ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 221, 2014-06-30 10:30

עמרם מצנע: הנושא לדיון היום: הצעה לסדר היום, דיון מהיר של חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת מרב מיכאלי וחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה: מכתבי פיטורים שנשלחו לאלפי סייעות לקראת הקיץ.

עמרם מצנע: חברת הכנסת זהבה גלאון בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה אדוני.

זהבה גלאון: אני מבקשת להודות לך שנענית במהירות לקיים את הדיון למרות שבסוף החודש יתקיים בוועדה הזאת דיון גדול בעניין הסייעות.

זהבה גלאון: אני מבקשת להודות לחברותיי וחברי שהצטרפו אלי.

זהבה גלאון: אנחנו נזעקנו כי סייעות משלבות לילדים עם צרכים מיוחדים במוסדות החינוך רגילים קיבלו מכתבי פיטורים.

זהבה גלאון: בעצם הודיעו להן שהן תפסקנה לעבוד.

זהבה גלאון: למה כל כך הזדעקנו?

זהבה גלאון: – אדוני, אני לא נכנסת לדיון הגדול על מצבן הקשה של הסייעות האלה, על הסכומים הנמוכים, על העובדה שהשלטון המקומי, אני אומרת את זה ואני מרשה לעצמי לנסח, גונב אותן למרות שמשרד החינוך מעביר כסף עבורן.

זהבה גלאון: למה בנקודה הזאת זה כל כך מקומם?

זהבה גלאון: בחודש מרץ האחרון היינו איתם בישיבה, בחודש מרץ האחרון אמרו נציגי מרכז השלטון המקומי וגם נציג ההסתדרות שההסכם הקיבוצי של הסייעות המשלבות יתוקן ובעצם יובטחו להן 12 חודשי העסקה.

זהבה גלאון: זה מתוך פרוטוקול הועדה אדוני.

זהבה גלאון: גם כך הן מרוויחות בקושי 2,700 שקל בחודש והן צריכות לפנות ללשכת התעסוקה לקבל דמי אבטלה.

זהבה גלאון: מה ההיגיון שהן צריכות לקבל דמי אבטלה?

זהבה גלאון: בישיבה כאן נאמר שהן תעבודנה 11 וחודש נוסף יהיה חופשה, משהו כזה.

זהבה גלאון: אם כך, מה ההיגיון שכעת הן צריכות ללכת לקבל דמי אבטלה?

זהבה גלאון: כאן סוכם שהן תעבודנה 12 חודשים.

זהבה גלאון: זה כל כך פוגע, זה כל כך מכפיר, זה כל כך מעליב.

זהבה גלאון: כאילו עושים כאן ישיבות וקובעים דברים והם הולכים לענייניהם והסייעות מקבלות את מכתבי הפיטורים האלה.

זהבה גלאון: ברשותך אדוני, אני ארצה לבקש, אם אתה יכול, שבסיכום הישיבה תצא הודעה דחופה לבטל את מכתבי הפיטורים שנתנו לסייעות ולהודיע לכולן שכמו שהתקבלה כאן ההודעה בוועדה, הן תעבודנה 12 חודשים.

זהבה גלאון: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

פנינה תמנו: בוקר טוב לכולם.

פנינה תמנו: אדוני היושב ראש, אני חושבת שבסופו של דבר אני ממשיכה את דבריה של חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון.

פנינה תמנו: התחושה לא רק שגונבים אותן, גונבים אותן מאותם כספים שהם כספי ציבור שמגיעים ממשרד החינוך.

פנינה תמנו: לא רק זה, אחרי שגונבים אותן ולא משלמים להן הם נותנים להן לכתת את רגליהן ולהגיע למוסד לביטוח לאומי, לכופף אותן שירגישו מושפלות – אי אפשר יותר ללכת סחור סחור עם הדבר הזה.

פנינה תמנו: תסתכל על הסכום הזעום של 2,700 של שקלים לנשים שבסופו של דבר מטפלות בילדים שלנו.

פנינה תמנו: הרי אנחנו רוצים שהנשים האלה לא תהיינה ממורמרות ושלא תרגשנה שהן מקופחות.

פנינה תמנו: נדמה ששוב פעם יש נשים שהן שקופות לחלוטין.

פנינה תמנו: אני חושבת שהקריאה שצריכה לצאת מהוועדה הזאת, זה לא שנחזור לפה בעוד חודש-שניים-שלושה, אם נצטרך בוודאי שנחזור, אבל ברור מאליו שיהיו כאן צעדים אופרטיביים.

פנינה תמנו: לא יכול להיות שאנחנו נקיים כאן דיונים, היה כאן דיון ואני רואה את הציטוטים של אותן ההבטחות גם של ההסתדרות, גם בלשכתי היו הבטחות כשנפגשתי עם נציגות השלטון המקומי, נציגות של משרד החינוך – הובטח.

פנינה תמנו: אפילו הובטח שבוועדה להבטחת תפקידן יתנו להן ייצוג.

פנינה תמנו: עד כדי כך המצב שבוועדה לא מוכנים לתת להן ייצוג, לא משנה שהוועדה הזאת מאז ההחלטה האחרונה בכלל לא פועלת, לא בוחנת האם הגיע הזמן להסתכל על התנאים של הנשים האלה.

פנינה תמנו: אדוני היושב ראש, צריך לשים לזה קו אדום.

פנינה תמנו: אני חושבת שאי אפשר להסתכל על הנשים האלה שמנצלים אותן 10 חודשים כשצריכים שמישהו ילווה את הילדים שלנו, אז בוודאי שאי אפשר להראות שהילדים מסכנים, אבל בחופש הגדול כשהילדים לא במסגרות הן פשוט נעלמות לחלוטין, מתפוגגות.

פנינה תמנו: אני מבקשת ממך, כאן אנחנו עם כוח נשי לא מבוטל ואנחנו נעשה את הכול יחד עם העמותות שרוצות לפעול למען הסייעות.

פנינה תמנו: לצערי, הכיסאות הריקים מעידים על כך שזו אוכלוסייה מאוד מאוד מוחלשת.

פנינה תמנו: אני בטוחה שאם הן היו יכולות הן היו ממלאות את החדר הזה ואת כל המסדרון של הכנסת.

פנינה תמנו: זה שהן לא מגיעות זה בגלל שאין להן אפילו את הצ'אנס לחשוב שהן צריכות להגיע לכאן.

פנינה תמנו: כשהן מגיעות לכאן הן מבזבזות למעלה מ-10% מהמשכורת שלהן.

פנינה תמנו: בשלב מסוים לצערי אצטרך לעזוב את הועדה כי בכנסת מתנהלים כמה דיונים מקביל.

