הכי קשים, אבל הוא באמת עושה את זה לשם שמיים.

<משה בר סימן טוב: ודבר אחד שגם אמרתי תמיד, שאתה מגיע אתו להבנה וההבנה היא תמיד הבנה.

<משה בר סימן טוב: זה לא דיל.

<משה בר סימן טוב: אתה מגיע אתו להבנה, כי הוא משקף את האילוצים מהצד שלו, אתה מהצד שלך, אתם מגיעים לאיזושהי הבנה, הוא הולך אתך את כל הדרך ויודע לסחוף את כולם.

<משה בר סימן טוב: יש לזה עוצמה אדירה.

<משה בר סימן טוב: וזהו, אני באמת רוצה להודות לכולכם.

<משה בר סימן טוב: בסוף, כן חלק מהסיפוק מהעבודה זה גם לבוא לעבוד כאן.

<משה בר סימן טוב: אני רוצה להודות גם לצוות של הוועדה, גם לוילמה, גם לנעה ולאתי, למעיין ולכולם.

<משה בר סימן טוב: אני רוצה גם לומר תודה בסוף לליצמן, הוא באמת הבן-אדם הכי מרכזי שעבדתי אתו, ולאיציק שהיה סגן שר אוצר ועשינו, היו באמת תקופות מאוד מאוד סוערות, בטח בתחום הבריאות.

<משה בר סימן טוב: על רוני אני תמיד אומר שכל הוויכוחים בינינו היו מתוזמנים ובסוף נועדו לשרת איזושהי מטרה, אז אל תיקחו את כל הוויכוחים שהיו בינינו כל כך ברצינות.

<משה בר סימן טוב: משהו אחד גם על היורש, גם על יאיר פינס וגם על הצוות שלי שמגיע לפה.

<משה בר סימן טוב: וזה בסדר שתעשו להם חיים קשים, אבל אני מכיר אותה, את הצוות שלי בחרתי, ואני בוחר אנשים, והם אנשים טובים והם אנשים מסורים.

<משה בר סימן טוב: ויאיר פינס לא בא מהצוות, אבל אני חודשיים נמצא אתו ביחד, והוא בן-אדם והוא מסור והוא מקצוען.

<משה בר סימן טוב: וזה בסדר, שוב, שתעשו לו את החיים הקשים, אבל תזכרו שבסוף הקול שהאוצר מביא הוא קול מאוד מאוד חשוב.

<משה בר סימן טוב: וגם שברגעים שנוח לבטל את זה, צריך לשמור את הדבר הזה, כי יש לזה חשיבות.

<משה בר סימן טוב: וזהו, אני מאחל לכם בהצלחה.

<משה בר סימן טוב: תודה רבה.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: תודה רבה לכל אלה שברכו.

חיים כץ: תודה רבה על מה שנתת לנו.

חיים כץ: אני מקווה שלמדת, ילד.

חיים כץ: תודה רבה.