ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 267, 2014-07-07 13:10

חיים כץ: צהרים טובים.

חיים כץ: יום שני בשבוע, ט' בתמוז, ה-7 ביולי 2014 ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: על סדר היום הצעה לסדר היום לדיון מהיר בנושא הודעה על סגירת מפעל הנעליים בריל ופיטוריהם של למעלה ממאה עובדים, של חברת הכנסת גילה גמליאל ועוד כמה חברי כנסת שהגישו הצעות כאלה אבל לצערי אינם כאן.

אילן גילאון: אני בשם מיכל רוזין שנמצאת בחוץ לארץ בשליחות האומה.

חיים כץ: אילן גילאון החליף את מיכל רוזין ונמצא כאן רבנו משה גפני שגם הוא הגיש הצעה לדיון מהיר.

חיים כץ: מיכל רוזין שלחה מחליף ראוי, את אילן גילאון, ונמצאת כאן גילה גמליאל.

חיים כץ: גילה, בבקשה.

גילה גמליאל: ראשית, תודה ליושב ראש על כינוס הישיבה וגם לחבריי, גם לחברת הכנסת מיכל מיכל וגם לחבר הכנסת גפני.

<קריאה: מיכל רוזין.

חיים כץ: גם מיכל בירן הגישה.

אילן גילאון: אני כאן גם במקום מיכל בירן.

חיים כץ: הגישו ולא באו, כאילו לא הגישו.

גילה גמליאל: ביקשתי לקיים את הדיון מתוך צורך להסתכל לאנשים האלה שנמצאים כאן בעיניים ולומר בצורה חד משמעית שהם אלה שנתנו את נשמתם למדינת ישראל במשך כל השנים האלה, הקימו מפעל לתפארת המדינה, והם בעצם עבדו במהלך כל השנים האלה וסיפקו את הנעליים לכל הפעילות המבצעית שלנו במהלך כל השנים לכל החיילים, אבל פתאום מגיעים ומקבלים החלטה.

גילה גמליאל: היו המון דיונים בסוגיה הזאת של המפעל.

גילה גמליאל: אני זוכרת שהיו דיונים לאורך כל השנים.

גילה גמליאל: תמיד היה רצון לסגור את המפעל ותמיד הנושא הזה עלה מחדש ועלתה השאלה של המדיניות של כחול-לבן ואיך היא באה לידי ביטוי בהיבט הזה.

גילה גמליאל: ההחלטה לסגור את המפעל כורכת בחובה פיטורים של 120 עובדים.

גילה גמליאל: אני ראיתי לנכון לכנס את הדיון הזה על מנת שנשמע את משרד הביטחון את חלופותיו, איך הוא בהחלט יכול להתבונן לאנשים האלה ולהבהיר שהחלטת משרד הביטחון היא נכונה יותר, מדוע זה הדבר הטוב ביותר למדינת ישראל ואיך בדיוק 120 עובדים אמורים כרגע מבחינת הקיצוצים והעלויות - ובטח נשמע עליהם עוד מעט - להיפלט ממקום עבודתם ולהיות חלק מהאנשים שהם בהגדרה של לא עובדים על כל העלויות הכרוכות בכך.

גילה גמליאל: זאת הייתה מטרת הדיון כבוד היושב ראש ואני מודה לך.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: רבנו משה גפני.

חיים כץ: כמי שביקש את הדיון, אולי יש לך משהו לומר.

משה גפני: יש לי משהו לומר, כן.

משה גפני: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על כינוס הוועדה בדיון המהיר הזה ועשית זאת במהירות.

משה גפני: השאלה היא שאלה מוסרית ממדרגה ראשונה והשאלה היא גם התנהלות הממשלה בעניין הזה.

משה גפני: מדובר על מפעל שבו יש 120 עובדים שכבר נקראו לשימוע כדי לפטר אותם.

משה גפני: הדיון הזה עלה כבר בקדנציה הקודמת ואז משרד הביטחון אמר שהנעליים לא ראויות.

משה גפני: הנעליים שהמפעל הזה מייצר אינן ראויות להיות הנעליים שיסופקו לחיילי צה"ל.

משה גפני: דרך אגב, אני רוצה לעשות אנליזה על חייל שהולך עם נעליים אמריקאיות כשהוא יודע שהנעליים האמריקאיות האלה גרמו לכך שאבא שלו יושב בבית והמשפחה שלו מובטלת.

משה גפני: שאותו חייל ידע את זה.

משה גפני: בקדנציה הקודמת נאמר שהנעליים לא ראויות ואני אז הייתי יושב ראש ועדת הכספים וקיימתי אז את הדיון הזה.

משה גפני: אני אמרתי למשרד הביטחון שאין בעיה.

משה גפני: הם רצו לסגור את מתפרת העצמאות במצפה רמון, את נעלי בריל, היו עוד כמה דברים קטנים ואמרתי שאין בעיה, בסדר גמור, אבל את ההעברה של הכסף למשרד הביטחון – תלכו לוועדה אחרת.

משה גפני: אז נמצא הסדר ונמצא פתרון ולא היה שום שינוי בנעליים של נעלי בריל לפני ארבע ושלוש שנים ואין הבדל גם היום.