פנינה תמנו: אני מקווה שתצא מכאן קריאה אופרטיבית ושאף אחד לא יטעה לחשוב שבגלל שהחופש הגדול מתקרב אנחנו נרפה את ידינו מהנושא.

עמרם מצנע: חברת הכנסת מרב מיכאלי בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה אדוני ותודה לחברותיי שהקדימו ואמרו את רוב הדברים שיש להגיד.

מרב מיכאלי: אני רק אוסיף ברמת ההסתכלות הגדולה.

מרב מיכאלי: אנחנו נאבקות ונאבקים כאן כבר הרבה זמן על העסקה קבלנית פוגענית.

מרב מיכאלי: כאן יש ציבור עובדות שלא רק נדפק באמת מכל הכיוונים, הן מועסקות כעובדות קבלן, להן אפילו אין זכויות, הן אפררוגטיביות של עובדות קבלן כי הן - - -

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: הן לא עובדות קבלן.

עמרם מצנע: הן בעיקר מועסקות על ידי הרשויות המקומיות.

מרב מיכאלי: בפועל הן מועסקות כעובדות קבלן כי זה שהן מפוטרות בחודשים האלה ולא מקבלות את התנאים הבסיסיים שלהן, ומצד שני הן מחויבות לציבור חסר ישע לחלוטין.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שכל הדבר הזה מעמיד את הגננות במצב בלתי אפשרי.

מרב מיכאלי: כלומר, יש את האפליה ביצירת המעמדות הקשים האלה בתוך הגן עצמו.

עמרם מצנע: הדברים כאן מתבלבלים כי הסייעות בגנים הן ברובן קבועות.

עמרם מצנע: התנאים שלהן כמובן דורשים התערבות, אבל הן עובדות קבועות ברשויות המקומיות, מפטרים אותן.

עמרם מצנע: הבעיה מתמקדת בסייעות המלוות את הילדים בחינוך המיוחד.

פנינה תמנו: גם שם המצב לא טוב, מחפשים להן פונקציה אחרת ומשלמים להן גם פחות משכרן.

עמרם מצנע: שם הבעיה היא אחרת.

מרב מיכאלי: דיברנו על כך בהרחבה על מעמדן של הסייעות, הבעיה בהכשרה שהן מקבלות, הבעיה ביחס אליהן שלא כעובדות חינוך.

מרב מיכאלי: אין הבנה של המערכת לחשיבות התפקיד שלהן ולחשיבות המעמד שלהן.

מרב מיכאלי: אדוני, השאלה האם יש ביכולתנו לעשות משהו משמעותי שימנע מגופים, באמת זה כספי מדינה, לעשות את הניצול לרעה הזה בדברים שהם באמת דיני נפשות במובן שזה פרנסה של נשים, פרנסה של משפחות.

מרב מיכאלי: השאלה אם יש משהו בכוחנו שימנע את זה.

מרב מיכאלי: חשוב להשמיע את הקול הזה, אבל זה לא מספיק טוב.

פנינה תמנו: 2,700 עומד בשכר המינימום?

עמרם מצנע: דיברנו על זה בפעם הקודמת.

עמרם מצנע: הבעיה שהן עובדות לפי שעות המוקצות לילדים.

עמרם מצנע: זה החלק שיוצר את היכולת הזו לפגוע בהן.

מיקי רוזנטל: באמת אין מה להוסיף הרבה על הדברים הנכונים והחכמים שאמרו חברותיי.

מיקי רוזנטל: אני רק אומר שיש הבטחה שלטונית במה שנאמר כאן בישיבה הקודמת.

מיקי רוזנטל: הבטחות שלטוניות חייבים לקיים.

מיקי רוזנטל: הרי לא יתכן שיהיה דיון, יהיה סיכום, תהיינה הצהרות של המוסדות הרשמיים ואחר כך כאילו דבר לא היה.

מיקי רוזנטל: לכן אני מצטרף לקריאה שאמרה חברת הכנסת זהבה גלאון שהוועדה צריכה להחליט שהפיטורים האלה מבוטלים לאלתר ויש לשמור על הזכויות של העובדות הללו.

עמרם מצנע: בבקשה מרכז השלטון המקומי.

עמרם מצנע: השאלה, זה אומנם דיון מהיר וקצר, היא בעניין ההעסקה של הסייעות.

עמרם מצנע: אתם הודעתם באחת הישיבות האחרונות, חברת הכנסת זהבה גלאון ציטטה מהפרוטוקול, ראשית שאתם נכנסים לתוך הנושא של מעמד הסייעות.

עמרם מצנע: שנית, זה קשור גם למשרד החינוך, כמובן שמשרד החינוך מעביר תקציב שנתי ל-12חודשים.

עמרם מצנע: איפה זה עומד?

<דן בן חיים: אני ממרכז השלטון המקומי.

<דן בן חיים: אני אתחיל מהנושא העיקרי והוא אותו הסכם.

<דן בן חיים: אכן בפעם הקודמת לפני מספר חודשים שהיינו כאן הודענו, גם אני וגם נציג ההסתדרות, שממש ערב או יום לפני כן הגענו לסיכום עקרוני לתיקון ההסכם.

<דן בן חיים: לצערי הרב, לא בכדי ההסתדרות לא נמצאת כאן היום, ביום חמישי האחרון אחרי שנגמרו את ניסוחי ההסכם הזה חזרה בה ההסתדרות מהסכמתה לחתום על ההסכם.

<דן בן חיים: היא אמרה שכרגע אין לה עניין להסדיר את הנושא הזה.

<דן בן חיים: אני לא מדבר בשם ההסתדרות, הם לא פה, ולכן ההסכם לא חתום.

<דן בן חיים: כפי שאדוני וכולכם יודעים, תנאי ושכר של עובדים נקבעים בהסכמים קיבוציים בין המעסיק לבין ארגון העובדים ולא מהכנסת ולא ממקום אחר.

<דן בן חיים: אנחנו רצינו ויש לנו טיוטה סופית ומוסכמת של הסכם.

<דן בן חיים: ההסתדרות הודיעה שאין לה כרגע עניין לטפל בדבר הזה כי ממילא הגענו לקיץ ונדון בזה לקראת השנה הבאה וכדומה.

<דן בן חיים: אני לא ארחיב מהי עמדת ההסתדרות כי הם לא פה.

<דן בן חיים: לגבי שאלתך השנייה, אני חושב שהסברתי את זה גם בפעם שעברה.

<דן בן חיים: קודם כל אדוני, מדובר לא בסייעות, המונח שאנחנו משתמשים בו הוא 'חונכות' וזה לא משנה, הן מלוות את אותן ילדים לפי המסגרת והקצאת השעות המוקצות על ידי משרד החינוך.

<דן בן חיים: כאשר אין מסגרת לימודית והילד לא נמצא במסגרת אין לה מה לעשות, אין לה את מי ללוות.