משה גפני: כאשר בא מנכ"ל משרד הביטחון ואומר שהנעליים לא טובות ומוציא מסמך שהנעליים לא טובות, מה היה לפני ארבע שנים?

משה גפני: הפתרון הוא ללכת בכוח על הדבר הזה.

משה גפני: זאת שאלה של כסף.

משה גפני: אין כאן בעיה שנוגעת למהות של ייצור הנעליים, לא לטיב הנעליים, אלא זאת שאלה מאוד מאוד פשוטה.

משה גפני: אני ביקשתי להעביר את הדיון הזה לוועדת העבודה והרווחה כי אתה עומד בראש הוועדה.

חיים כץ: מודה לך.

משה גפני: אני אומר באמת.

גילה גמליאל: זאת הסיבה.

משה גפני: זאת הסיבה.

משה גפני: לכאורה הייתי צריך לבקש את המשך הדיון בוועדת הכספים אבל לא ביקשתי וכנראה גם חבריי עשו כך מאותה סיבה, כיוון שאתה רגיש לנושא העובדים.

משה גפני: 120 עובדים שאין להם מקום עבודה אחר הולכים הביתה והאמריקאים בעזרת השם, תהיה להם פרנסה.

חיים כץ: דיברתי עם מנהל המפעל.

חיים כץ: מי זה מנהל המפעל?

חיים כץ: אמרתי לך שאני אתן לך את רשות הדיבור והנה, עכשיו יש לך רשות דיבור.

חיים כץ: תציג את המפעל, את הבעיה, את כל המכלול ותאמר היכן זה עומד, היסטוריה, מה מערכת הביטחון אומרת וכולי.

חיים כץ: תן סקירה ממצה ואם אתה צריך מעבר למה שאמרת עוד שתיים-שלוש דקות, קיבלת.

חיים כץ: לפרוטוקול שם ותפקיד.

<שלמה בוסקילה: אני סמנכ"ל בריל תעשיות נעליים.

חיים כץ: תצעק עלינו.

חיים כץ: אל תדבר בעדינות.

<שלמה בוסקילה: בשנת 2010 קיבלנו הודעה שמעבירים את כל הייצור לארצות הברית.

<שלמה בוסקילה: מאז התחלנו את כל הסיפור ופנינו לוועדת הכספים של הכנסת.

חיים כץ: תן קודם כל סקירה מה זה המפעל הזה, עובדים, גילאים, מצב.

חיים כץ: אחר כך נגיע לכנסת.

חיים כץ: יש לך את הזמן שלך.

<שלמה בוסקילה: המפעל נעלי בריל קיים משנת 1948 והוא מייצר נעליים צבאיות ונעליים אזרחיות בין היתר.

<שלמה בוסקילה: בשנת 2000 משרד הביטחון ביקש מאתנו להיכנס לטכנולוגיה חדשה בעולם של ייצור נעלי צבא, שזאת טכנולוגיית גומי-גומי, שהיא הטכנולוגיה המתקדמת ביותר בעולם בנושא הזה.

<שלמה בוסקילה: נכנסנו לאחר כשלוש שנים בהשקעה של 25 מיליון שקלים והצלחנו לייצר את הנעל שמשרד הביטחון דרש על פי מפרט צה"ל.

<שלמה בוסקילה: מאז התחלנו לייצר קרוב למיליון זוגות נעליים, עד להיום, בעשר השנים האחרונות.

<שלמה בוסקילה: אותן נעליים שייצרנו זכו בשנת 2004 לפרס.

<שלמה בוסקילה: אני רוצה לציין שזאת הנעל היחידה בהיסטוריית מדינת ישראל שזכתה לשני פרסים – פרס ראש אט"ל ופרס מנכ"ל משרד הביטחון על חדשנות ופיתוח.

חיים כץ: מאה אלף זוגות לשנה?

חיים כץ: סדר גודל.

<שלמה בוסקילה: סדר גודל.

<שלמה בוסקילה: כן.

<שלמה בוסקילה: הנעליים האלה קיבלו את הפרסים האלה.

<שלמה בוסקילה: אלה הנעליים היחידות בהיסטוריית מדינת ישראל שקיבלו פרסים כאלה.

<שלמה בוסקילה: קיבלנו הרבה מאוד תשבחות על הפיתוח.

<שלמה בוסקילה: כמובן הפיתוח היה שלנו מבחינת הטכנולוגיה ועל פי המפרט שצה"ל הכתיב לנו והכתיב לנו עד לרמת התפר, מה עובי התפר וכולי וכולי.

<שלמה בוסקילה: מאז ועד היום אנחנו מייצרים ומקבלים תשבחות מצה"ל ואני יכול לציין כאן.

חיים כץ: החלק הצבאי, מה האחוז שלו בעבודת המפעל?

<שלמה בוסקילה: החלק הצבאי הוא למעלה מתשעים אחוזים.

חיים כץ: זאת אומרת, כל העבודה.

<שלמה בוסקילה: כן.

<שלמה בוסקילה: בינואר 2012 כותב סגן ראש מנה"ר בסיכום דיון: "מדובר בספק אמין וטוב שנתן רמת שירות גבוהה לאורך השנים, הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק בעמידה בלוח הזמנים ובמחירים שסוכם מול החברה".