<דן בן חיים: ככל שיש מסגרת, בין קייטנה או משהו אחר, שהוא בתוך המסגרת היא ממשיכה לעבוד.

עמרם מצנע: השאלה לפני זה, על פי מה שנאמר כאן, וזה מה שאני יודע, תקציב משרד החינוך ניתן ל-12 חודשי תעסוקה.

עמרם מצנע: הוא ממומן ב-70% על ידי המדינה ועוד 30% הרשות מקומית צריכה להוסיף.

עמרם מצנע: הטענה שנשמעת כל פעם, אני לא יודע צריך לבדוק אותה לעומק, זה שהרשויות המקומיות את ה- 70% כנראה מסמנות לנושא השכר של הסייעות, אבל לא תמיד משלימים את ה-30%.

עמרם מצנע: כתוצאה מכך השכר המגיע להן לא משולם להן.

עמרם מצנע: הדבר השני, גם כשהן לא עובדות בחודשי יולי-אוגוסט, נניח שהן לא עובדות, למרות שיש את בתי הספר לחינוך מיוחד שממשיכים עד אמצע אוגוסט ולמרות שיש עכשיו בית ספר של החופש הגדול שהגדרתו כמובן שונה מקייטנה, גם אם לא היה את זה עדיין הן יכולות לקבל 12 חודשי שכר.

עמרם מצנע: אני גם מכיר את הבעיה שגם אותה צריך להבין, החונכות כפי שאתה מגדיר קשורות לצרכים של הילדים.

עמרם מצנע: כלומר, הילד מקבל את חבילת השעות המגיעה לו ואז הרשות המקומית מצמידה לו סייעת.

עמרם מצנע: יכול להיות שמשנה לשנה יש הבדלים וכתוצאה מכך יש בעיה לתת קביעות.

עמרם מצנע: אבל כל זה לא צריך לגרום לפיטורים.

עמרם מצנע: קודם כל המשכורת היא 12 חודש, לקראת חודשי הקיץ כשיודעים מהם הצרכים לשנה הבאה אפשר לתכנן.

עמרם מצנע: רובן מוצאות לעצמן את מקום העבודה ורק בודדות כנראה לא תוכלנה לעבוד.

עמרם מצנע: הבעיה השלישית כמובן היא היקף המשרה.

<דן בן חיים: יש כאן כמה נושאים ואני אשתדל.

<דן בן חיים: ראשית בפעם הקודמת הסברתי, א' אין קשר ישיר בין סוגיית התקצוב לסוגיית השכר.

<דן בן חיים: כפי שאמרתי, השכר משולם על פי הסכמים קיבוציים וזה ההסכם עם ההסתדרות.

<דן בן חיים: העברה הכספית של משרד החינוך, אמרתי את זה גם בפעם שעברה, מחולקת ל-12.

<דן בן חיים: היא הייתה להיות מחולקת ל-3,4, או 6 או פעם בשנה.

<דן בן חיים: זה לא אחד לאחד - - -

<רויטל לן כהן: מה השטויות האלה, זה שכר.

<דן בן חיים: זה לא משפה אותנו אחד לאחד על העניין הזה.

<דן בן חיים: זאת שיטת התקצוב, אבל עדיין - - -

<רויטל לן כהן: אני יכולה לשלם 70% - - -

מיקי רוזנטל: אתה מתחמק.

מיקי רוזנטל: האם זה מתוקצב לפי 12 חודשי עבודה או לפי 12 תשלומים.

מיקי רוזנטל: מה אתה מנסה לומר לנו?

מיקי רוזנטל: האם זה עבור 12 חודשי עבודה, כן או לא?

<רויטל לן כהן: בוודאי שכן, זה עבור 365 ימים.

פנינה תמנו: יש גם ערים שעשו את זה, אז התשובה שלך לא מחזיקה מים, עם כל הכבוד.

עמרם מצנע: אני לא רוצה שכולכם עכשיו תהיו כמו מטווח.

עמרם מצנע: תנו לו להשלים.

פנינה תמנו: כי לא מבינים כל כך, וזה בעדינות.

פנינה תמנו: נראה לי שישבתם כאן בצורה כל כך מתורבתת.

פנינה תמנו: פניתם לליבות השלטון המקומי ושל להסתדרות, הם לא סופרים אותן.

פנינה תמנו: הם לא סופרים אותן ועוד יותר גרוע, אני תמיד רואה כאן גברים שמייצגים גם את השלטון המקומי וגם את ההסתדרות.

פנינה תמנו: צר לי, זה מקומם.

עמרם מצנע: פנינה, אנחנו לא נגיב על עניין הגברים והנשים.

עמרם מצנע: בוא תמשיך.

עמרם מצנע: תנו לו לסיים.

עמרם מצנע: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה - - -

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שכל שנה עושים את הדיון.

<רויטל לן כהן: יש פרוטוקולים - - -

עמרם מצנע: רויטל, אני אתן לך בהזדמנות אחרת את הכבוד לשבת בראש הישיבה.

<רויטל לן כהן: לא תודה.

<רויטל לן כהן: אתה יודע מה, אני מאוד אשמח.

עמרם מצנע: כמו שעושים יום אחד בשנה שהתלמידים מחליפים את ראש העיר, בכיף שההורים יחליפו אותנו.

עמרם מצנע: אני אבקש לחדד כי אני בא עם רגל אחת שם ורגל אחת שם.

עמרם מצנע: הסיפור של השכר, האם הוא משולם 12 חודשים כפי שכל אחד מאיתנו מקבל שכר או שנתונים את כל הכסף במכה אחת?

עמרם מצנע: יש לזה משמעות.

עמרם מצנע: מה המשמעות, כאשר אתה משלם שכר 12 חודשים וכל חודש בחודשו אתה מקבל את תלוש המשכורת גם אם לא עבדת באותו חודש, אז כל סיפור הפיטורים משתנה.

עמרם מצנע: זאת הנקודה שאני מבקש להבהיר.

עמרם מצנע: כרגע אני לא עוסק מהו השכר שלהן כי זה באמת קשור בהסכמי עבודה ואת זה לא נפתור כאן.

עמרם מצנע: השכר נתון, אבל אם הוא משולם 12 חודשים עם כל מה שמסביב אז כל סוגיית הפיטורים האלה שמפטרים אותן לקראת סוף השנה ושאת חלקן מגייסים אחר כך מחדש, לא היה קורה.

עמרם מצנע: האקט של פיטורים הוא אקט בעייתי, חברתית ערכית, מוסרית וכל מה שאתה רוצה.

עמרם מצנע: אני לא קיבלתי בחיים שלי מכתב פיטורים, אבל למדתי להבין את הדבר הבעייתי והרע הזה.