<שלמה בוסקילה: לפני כן, בשנת 2010: "הח"מ סקר בקצרה את אספקת הנעליים של חברת בריל החל משנת 2004, ציין שהספק לא חסך באמצעים ובהוצאות כולל הטסה באוויר של עורות, גומי וכדומה על מנת לתת מענה לצורכי צה"ל ובזמן מלחמת לבנון השנייה סיפק בלוח זמנים קצר ביותר נעליים לחיילי המילואים וכיוצא בזה".

<שלמה בוסקילה: יש איזושהי דינמיקה בין ספק לבין לקוח ועל זה אני היום בא ואומר.

<שלמה בוסקילה: נכנסנו לתוך העניין הזה וכואב מאוד לעמוד מול מאה עובדים ששירתו את המפעל הזה, חלקם עשרים ו-25 שנים וחלקם מעל ל-15 שנים, ולתת להם מכתבי פיטורים.

<שלמה בוסקילה: זה היה הדבר הקשה ביותר שקרה לי בחיים.

<שלמה בוסקילה: חלק מהעובדים האלה עוד עבדו במפעל של אבא שלי ואני הייתי צריך לפטר אותם לפני כמה שבועות.

חיים כץ: כרגע המפעל לא עובד?

<שלמה בוסקילה: המפעל לא עובד.

<שלמה בוסקילה: הוא כבר לא עובד חצי שנה כי חיכינו וחיכינו לוועדת הכספים, חיכינו לדיונים מול מנכ"ל משרד הביטחון ושום דבר מזה לא צלח.

<שלמה בוסקילה: הדבר היחידי שקיבלנו היה שהנעליים האלה לא ראויות, הן לא בריאות לחיילים.

<שלמה בוסקילה: אני אומר שיש איזושהי דינמיקה בין ספק לבין לקוח, במיוחד לקוח כמו משרד הביטחון וצה"ל ששולח כל שבוע כמעט אנשים ממדור הבחינה והם בודקים ובוחנים ולוקחים דגימות מתוך הנעליים שצריכות לצאת באותו שבוע אליהם למחסנים, והם כותבים שהנעליים נהדרות, הנעליים טובות, הספק נהדר ואמין ויש עוד ועוד ועוד, ומקבלים פרסים אבל פתאום באים ואומרים: תשמע, הנעליים לא בריאות.

<שלמה בוסקילה: אני אומר, מה קרה?

<שלמה בוסקילה: משרד הביטחון מתבייש משלמה בסוקילה או מחברת בריל?

<שלמה בוסקילה: כותב משרד הביטחון לא אחת ולא שתיים שיש לו בעיה של תקציב.

חיים כץ: מה היקף העבודה בכסף?

<שלמה בוסקילה: אם אנחנו מדברים על מה שהיה לפני כן, בערך 28 מיליון שקלים.

<שלמה בוסקילה: בשנה שעברה זה היה הרבה פחות, זה היה 15 מיליון שקלים.

אילן גילאון: יש איזו נעל בניסוי, נכון?

אילן גילאון: השקעתם בזה כשני מיליון שקלים.

אילן גילאון: אני מבין שיש עכשיו נעל חדשה שאתם מנסים.

<שלמה בוסקילה: יש נעל ששלחנו כרגע לניסוי.

<שלמה בוסקילה: יש נעל שהייתה בניסוי לפני כמה חודשים.

מיכל בירן: בפעם הקודמת היו התחמקויות.

<שלמה בוסקילה: כן, זה לקח הרבה זמן כדי שזה יקרה ובסופו של דבר זה קרה.

<שלמה בוסקילה: בשנת 2010, עקב הקיצוץ הצפוי בתקציב, יתכן שיידרשו חלופות אחרות, ושוב הם כותבים ב-2013 שלאחר הקיצוץ בתקציב, בגלל מצוקה תקציבית, וב-2014 הם כותבים שאין לצה"ל כל תקציב לבצע הזמנות לנעליים כנדרש.

<שלמה בוסקילה: כמובן יש גם פרוטוקול הדיון שהיה בוועדת הכספים בו מדבר מר אורי גואל, כאשר שואלים אותו מה הסיבה.

<שלמה בוסקילה: סתיו שפיר שואלת על איזה תקציב אנחנו מדברים ומה הפער, והוא אומר שאנחנו מדברים על כך שאין לי תקציב להוצאת הזמנות למפעל בריל בראשון לציון.

<שלמה בוסקילה: זאת אומרת, מדובר כאן על תקציב, תקציב, תקציב.

<שלמה בוסקילה: בסופו של דבר אנחנו מגיעים ואז הם שולחים מכתב והם אומרים הנעליים שלכם לא טובות.

<שלמה בוסקילה: אז מה קרה?

<שלמה בוסקילה: לא יכלו לבוא ולפסול לי את הבחינה בפעם הראשונה ולפסול את הבחינה בפעם השנייה והשלישית?

חיים כץ: לא כתבו לך מכתבי אזהרה.

<שלמה בוסקילה: לא מכתבי אזהרה ולא שום דבר.