<דן בן חיים: מכתב הפיטורים ניתן כשהעובדת באמת רוצה ללכת ללשכת העבודה.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

<דן בן חיים: מלכתחילה היא מפוטרת, היא באה לעבודה קצובה של 10 חודשים, את זה היא יודעת כי הסכם העבודה שלה - - -

<רויטל לן כהן: לא נכון.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

עמרם מצנע: רויטל, אני נורא מצטער אי אפשר כך.

עמרם מצנע: תאמיני לי שאם אני אגיד משהו לא נכון, תוכלי תגידי לי.

עמרם מצנע: אבל זאת בדיוק הבעיה.

<דן בן חיים: אני אגיד שוב, יש בעיה לשם, אדוני אומר 12 חודשים.

<דן בן חיים: אנחנו בעצם משלמים 10 חודשים ועוד חודש חופש שמגיע להן.

<דן בן חיים: אנחנו לא מכירים דרך לשלם למי שלא עובד, אין לו שכר - - -

מיקי רוזנטל: מה עושים עם המורים?

<דן בן חיים: למורים יש הסכם, הם עובדים ויש להם חודשיים חופש.

עמרם מצנע: זה שורש הבעיה.

עמרם מצנע: אתם אמרתם כאן, אתם, משרד החינוך, בעצם משרד החינוך אמר 'אנחנו נותנים תקציב ל-12 חודשים'.

עמרם מצנע: זה שורש הבעיה, זו הבעיה הבסיסית של שכר שמשולם במשך 12 חודשים.

פנינה תמנו: אז אולי שמשרד החינוך יעביר רק 10 חודשים.

פנינה תמנו: גם כך הם לא משלמים לסייעות.

זהבה גלאון: זה רעיון ממש לא טוב.

עמרם מצנע: אני אומר שגם רשות הגונה שלוקחת את כל הסל הזה ומוסיפה לו את ה-30%, אם היא נותנת אותו ב-10 חודשים זה לא בסדר.

<דן בן חיים: מילה אחת לגבי התקצוב, שיהיה ברור, התקצוב לא ניתן אחד לאחד.

<דן בן חיים: יש איזו נוסחה נורמטיבית שהיא על בסיס ממוצעים, ותק ממוצע וכדומה וכדומה.

<דן בן חיים: זה לא שאומרים אתה מקבל 12 פעם 3,000 שקל, תעביר את זה בבקשה לעובדים.

עמרם מצנע: אבל זה נכון למועסקים אחרים.

<רויטל לן כהן: ממש לא נכון.

עמרם מצנע: רויטל, את לא רוצה שאני אוציא אותך.

עמרם מצנע: הרשות המקומית מקבלת סל, זה נכון שהיא לא מקבל את זה לפי מספר.

עמרם מצנע: אגב, זה נכון לגבי כל מורי התיכון.

עמרם מצנע: הרשות המקומית לא מקבלת את זה עבור משה, יענקל או דוד, היא מקבלת סל שבנוי בצורה הזאת.

עמרם מצנע: מחלק השכר של הרשות המקומית בעצמה או מי שמטפל בשכר, הם יודעים ויש להם את כל הנהלים, שם יושבים ובונים את התלוש לבנאדם המסוים.

עמרם מצנע: כרגע אני לא מדבר אם בתלוש כתוב 500 או כתוב בו 2,000.

עמרם מצנע: אני מדבר על כך שהוא צריך להיות 12 חודשים בשנה.

עמרם מצנע: זו הנקודה.

<דן בן חיים: גם כשאין לו עבודה?

<דן בן חיים: <קריאה:> כן.

עמרם מצנע: כן.

עמרם מצנע: התשובה היא כן.

מיקי רוזנטל: אתה מקבל כסף כשאתה בחופש?

מיקי רוזנטל: אתה מקבל?

מיקי רוזנטל: תענה.

מיקי רוזנטל: אתה מקבל?

<דן בן חיים: כן.

מיקי רוזנטל: יפה.

<דן בן חיים: היא מקבלת על חופש.

<דן בן חיים: אמרתי שבנוסף ל-10 חודשים - - -

מיקי רוזנטל: אותך מפטרים כל שנה?

מיקי רוזנטל: אז להן אין עבודה בשנה הבאה.

פנינה תמנו: סליחה, אני בטוחה שחשבתם על דרכים לפתרון.

פנינה תמנו: בוא תגיד.

<דן בן חיים: כן, אבל ההסתדרות ברחה.

פנינה תמנו: תגיד מה אתם הולכים לעשות כדי לשפר, אל תגיד הסתדרות ברחה.

<דן בן חיים: למה לא להגיד?

<נטע לוי: אני עורכת דין בעמותת איתך מט"י.

<נטע לוי: אנחנו מלוות מאז קיץ 2011 את התארגנות הסייעות הארצית.

<נטע לוי: בעצם זו התארגנות של סייעות גם בגנים בחינוך המיוחד וגם משלבות בחינוך הרגיל.

<נטע לוי: לסייעות יש בעיות למכביר, אגב אחת הבעיות המרכזיות היא שההסתדרות, הארגון היציג שנמנע להגיע לכאן, אלו בעיות שחוצות את כל התחומים האלה, הסייעות המשלבות הן בעצם התחום שנמצא בתחתית של הסולם הזה.

<נטע לוי: כשהיינו כאן בישיבה בתחילת מרץ היו הרבה סייעות שהגיעו מכל הארץ.

<נטע לוי: אולי אתה זוכר שהגיעו מעפולה, טבריה ובכלל מכל הארץ ובאמת הייתה זעקה מאוד גדולה.

<נטע לוי: היום זה היום האחרון ללימודים והן מאוד מאוד רצו להגיע, אבל הן לא יכולות להפקיר את הילד שהן מלוות, להן זה מאוד מאוד חשוב.

<נטע לוי: רננה - - -

עמרם מצנע: לפי דעתי יש להן ייצוג.

<נטע לוי: רננה הגיעה, היא היחידה שהצליחה להגיע.

<נטע לוי: ההורים מאוד מאוד תומכים במאבק והצליחו לארגן תחלופה ליום הזה.

<נטע לוי: מהישיבה ב-3 במרץ יצאנו לפחות עם האמירה, שלפחות ההסכם הקיבוצי משתנה ובתוך כמה ימים ייסגר ההסכם על 12 חודשים.

<נטע לוי: אחר כך יצאנו לכמה מהלכים, מהלך אחד דרך הסייעות שפנו לארגון היציג שלהן ואמרו שהן מבקשות לראות את טיוטת ההסכם, להיות שותפות למהלך הזה – לא ניתנה להן האפשרות לראות את הטיוטה ולא שום דבר.

<נטע לוי: דרך שמועות הבנו שמדובר ב-11 חודשים ועוד אפשרות של שלושה שבועות של חופשה שנתית.

<נטע לוי: אני מבקשת להקריא כאן מתוך ההתכתבות של חברת הכנסת זהבה גלאון עם יושב ראש המרכז השלטון המקומי שעונה לה: "אנחנו בעניין הזה משאירים דווקא לסייעות את החירות להחליט באילו מהפגרות לנצל את חופשתן השנתית, זו לארג'יות מאוד גדולה אם בחנוכה לא להיות בכסף או אולי בפסח לא להיות עם שכר, או בחופשה השנתית שהילדים שלהן צריכים גם פתרונות.

<נטע לוי: אנחנו ניסינו להתקדם בכל הכיוונים כשהייתה לנו את ההבטחה, ההתחייבות שלפחות הנושא הזה ייפתר לקראת סוף יוני.

<נטע לוי: והנה סוף יוני ואנחנו מקבלות טלפונים על כך שסייעות מקבלות בווטסאפ הודעה 'אתן מפוטרות כרגיל גם השנה'.

<נטע לוי: אני לא מדברת בכלל על נושא ההשפלה ועל האלמנט של ללכת ולדרוש דמי אבטלה, אבל באמת התחושה הזאת שהן תמיד צריכות להגיע.

<נטע לוי: אגב, יש לנו מקרה מישוב בדרום הארץ שסייעת הלכה בקיץ שעבר וחתמה בלשכת התעסוקה, ומצאו לה עבודה.

<נטע לוי: המועצה ובית הספר נרעשו כי בנו עליה ל-1 בספטמבר שהיא צריכה להיות שם לילד הזה.

<נטע לוי: ראש המועצה התערב בשביל שתחזור ושהיא לא תקבל את העבודה הזאת.

<נטע לוי: זה אבסורד, זה מגוחך.

<נטע לוי: 12 חודשי שכר, זה נאמר בכול מסמך רשמי של משרד החינוך - - -

זהבה גלאון: כולל במליאה.

<נטע לוי: אין בכך בכלל ספק בעניין הזה.

<נטע לוי: אנחנו באמת שמחות על הדיון המהיר הזה, מאוד עצובות שנציג ההסתדרות לא להגיע.

<נטע לוי: כמו שאמרו חברות הכנסת, צריך שיצא משהו שלך אופרטיבי כי ממחר אין להן עבודה.

<רננה אשד: אני כתבתי משהו ברשותכם.

<רננה אשד: "אני סייעת משלבת מזה כשנתיים.

<רננה אשד: אני חושבת ש"חוק השילוב" שנחקק בשנת 2002 הוא חוק מדהים ומתקדם בתפיסתו.

<רננה אשד: סוף סוף החברה איננה מפרידה את השונה אלא מחבקת ומצרפת אותו לחברה הנורמטיבית.

<רננה אשד: התפתחנו כחברה ללא ספק, אבל איפה שהוא בדרך נשכחו הנשים והגברים המוציאים לפועל של החוק הזה, סייעות שילוב שנמצאות שם יום-יום שעה-שעה ואף שנייה-שנייה.

<רננה אשד: אעיד על עצמי שאין ספור פעמים שאלתי ונשאלתי מדוע עודני במקצוע הלא מתגמל הזה.

<רננה אשד: התשובה היא פשוטה, הלב שלי מתרחב בוקר-בוקר.

<רננה אשד: זו עבודה עם נשמה, עם נתינה לזולת.

<רננה אשד: אני עושה אותה בשמחה ומדי פעם כשצפות הצלחות התהליך, הסיפוק הוא עצום.

<רננה אשד: אין לי דרך לתאר את עוגמת הנפש שהייתה מנת חלקי כשקיבלתי את מכתב הפיטורים.

<רננה אשד: האם כך מתייחס הממסד למי ששם את עצמו בקו החזית המנטאלית והפיסית על מנת לקדם את השונה?

<רננה אשד: זו תעודת עניות לכל הנוגעים בדבר.

<רננה אשד: הנוגעים בדבר מתנערים ומתעלמים.

<רננה אשד: לאורך כל השנה האחרונה פקדנו את המוסדות השונים שחשבנו שיהיו לנו לעזר בנוגע לתנאי ההעסקה הגרועים המוזכרים פה, משרד החינוך, ההסתדרות, מרכז השלטון המקומי, משרד האוצר, משרד הפנים, מבקר המדינה ועוד.

<רננה אשד: כולם ללא יוצא מן הכלל מעבירים את האחריות האחד לשני.

<רננה אשד: השאלה שלי היא כזאת, האם נוכל למנות כאן היום דמות רשמית בעלת סמכויות ביצוע שתהה הכתובת לזעקותינו, שתעשה סדר בבלגן, שתדאג שנשתכר 12 חודשים בשנה, שלא יערב כסף בחופשות הארוכות ממערכת החינוך ממשכורת שגם ככה היא נמוכה, לדוגמה, 2,700 שקל או 2,100 שקלו ושהשכר יהיה הוגן.

<רננה אשד: האם אלה דרישות מוגזמות?

<רננה אשד: האם מוגזם לבקש ביטחון כלכלי?

<רננה אשד: העסקה של 10 חודשים בשנה איננה ביטחון.

<רננה אשד: אני אישה בעלת מקצוע שרוצה לעבוד, שאיננה רוצה להיזרק למעגל האבטלה ללא ידיעה אם בשנה הבאה ישכרו את שירותיי כסייעת משלבת.

<רננה אשד: החל ממחר, ה-1 ביולי, אני מפוטרת.

<רננה אשד: אני מבקשת כאן היום החלטה קונקרטית שתחייב את הרשויות להסיר את הפיטורים ולשלם לנו משכורת בחודשים יולי ואוגוסט.

<רננה אשד: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה להעיר כמה הערות.

זהבה גלאון: אני חייבת להגיד בלשון, אני כנראה לא מצליחה לגייס מילים פרלמנטאריות, אני ממש מתחרפנת כשאני שומעת את התשובות שלך.

זהבה גלאון: בחיי שאני לא יכולה לגייס מילים אחרות.

זהבה גלאון: זה פשוט מחרפן גלגול האחריות להסתדרות.

זהבה גלאון: לא מעניין אותי ההסתדרות, בהסתדרות נטפל בהם.

זהבה גלאון: רצוי שיהיה הסכם קיבוצי כדי שהשכר לא יהיה מחפיר.

זהבה גלאון: אתם בעיניי האחראים הגדולים לדבר הנורא הזה שקורה עכשיו, שהיום הן מקבלות את המכתב הזה כולל המכתב ששלח לי ראש השלטון המקומי שעורכת הדין נטע לוי ציטטה חלק ממנו.

זהבה גלאון: אני שאלתי שאילתות, היושב ראש היה במליאה אני זוכרת את זה, שאלתי את כל השרים האפשריים, את שר הפנים, את שר החינוך, את כולם רשמנו.