<שלמה בוסקילה: הם ממשיכים לקבל את הנעליים והכול בסדר גמור והם כותבים שזה תקציב וזה תקציב וזה תקציב, אני מקבל תשבחות וזאת הנעל היחידה שקיבלה אי פעם פרסים.

חיים כץ: זה לא תקציב.

חיים כץ: זה שקלים.

<שלמה בוסקילה: לא.

<שלמה בוסקילה: הם אומרים תקציב.

חיים כץ: אבל אלה שקלים.

חיים כץ: כאשר מתגייס חייל לצה"ל, הוא מקבל נעליים.

חיים כץ: התקציב קיים.

חיים כץ: הוא מקבל נעליים.

חיים כץ: הם באים בטענה - שאני לא יודע איך אנחנו נוכל להתמודד אתה – שהנעליים לא טובות, והשנייה שאין להם שקלים.

חיים כץ: האמריקאים עושים לנו בית ספר.

חיים כץ: מגדילים את הסיוע בדולרים ומקטינים את השקלים ואז הם מסבסדים את התעשייה האמריקאית.

חיים כץ: הם מסבסדים את התעשייה האמריקאית.

<קריאה: בוועדת הכספים, כפי שנאמר כאן קודם לכן, דיברו על נושא אחד בלבד אבל פתאום צץ נושא האיכות.

חיים כץ: תן לי סקירה על המפעל.

משה גפני: היושב ראש מבקש ממך לדבר על המפעל ועל העובדים.

חיים כץ: אתה מספר לי שהם אמרו כך ואמרו כך.

חיים כץ: לא מעניין.

חיים כץ: מהתחלה הבנו שהבעיה היא שקלים.

חיים כץ: אין לו שקלים והוא מחפש עכשיו את התירוץ להסביר לך והוא מצא שהנעליים לא טובות ואתה אומר שהנעליים טובות.

חיים כץ: אני מאמין שהנעליים טובות.

<שלמה בוסקילה: אדוני היושב ראש, אם תרשה לי אני אחזור בחזרה גם לעובדים.

חיים כץ: אני רוצה שתבין שהאישיו כאן הם העובדים.

חיים כץ: זה האישיו וזה הנושא, הפרנסה של ה-120 עובדים אלה שכבר חצי שנה לא עובדים.

אילן גילאון: אתה יכול להיות רגוע, הנעליים מצוינות.

אילן גילאון: אני הלכתי בהן והילדים שלי הולכים בהן.

אילן גילאון: חיים, גם אתה הלכת אתן.

מיכל בירן: חבר הכנסת שטבון הביא נעליים למצגת בדיון הקודם.

אילן גילאון: הוא ואיתן כבל הולכים עם הנעליים של בריל כל הזמן.

<שלמה בוסקילה: במפעל הזה נמצאים עובדים שיותר ממחציתם מעל לגיל חמישים.

<שלמה בוסקילה: יש כאלה שנמצאים גם אחרי פנסיה.

<שלמה בוסקילה: העובדים האלה הם עובדים שלא מקבלים שכר.

חיים כץ: מה זה אחרי פנסיה?

חיים כץ: באיזה גילאים?

<שלמה בוסקילה: יש גם בגילי 67.

חיים כץ: כמה?

<שלמה בוסקילה: שלושה-ארבעה, משהו כזה.

<שלמה בוסקילה: אני לא מדבר על אלה שהם בגיל חמישים כי מעל גיל חמישים אלה חמישים אחוזים מעובדי המפעל.

חיים כץ: תסביר לי מה זה הולכים הביתה.

חיים כץ: הם מקבלים מאה אחוזי פיצויים.

<שלמה בוסקילה: בוודאי.

<שלמה בוסקילה: אנחנו ברוך השם חברה מרוויחה וחברה שיש לה עסקים אחרים.

<שלמה בוסקילה: מעבר לכך, יש לנו גם את מפעל הנעליים האחרות.

חיים כץ: איזה מפעל?

חיים כץ: אמרת שאלה עשרה אחוזים

<שלמה בוסקילה: לא.

<שלמה בוסקילה: מפעל הנעליים הוא חלק אחר מהחברה.

<שלמה בוסקילה: הוא חלק נוסף בחברה.

חיים כץ: מפעל הנעליים עליו מדובר, תשעים אחוזים ממנו הם נעלי צבא.

חיים כץ: עשרה אחוזים הולכים לשוק האזרחי.

<שלמה בוסקילה: בדיוק.

חיים כץ: עשרה אחוזים הם פחות מהמסה הקריטית.

<שלמה בוסקילה: בוודאי.

חיים כץ: בשביל עשרה אחוזים אתה לא מחזיק מפעל.

חיים כץ: אתה אומר שאתה איש עסקים ועם הציונות שבך, עם הרצון שלך לתת פרנסה, אתה לא תורם למדינת ישראל ואתה לא הפילנתרופ של מדינת ישראל וטוב שכך, בשביל עשרה אחוזים אתה לא צריך מפעל.

חיים כץ: זה מה שאתה אומר בערך.

חיים כץ: תסביר לי מה קורה עם העובדים.

<שלמה בוסקילה: אותם עובדים, אנחנו החזקנו אותם בחצי השנה האחרונה בכל מיני עבודות אחרות שיכולנו לתת להם במחסנים ובכל מיני מקומות אחרים, הוצאנו אותם לחופש וביקשנו שינצלו את החופשות שיש להם בזמן הזה של החצי שנה כי לסגור מפעל שהשקעת בו מעל 25 מיליון שקלים, זה לא כל כך קל.

<שלמה בוסקילה: ברור שעוד יותר לא קל לפטר את העובדים האלה שנמצאים אתך במשך כל השנים.

<שלמה בוסקילה: החזקנו אותם בכל מיני עבודות כאלה ואחרות.

<שלמה בוסקילה: סיימנו כל מיני תהליכים שהיו לנו במפעל ובמקביל ניסינו דרך ועדת הכספים ודרך שיחות מול מערכת הביטחון לקבל.

<שלמה בוסקילה: אמרנו שאנחנו נפתח לכם כל נעל שתרצו, אנחנו נעשה בשבילכם כל דבר שתרצו, אנחנו יודעים לעשות נעליים, יושבים כאן חבר'ה שכל מה שהם עשו – אלה נעליים וזה מה שהם יודעים לעשות בחיים שלהם.

<שלמה בוסקילה: נעליים.

<שלמה בוסקילה: ביקשנו שלפחות ייתנו לנו בינתיים איזושהי הזמנת ביניים על מנת שנוכל להמשיך לקיים את המפעל, אפילו שההזמנה תהיה מחציתה הזמנה שהייתה בשנה שעברה שגם היא קוצצה.

חיים כץ: אמרת 15 מיליון שקלים.

<שלמה בוסקילה: כן.

<שלמה בוסקילה: ביקשנו את זה על מנת שנוכל להמשיך ולהחזיק את המפעל כי אני לא יכול להחזיק את העובדים האלה בלי זה.

חיים כץ: מה המסה הקריטית שלך?

חיים כץ: כמה כסף?

<שלמה בוסקילה: במה שאנחנו מדברים?

<שלמה בוסקילה: אנחנו מדברים על שלושים אלף זוגות שזה 15 מיליון שקלים.

חיים כץ: זה מה שהיה בשנה שעברה.

<שלמה בוסקילה: לא.

<שלמה בוסקילה: מה שהיה בשנה שעברה – סליחה, אנחנו מדברים על עשרים מיליון שקלים.

<שלמה בוסקילה: אנחנו מדברים על משהו בסביבות 15 מיליון שקלים.

<שלמה בוסקילה: כן.

חיים כץ: כמה קיבלת בשנה שעברה?

<שלמה בוסקילה: משהו כמו 25 מיליון, 23 מיליון שקלים.

חיים כץ: זה היה בשנה שעברה.

<שלמה בוסקילה: 23 מיליון.

חיים כץ: עכשיו אתה אומר שקיבלת 15 מיליון.

<שלמה בוסקילה: כן.

<שלמה בוסקילה: רק כדי להחזיק, עד שנפתח להם כל נעל.

<שלמה בוסקילה: אנחנו השקענו מעל שניים וחצי מיליון שקלים בנעל חדשה, בתבניות חדשות, בואו, תנו לי להחזיק את העובדים האלה, אל תסגרו את המפעל, אל תתנו לעובדים האלה ללכת הביתה כי אחר כך לא תהיה אפשרות לאסוף את אותם אנשים חזרה למפעל ולהתחיל לייצר.

חיים כץ: אם הם לא ייתנו לך עכשיו, הם לא ייתנו לך אחר כך.

חיים כץ: העניין הוא שקלים.

מיכל בירן: כשתהיה קטסטרופה ויצטרכו נעליים, אז ייזכרו.

אילן גילאון: זה כבר קרה, לא?

אילן גילאון: במלחמת לבנון זה קרה.

חיים כץ: תכף נגיע למשרד הביטחון.

חיים כץ: זה לא הדבר היחידי רק נעליים.

חיים כץ: הם הולכים להוציא החוצה את כל הטכנולוגיות שלך, את כל היכולות שלך.

אילן גילאון: זה ברור, אבל בתוך זה דווקא את הנעליים?

חיים כץ: הכול על קטע של שקלים.

חיים כץ: שקלים וכספי אופסד.

חיים כץ: אנחנו מסבסדים את הצבא האמריקאי, את התעשייה האמריקאית.

חיים כץ: אתה יודע מה אמרתי על זה בתחילת דרכי בכנסת לפני 15 שנים?

חיים כץ: אמרתי שהאמריקאים משתמשים בנו כמו צרכני סמים.

חיים כץ: את המנה הראשונה הם נותנים לנו בחינם ואחר כך אנחנו משלמים ביוקר וכך הם יעבירו כל מוצר שלנו.

חיים כץ: הם מסבסדים את התעשייה שלהם ולאט לאט הם סוגרים את המדינה שלנו.

חיים כץ: עכשיו הם הגיעו לנעליים.

חיים כץ: 15 מיליון שקלים הם המסה הקריטית שלך?

<שלמה בוסקילה: 15 מיליון שקלים הם המינימום שבמינימום שנוכל לפחות להעסיק את אותם עובדים ולתת להם איזהו מקום.

חיים כץ: נמצאים כאן נציגי משרד הביטחון?

<אורי גואל: כן.