זהבה גלאון: משרד החינוך מעביר כסף עבור 12 חודשים.

זהבה גלאון: גם מורים לא עובדים בקיץ, נכון שיש להם הסכם שמגן עליהם.

זהבה גלאון: אתם רואים את המצב כאן, אתם ישבתם שלושה חודשים, זה מה שאתם עושים?

זהבה גלאון: אתם שולחים להן מכתב לפני שהן מסיימות את שנת הלימודים?

זהבה גלאון: איזה פרצוף יש לכם בכלל לבוא לכאן לוועדה ולדבר באופן הזה, לגלגל את האחריות.

זהבה גלאון: סליחה על הביטוי, לעשות מין כסת"ח (כיסוי תחת) כזה?

זהבה גלאון: אדוני, אני חושבת שזה פשוט הדבר הכי בוטה שראיתי לאחרונה, ועל מי.

זהבה גלאון: את כבשת הרש של מי אתם גוזלים?

זהבה גלאון: הכסף הזה עובר אליכם, הוא עובר אליכם.

זהבה גלאון: אתם הייתם צריכים לעשות לו את ה-30% הנוספים ואתם מתחמקים מזה.

זהבה גלאון: יש לי תשובות גם של החשכ"לית (חשבת כללית) וגם של השרים.

זהבה גלאון: מה זה צריך להיות?

זהבה גלאון: בשביל מה אנחנו באים כאן לוועדות?

זהבה גלאון: היינו כאן במרץ ויצאנו בתחושה שאתם סוגרים עניין.

זהבה גלאון: ועכשיו איכפת לי שבגלל שההסתדרות ברחה?

זהבה גלאון: בהסתדרות נטפל בה, היא תרוויח את הכסף שלה, אל תדאג אנחנו נטפל בה כמו שצריך על השערורייה הזאת.

זהבה גלאון: אבל זאת התשובה שאתה בא לתת לנו פה בוועדה שבגלל שההסכם עם ההסתדרות התפוצץ אז נאלצתם לשלוח להם מכתבי פיטורים?

זהבה גלאון: הן חונכות.

זהבה גלאון: אני חושבת אדוני, אמרה את זה עכשיו רננה בדברים שהקריאה, אני חושבת שאנחנו מסמיכות אותך ואני אוכל להגיד את זה - - - <קריאה:> אנחנו סומכות ומסמיכות.

זהבה גלאון: באמת זה משהו שצריך עכשיו טיפול מידי, מישהו חייב למשוך בחזרה את מכתבי הפיטורים האלה ולבדוק את העניין הזה.

זהבה גלאון: זה לא רק שנשלח להם מכתבים ועד אז או שהכלב ימות או שהפריץ ימות.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות כך.

פנינה תמנו: אני מבקשת ממנו שיחזור בו שהוא העביר את הכדור להסתדרות.

פנינה תמנו: אני חושבת שאתה צריך לחזור בכך אדוני המכובד.

פנינה תמנו: אנחנו לא מזלזלים בעבודה של אף אחד, תאמין לי, אבל היה ראוי לבוא עם תשובות יותר רציניות כי בסך הכול זה גם האינטרס שלך, רק כך אנחנו יכולים להיות חברה מתוקנת.

פנינה תמנו: צר לי, אם מצליחים לשלם אלפי שקלים למקורבים של ומינויים כאלה ואחרים, אז אפשר לדאוג שאותם 2,700 שקל שישולמו לנשים הללו.

פנינה תמנו: חבל שאתה מתעסק בציפורניים כאילו אתה מזלזל, בחיי.

פנינה תמנו: אני מתנצלת שאני נאלצת לעזוב.

עמרם מצנע: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?

<מנחם מזרחי: מה השאלה?

עמרם מצנע: השאלה - - -

<רויטל לן כהן: אם איכפת לכם מהילדים שלנו.

<רויטל לן כהן: זאת השאלה.

<מנחם מזרחי: ישבתי בשקט.

<מנחם מזרחי: מה שאמרתן זה אחד לאחד, אין לנו מה להוסיף.

<מנחם מזרחי: משרד החינוך מעביר 12 חודש.

<מנחם מזרחי: זה ידוע ואתם יודעים את זה.

<רויטל לן כהן: שכר של 12 חודש?

<רויטל לן כהן: לא חלוקה סתמית של 12 חודש.

עמרם מצנע: כדי שנדבר בטרמינולוגיות זהות, משרד החינוך מעביר תקציב, הוא לא מעביר - - -

<רויטל לן כהן: במקרה הזה זה לתעודת זהות לפי השעות לכל ילד שקבעה ועדה סטטוטורית,

<מנחם מזרחי: אני מבקש לחדד את מה שאת אומרת.

<מנחם מזרחי: נכון שזה עבור תעודת זהות, אבל השכר כמו שאמר דן הוא שכר ממוצע, הוא לפי דרגה 7 ותק 11 בממוצע.

מרב מיכאלי: איך הן תגענה אם מפטרים אותן כל שנה?

עמרם מצנע: הן לא יכולות לצבור אחרי שמפטרים אותן.

עמרם מצנע: אני רוצה להקשות עליכם.

עמרם מצנע: איך אתם מפקחים על כך שמה שאתם קובעים - - -

<מנחם מזרחי: אני ממנהל כלכלה ותקציבים ולא מטעם היחידה.

<מנחם מזרחי: אני יודע שיש דיון בין המנכ"לים לראות אם משרד הפנים ייקח את הפיקוח כי מדובר משרות, או אולי משרד החינוך.

<מנחם מזרחי: אצלנו באגף יש בקרה של דיווח אם הסייעת הייתה, אם הילד קיבל את השירות או לא קיבל את השירותים.

<מנחם מזרחי: לגבי הסייעת האם היא קיבלה את המשכורת או לא קיבלה את המשכורת – זה לא באחריות המשרד אלא יותר באחריות משרד הפנים.

<זיוה כרמי: אני נציגת משרד החינוך מטעם האגף לחינוך מיוחד.

<זיוה כרמי: אני מבקשת להתייחס לנושא שלא בטוח שתהייה להן עבודה בשנה הבאה.

<זיוה כרמי: מהנתונים שיש לפנינו המשאב הזה רק הולך וגדל מדי שנה.

<זיוה כרמי: יש סיכוי - - -

<יהודית גידלי: המשאב או הצורך?

<זיוה כרמי: הצורך.

עמרם מצנע: הצורך שהופך למשאב.

<רויטל לן כהן: אז תנו קביעות.

<זיוה כרמי: הצורך הזה רק הולך וגדל.

<זיוה כרמי: הסיכוי שסייעת לא תמצא עבודה הוא נמוך מאוד מפני שהצרכים רק הולכים וגדלים כל שנה.