גילה גמליאל: מה התשובה?

<אורי גואל: מה השאלה?

חיים כץ: אתה בא לבית שאתה מקבל בו הגנה מכל הכיוונים.

חיים כץ: אני מרגיש שאני יכול להגיד לך את כל מה שעל לבי כי לפחות אני וחלק ניכר מאלה שיושבים כאן הם בבחינת אותם ילדים עם האצבע בסכר, שכאשר באים לפגוע בכם, במערכת הביטחון, בשכר, בתנאים, בתגמולים שלכם - אנחנו החומה הבצורה.

חיים כץ: השאלה היא למה משרד הביטחון לא מוצא 15 מיליון שקלים, שזה ארבעה מיליון דולר, ובכך נותן פרנסה ל-120 עובדים.

חיים כץ: זאת השאלה.

חיים כץ: כמו השאלה ששואלים למה אתם לא נותנים להם, למה אתם לא לוקחים להם את הפנסיה, למה אתם לא מקצצים בהם ולמה אתם לא הורגים אותם, ואני אומר להם שזה צבא הגנה לישראל ולא הצבא של פקיסטן.

חיים כץ: אני מבין שיש לכם בעיה של שקלים ואני שם את הבעיה כמו שהיא על השולחן.

חיים כץ: אתם חלק מהעם ואתם צבא העם.

חיים כץ: מערכת הביטחון הוא של מדינת ישראל.

חיים כץ: כמו שהאמריקאים יודעים לתת פרנסה לאנשים שלהם, בהורדת השקלים והורדת הדולרים הם מעבירים את התעשייה שלנו, את המוח שלנו ואת השכל שלנו לשם, הם באים אליכם.

חיים כץ: אנחנו מדברים על כסף קטן.

חיים כץ: באמת.

חיים כץ: למה אתם לא מוצאים 15 מיליון שקלים או 12 מיליון שקלים?

חיים כץ: אם הוא אומר 15 מיליון, הוא יסתפק גם ב-12 מיליון שקלים ויפתח את המפעל הזה ותקבלו נקודות.

חיים כץ: יש לי בן בצבא קבע שאומר לי שהוא מתבייש ללכת עם המדים.

חיים כץ: אתם צריכים נקודות זכות וזאת נקודת זכות אם אתם תבואו ותאמרו שאתם השארתם את המפעל הזה פתוח.

חיים כץ: מדובר בכסף קטן.

חיים כץ: 12-13 מיליון שקלים והוא מפעיל את המפעל ובהיקפים שיש, זה הרבה אבל זה מעט.

חיים כץ: לפרוטוקול, שם ותפקיד.

<אורי גואל: אני סגן ראש מנה"ר לרכש לוגיסטי רב זרועי ואחראי במינהל הרכש על הקיום השוטף של צה"ל.

<אורי גואל: כל הצרכים הלוגיסטיים של חיילי צה"ל, להבדיל מבניין הכוח, נמצא ביחידה שלי.

<אורי גואל: קצת להעמיד דברים על דיוקם.

<אורי גואל: משרד הביטחון, מינהל הרכש במשרד הביטחון, למעשה הוא המעסיק הגדול ביותר במדינת ישראל לתעשייה הישראלית.

<אורי גואל: אנחנו מעבירים פעילות בהיקף של כמעט עשרה מיליארד שקלים בשנה, סדר גודל של למעלה מ-25 אלף הזמנות.

<אורי גואל: גם עסקאות רכש שנעשות במטח הסיוע בארצות הברית לבניין הכוח עבור חיל האוויר ועבור חילות היבשה, מחויבות ברכש גומלין במדינת ישראל בהיקף של מיליארדי שקלים.

<אורי גואל: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים מה הדגל שלנו, זה לקיים את התעשייה הישראלית הביטחונית ולא לתת למפעלים להיסגר, כולל גם לא, חבר הכנסת גפני, מתפרת העצמאות שאנחנו הרמנו אותה לקראת ערב חג הפסח ועדיין מחכים לתמריצים של משרד הכלכלה שיעמוד בהתחייבות שלו.

<אורי גואל: לא אנחנו רוצים לסגור את מתפרת העצמאות.

חיים כץ: אנחנו מדברים על נעלי בריל?

<אורי גואל: התייחסתי לאור הערתו של חבר הכנסת גפני.

חיים כץ: בסדר.

חיים כץ: הוא אמר.

<אורי גואל: אכן בדיון שהיה ב-18 בנובמבר 2013 בדלתיים פתוחות לתקשורת התבקשתי, וגם הודעתי לנעלי בריל, שאין לי כוונה לתקוף את איכויות הנעל כתושב ישראלי על מוצר כחול-לבן.

<אורי גואל: אכן באותה תקופה לא היה תקציב למערכת הביטחון ואכן בוועדה אמרנו שיש לנו בעיות בתקציב שקלי.

<אורי גואל: יחד עם זאת, בתום ישיבת ועדת הכספים ניגשתי אל מר סלומינסקי וביקשתי ממנו דיון חוזר בדלתיים סגורות שבוע לאחר מכן.

<אורי גואל: באותו דיון בדלתיים סגורות היו נציגי משרד הביטחון, נציגי אט"ל ומנכ"ל משרד הביטחון ושם פרסנו בפניהם את דוח הביניים לבדיקה שמתבצעת בעיצומה לנעליים שסופקו למתגייסי אוגוסט 2013 והבדיקה אמורה להסתיים באפריל 2014.

<אורי גואל: הבדיקה אכן הסתיימה באפריל 2014 ומסתבר שנעל בריל לא עמדה באף פרמטר מתוך חמשת הפרמטרים שבדקנו.

חיים כץ: כל מה שאתה אומר לי זה שהסיבה היא לא כסף.

<אורי גואל: אני אסיים.

<אורי גואל: תן לי לסיים, ברשותך, ואני אסביר לך הכול.

חיים כץ: זה מה שאמרת עד עכשיו.

חיים כץ: עד עכשיו אמרת שאם הנעליים היו טובות, היינו מוצאים את הבעיה של הכסף.

<אורי גואל: חד משמעית אתה צודק.

<אורי גואל: מאחר והיינו בדיון של נובמבר 2013, לא היה תקציב למערכת הביטחון, אנא קראו את הפרוטוקול של הדיון שהתקיים שבוע אחרי הדיון של ה-18 בנובמבר וראו שם דוח ביניים לפיו נעל שסיפקה בריל אינה עומדת בתקני ודרישות צה"ל, בהגדרה.

<אורי גואל: צה"ל מגדיר את הצורך, צה"ל מאפיין את הצורך, צה"ל מתקצב את הצורך.

<אורי גואל: משרד הביטחון עובד על פי - - -

מיכל בירן: צה"ל הכתיב את המפרט של הנעל.

<אורי גואל: בבקשה, תני לי לסיים.

חיים כץ: כן.

<אורי גואל: ברגע שצה"ל מגדיר את המפרט, ברגע שצה"ל מגדיר את הצורך ומאפיין אותו, אני, משרד הביטחון, מממש את הצורך.

<אורי גואל: אני גורם תוצאתי.

<אורי גואל: ברגע שהדוח הוגש אלינו באפריל 2014, מיד הועבר, במאי 2014, לידיעת מר בוסקילה והודענו לו שהנעל שלו נפסלה.

<אורי גואל: יחד עם זאת, אכן מר גפני בדיון הקודם של שנת 2012 אילץ את מערכת הביטחון לקנות שוב 33 אלף זוגות נעליים מעבר לשלושים אלף שניקנו בהיקפים של עשרות מיליוני שקלים ואותן נעליים הן נעליים לא איכותיות.

<אורי גואל: אני, משרד הביטחון, לא אקנה נעל לא טובה לצה"ל.

<אורי גואל: נקודה.

גילה גמליאל: ברשות היושב ראש, אני רוצה לשאול שאלה.

גילה גמליאל: אם הנעליים לא איכותיות, מה עשיתם עם כל עשרות אלפי הנעליים האלה?

<קריאה: מיליון זוגות נעליים.

גילה גמליאל: נתתם לחיילים להשתמש בנעליים לא איכותיות?

<יהודה נתנאל: לא.

חיים כץ: מי אדוני?

<יהודה נתנאל: אני ראש המחלקה הטכנולוגית של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, המחקה שעוסקת בהרבה מאוד עולמות טכנולוגיים שעוסקים בחייל, מיגון החייל, קסדות, אפודים וכולי ובין השאר עוסקים גם בנושא הנעליים.

<יהודה נתנאל: אני גאה להיות בצבא הגנה לישראל על המדים האלה.

<יהודה נתנאל: אנחנו מדברים על נעליים שמשנת 2005 על פי אפיון שלנו של צבא הגנה לישראל הגדרנו אותן לחברת בריל.

<יהודה נתנאל: אני גם אגיד זאת ולא בציניות שהמעמד הזה לא נוח לי.

<יהודה נתנאל: אני אבא לשלושה ילדים ואני רואה כאן שמדברים על סגירה של מפעל, אבל אני רוצה רגע לשים את הדברים על דיוקם בהקשרים הצבאיים מתוקף האחריות המקצועית שיש לי על החיילים שלנו.

<יהודה נתנאל: אנחנו משנת 2005 רוכשים נעליים מחברת בריל.

<יהודה נתנאל: היינו שבעי רצון מהנעליים על פי המפרט שלנו.

<יהודה נתנאל: במעלה הדרך – יש כאן את הדברים גם באופן כתוב וסיסטמתי - קיבלנו מהם את הנעליים.

<יהודה נתנאל: הנעליים האלה בשנת 2005 היו פריצת דרך טכנולוגית.

<יהודה נתנאל: הם לא סתם זכו לפרס ראש אט"ל ולפרס מנכ"ל משרד הביטחון ובהחלט התגאינו בנעליים.

<יהודה נתנאל: הנעליים האלה ב-2005, כמו הרבה מאוד תהליכים אחרים, היו בזמנו נחשבות טובות.

<יהודה נתנאל: במעלה הדרך לצערנו הנעליים סבלו מהרבה מאוד בעיות, חלקן נובעות מליקויים בתהליכי הייצור של חברת בריל אל מול האפיון שנתנו, חלקן נבעו מבקרת איכות לקויה, הרבה מאוד, אלפים רבים של זוגות נעליים שבסופו של דבר נאלצנו לקבל מאחר ובריל היה הספק היחידי וקיבלנו אותן.