עמרם מצנע: אילו אני הייתי סייעת הייתי אומר לשלטון המקומי, 'אתם מפטרים אותנו, לא יהיו לכם סייעות ב-1 בספטמבר ונראה מה תעשו אז'.

<רויטל לן כהן: רק שהן חושבות על הילדים שלנו.

<רויטל לן כהן: אני מבקשת לומר כמה דברים.

<רויטל לן כהן: הדבר הראשון, אני חושבת שאם הוועדה הזאת הייתה עדיין ועדת החינוך והספורט היה אפשר להכריז על ענף חדש בספורט 'הדיפת אחריות'.

<רויטל לן כהן: מקסים.

<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים כאן כאילו הדיון הקודם היה במרץ, אני נמצאת בעניין הזה כבר 8 שנים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להקריא לך משנת 2007 מדיון שהשתתף בן פיני קבלו.

<רויטל לן כהן: היושב ראש מלכיאור אומר לו: "זה דבר חמור.

<רויטל לן כהן: העיריות קיבלו כסף ממשרד החינוך, אבל הן שמו את הכסף בקופה ולא נתנו לילדים".

<רויטל לן כהן: אומר לו פיני קבלו: "בדרך כלל זה נכנס לכספי חינוך.

<רויטל לן כהן: אנחנו יודעים שיש עליהם חוק שלא ניתן לעשות בהם שום שימוש, אלא רק למטרות חינוך.

<רויטל לן כהן: אם יש תלונות במקומות מסוימים נטפל בהן" וכן הלאה וכן הלאה.

<רויטל לן כהן: משנת 2007 פעם בשנה, לפחות, אנחנו מדברים על הנושא הזה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לומר לך משהו, אני נמצאת כאן בכמה כובעים.

<רויטל לן כהן: אני נמצאת פה בכובע של קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים שמדברת על הנושא הכללי, ותכף אומר כמה מילים.

<רויטל לן כהן: אני נמצאת כאן בכובע של אימא של אלעד, ילד שמסיים כיתה ה', משולב מגיל שנתיים וחצי.

<רויטל לן כהן: הוא אוטיסט והוא יהיה אוטיסט גם בכיתה יב', אז אני אומרת לך שמעכשיו אל תפטר את הסייעים שלו כי הם ימשיכו איתו עד כיתה יב' – הנה, נפתרה הבעיה.

<רויטל לן כהן: אני יושבת פה גם, במקרה יש לי עוד כובע, אני גם חברת מועצה בעיר כפר סבא, אני אומרת לך שזה בלתי נתפס.

<רויטל לן כהן: אני אגיד לך בכובע הנוסף שלי כעורכת דין פלילית - - -

עמרם מצנע: האם בכפר סבא שלחו מכתבי פיטורים?

<רויטל לן כהן: לא יודעת.

<רויטל לן כהן: מודה.

<רויטל לן כהן: אני כן יכולה להגיד שרוב הסיכויים שלא מהסיבה הפשוטה, בעיריית כפר סבא אפילו מוסיפים שעות על השעות שמשרד החינוך מאפשר מתוך הבנה שילד לא לומד רק שלושה ימים בשבוע, הם רוצים שהוא ימשיך להיות משולב בשאר הימים.

<רויטל לן כהן: מישהו צריך לשלם את זה ועיירת כפר סבא היא מהעיריות היחידות שמוסיפה מכיסה וגם משלמת את ה-30%.

<רויטל לן כהן: אני אומר לך משהו מהכובע של עורכת הדין הפלילית שהייתי לפני שנים, לפני שנאלצתי להפסיק לעבוד כדי לדאוג לשילוב של הילד שלי, מדובר כאן בקבלת דבר במרמה.

<רויטל לן כהן: מדובר פה בכסף שאתם מחזיקים כסף שמגיע על תעודת הזהות של הילדים שלנו.

<רויטל לן כהן: זה לא כסף כללי שמעבירים אותו בתקציב הסטטוטורי שאתה יכול להגיד 'הוא יושב לי בתוך התקציב של החינוך'.

<רויטל לן כהן: זה קבלת דבר במרמה, זה הכסף של הילד שלי.

<רויטל לן כהן: אתם גנבים, גנבים.

עמרם מצנע: רויטל, רגע, רגע.

עמרם מצנע: אני אבקש שתחזרי ממילותייך.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: לא.

עמרם מצנע: אז את לא ממשיכה - - -

<רויטל לן כהן: כי לפי החוק הפלילי במדינת ישראל זה קבלת דבר במרמה.

עמרם מצנע: אני מצטער מאוד, אני לא - - -

<רויטל לן כהן: ואני אומרת את זה כל שנה.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: - - -

<רויטל לן כהן: ואני רוצה לומר עוד דבר - - -

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: תסלחו לי חברים.

עמרם מצנע: אני לא מוכן שאת תגידי לנציג של השלטון המקומי ותקראי לו 'גנבים', אני מצטער מאוד.

<רויטל לן כהן: אני לא קראתי לו 'גנב', החוק הגדיר את זה ככה.

עמרם מצנע: אז תחזרי בך.

<רויטל לן כהן: הם לא גנבים, אבל המועצות המקומיות גונבות כסף ששייך לתעודת זהות של ילד.

<רויטל לן כהן: בסדר.

<רויטל לן כהן: זה גם לא 10 חודשים, הם לא משלמים בחנוכה, הם לא משלמים בפסח, הם לא משלמים בסוכות, הם לא משלמים בפורים.

<רויטל לן כהן: בשורה התחתונה שלושה חודשים יושבים בכיס.

<רויטל לן כהן: אני מבקשת לומר עוד דבר אחד, מדובר בילדים שזקוקים לרצף טיפולי.

<רויטל לן כהן: אתם כל שנה גורמים לכך שתתחלף סייעת, עד שהיא מכירה את הילד, עד הילד מכיר אותה – בשורה התחתונה, ילד משולב פחות מ-6 חודשים בשנה.

<רויטל לן כהן: זו התעללות לשמה בילדים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני מבקש לשאול אותך מהחינוך המיוחד זיוה, האם כל שנה, זו שאלה שאני מניח שני יודע מהי התשובה, אבל בכול זאת אבקש לשאול אותה, האם כל שנה קובעים מחדש את מידת שעות הסיוע שהילד צריך לקבל?

<רויטל לן כהן: כן.

<רויטל לן כהן: יודעים את זה כבר במאי.

<זיוה כרמי: כן.

עמרם מצנע: ומתי יודעים על זה?

<זיוה כרמי: במאי.

עמרם מצנע: כלומר, מלפני חודש או חודשיים יודעים כבר מי בשנת הלימודים הבאה.

עמרם מצנע: אז למה כל הריטואל הזה של הפיטורים?

עמרם מצנע: זאת לא שאלה אליך.

עמרם מצנע: אני מבקש להגיע לסיכום.

מרב מיכאלי: אני מבקשת לחזק את מה שאמרה עכשיו רויטל וגם את מה שאמרה חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון.

מרב מיכאלי: אתה לא הודף אחריות, אתה מיתמם באמת בצורה משפילה במיוחד.

מרב מיכאלי: זה ממש, ממש מחפיר מאוד.

מרב מיכאלי: נניחה שאין להן הסכם, לך אין אחריות?

מרב מיכאלי: אתה לא מעסיק אותן?

מרב מיכאלי: אתה לא משלם להן?

מרב מיכאלי: אתה לא מקבל עבורן את הכסף?

מרב מיכאלי: אתה לא אחראי לילדות והילדים האלה שמשולבים אצלך במערכת?

מרב מיכאלי: אתה לא מפעיל אותן?

מרב מיכאלי: אם אתה כל כך לא קולט את זה, באמת תוותר על הסמכות, תוותר על האחריות, אל תתעסק בזה, פשוט כי אחרת אתה מעסיק.

מרב מיכאלי: כמעסיק, יש פה שני בני אדם, גם התלמידות והתלמידים האלה שזקוקים לסיוע וגם העובדים והעובדות האלה.

מרב מיכאלי: הם עובדים שלך לא פחות מכל העובדים האחרים.

מרב מיכאלי: האופן שאתה מיתמם לגבי זה, 'משרד החינוך לא מעביר, זה אחד חלקי 12, אין הסכם, אנחנו רצינו אבל ההסתדרות מנעה'.

מרב מיכאלי: אני מבינה שאנשי ההסתדרות עומדים ומונעים בגופם מלשלם להן את המשכורת המלאה - - -

<דן בן חיים: לא.

<דן בן חיים: לא.

<דן בן חיים: אני חייב עוד פעם כדי - - -

מרב מיכאלי: רק להבהיר?

מרב מיכאלי: זה הובהר, זה אחד חלקי 12, זה ברור.

<דן בן חיים: משפט אחד, אנחנו גוף מאורגן.

<דן בן חיים: בגוף מאורגן תנאי העבודה והשכר של העובדים נקבעים בהסכמים קיבוציים.

<דן בן חיים: אני לא יכול באופן חד-צדדי לשנות תנאי עבודה ושכר.

עמרם מצנע: לא על זה מדובר.

<רויטל לן כהן: זה ממש - - -

עמרם מצנע: רויטל אני אוציא אותך מהמקום.

מרב מיכאלי: אתם גוף מאורגן עם הרבה כוח ולכן אתם יכולים להרשות לעצמכם את מה שאתם עושים, זה בדיוק העניין.

עמרם מצנע: אני מבקש לסכם ואני פונה אליך פיני.

עמרם מצנע: אני יודע שמרכז השלטון המקומי הוא גורם מייצג וכל רשות מקומית היא ישות בפני עצמה.

עמרם מצנע: אני גם מבין שיש בעיה ואנחנו נקרא לכאן את ההסתדרות כדי להסביר את הבעיה שהיא בתחום הסכמי העבודה.

עמרם מצנע: אבל זה בדיוק אתם, השלטון המקומי, רשויות המקומיות שיכולים לפתור את הבעיה.

עמרם מצנע: אין פה שום העברת אחריות מגרש למגרש.

עמרם מצנע: נכון שיש את משרד הפנים שהוא עובד מול הרשויות המקומיות, יש את משרד החינוך, אבל בסוף הרשות המקומית בכוחה וביכולתה למצוא את הפתרון.

עמרם מצנע: התקציב שאתם מקבלים ממשרד החינוך הוא תקציב ל-12 חודשי שכר.

עמרם מצנע: אגב, גם הסייעות בגנים מקבלות 12 חודשי שכר ורובן, למרות שזה לא חלק מההסכם, נהנות מכול החופשות שנהנות גם הגננות.

עמרם מצנע: <קריאה:> זה רק מוותק של חמש שנים.

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: תסלחי לי, מאחר וגם אין מה לעשות איתן.

עמרם מצנע: אני לא רוצה להיכנס לזה, אני יודע מה עושים, אבל אופן פרקטי רוב הסייעות בגנים נהנות מאותן חודשים או שבועות חופשה שנהנות גם הגננות כי הגן סגור גם בחנוכה וגם בפסח וגם בחופש הגדול.

עמרם מצנע: נכון שברשויות מקומיות מסוימות מנצלים אותן לקייטנות ומשלמים להן שכר נוסף, אם הרשות היא הגונה.

עמרם מצנע: אבל לא עולה על הדעת שהסייעות או החונכות או המלוות שהן כל כך קריטיות, כל כך חשובות בליווי של הילדים עם צרכים מיוחדים, משנה לשנה צריך יותר, לא צריך פחות ובקיץ כבר יודעים מה יהיו השעות הנדרשות.

עמרם מצנע: מה זה הפיטורים האלה?

עמרם מצנע: אני לא מצליח להבין את זה.

עמרם מצנע: אני קורא לרשויות המקומיות להחזיר את מכתבי הפיטורים, להחזיר את מכתבי הפיטורים ולמצוא את הדרך לשלב את אותן סייעות כבר עכשיו לקראת שנת הלימודים הבאה.

עמרם מצנע: אני קורא לכם לעבור למתכונת של תשלום שכר אחת לחודש.

עמרם מצנע: גם אם שילמתם במשך 10 חודשים, לכאורה השכר היה יותר גבוה.

עמרם מצנע: תשלמו 12 חודשים.

עמרם מצנע: אני גם מבקש להקפיד שהרשויות המקומיות תוספנה את ה- 30%.

עמרם מצנע: יש כאן בעיות שאנחנו נדון בהן.

עמרם מצנע: נדמה לי שיש לנו בעוד שבועיים-שלושה דיון המשך על נושא הסייעות.

עמרם מצנע: יש כאן בעיה מהי משרה של סייעת, כמה שעות – זה לא סיפור פשוט כדי לרבע את המעגל ואני יודע.

עמרם מצנע: שיש בכוחנו ויש ביכולתנו לתת טיפול, יחס של כבוד לבעלות המקצוע הללו.

עמרם מצנע: פיני, אני מבקש שתעביר את זה ליושב ראש השלטון המקומי ולמי שמחזיק תיק החינוך אצלכם.

עמרם מצנע: תוצאו מכתבים לרשויות המקומיות.

עמרם מצנע: לא עולה על הדעת, אפשר להעסיק אותן בחודשים האלה, אפשר למצוא תעסוקה ואפשר להתייחס אליהן בכבוד הראוי.

עמרם מצנע: תודה רבה.