חיים כץ: מה עשיתם אתן.

<יהודה נתנאל: על חלקן עשינו בקרה חוזרת, חלקן נתנו לאוכלוסיות לא קדמיות כמו החלפות למילואים, החלפות לשוחרים וכולי, אבל את מרביתן המשכנו והשתמשנו בהן כמסה בתוך צבא הגנה לישראל.

<יהודה נתנאל: אני אציין בצורה מאוד ברורה שלא כל הסחורה שהגיעה מבריל לא הייתה טובה.

<יהודה נתנאל: אין לנו שום כוונה להגיד כזה דבר.

<יהודה נתנאל: הם שותפים שלנו לגבי כל התהליך.

אילן גילאון: לקוחות הקדמיים האלה, באיזה נעליים השתמשתם במקביל?

<יהודה נתנאל: לא במקביל.

<יהודה נתנאל: המשכנו תמיד להשתמש בנעלי בריל.

גילה גמליאל: אתם טוענים מצד אחד שחלק מהנעליים כן היו בסדר וחלק מהנעליים לא היו בסדר.

גילה גמליאל: אפשר להבין את החלקיות מבחינת מספרים?

<יהודה נתנאל: בוודאי.

<יהודה נתנאל: כאשר מייצרים במפעל מסוים על פי מפרט שאנחנו מצפים ובסופו של דבר כאשר מביאים לנו את הסחורה הגמורה ויש לנו ליקויים בתפירת העור - - -

גילה גמליאל: כמה מהנעליים?

<יהודה נתנאל: אני מדבר אתך על סדר גודל של עשרות אלפים במשך השנים.

גילה גמליאל: כמה אחוזי נעליים היו פגומים?

<קריאה: תשאלי אותם כמה משלוחים נפסלו.

<יהודה נתנאל: אני יכול לומר לכם שב-2007 שש מנות בהיקף של כ-4,000 בחינה, שקעים, בליטות בסוליה, עיבוד והרכבה.

<יהודה נתנאל: ב-2010, 12 אלף זוגות מדים של עור דליל, עיבוד הרכבה, שקעים, סיכות בולטות בתוך הנעל, חיבורים, חתכים בעור וכולי.

מיכל בירן: כל זה מתועד?

<יהודה נתנאל: הכול מתועד.

<יהודה נתנאל: יותר מזה, יש כאן דוקומנטים מ-2010 של מנה"ר .

חיים כץ: מה אחוז הנעליים הפגומות?

<יהודה נתנאל: אני לא יודע להעריך כרגע באחוזים.

<יהודה נתנאל: אני יכול להגיד שב-2010 כדוגמה, מתוך 120 אלף זוגות מדים, כ-12 אלף.

חיים כץ: עשרה אחוזים.

<יהודה נתנאל: עשרה אחוזים.

<יהודה נתנאל: לא לזה ציפינו.

<יהודה נתנאל: אני לקוח שבוי.

<יהודה נתנאל: כאשר חיילים מתגייסים, אני מעדיף לתת להם גם אם התפר הוא פחות מזה שרציתי אבל שלמתגייס תהיה נעל.

<יהודה נתנאל: לא היה לי שום ספק אחר.

<יהודה נתנאל: אלה היו שותפים שלנו לטוב ובחלק מהמקרים גם לרע.

<יהודה נתנאל: אנחנו הבנו שצריך להתקדם לנעל מתקדמת יותר מבחינתנו, כמו בכל תהליך.

<יהודה נתנאל: גם ב-2005 היה לי פנטיום אחד והיום יש מחשב אחר.

<יהודה נתנאל: ב-2005 היה לי גליל והיום יש נשק אחר לחיילים.

אילן גילאון: האמריקאים מחזיקים נעל כפי שאתם מחפשים?

<יהודה נתנאל: הלכנו ועשינו סקר מבחינתנו כלקוח בצורה מאוד מאוד מסודרת ושקופה ועל מנת להגדיר נעל מתקדמת יותר, עמידה יותר לחיילים של צה"ל, הגדרנו מפרט חדש שבו גם הצענו לחברת בריל להשתתף בו.

<יהודה נתנאל: הגישו הצעות.

<יהודה נתנאל: חברת בריל החליטה בסופו של דבר משיקוליה שלה לא להגיש מענה מלא.

<יהודה נתנאל: אני אציין ואדגיש שבמהלך השנים - - -

חיים כץ: פנית לחברת בריל.

<יהודה נתנאל: מנה"ר פנה בצורה מסודרת ואמר שרוצים נעל מתקדמת.

חיים כץ: ואמר שמשרד הביטחון החליט שלצה"ל הוא רוצה נעליים בצבע בז' לדוגמה, בתפר כזה וכזה, ואת זה הוא מבקש מהמפעל.

חיים כץ: עם כל השיקולים והמקצועיות שלו משרד הביטחון קובע איזה נעליים צה"ל צריך, הוא זה שאחראי לצה"ל והמפעל הוא היצרן ולכן שיעשו את זה כך.

<יהודה נתנאל: מדויק.

<יהודה נתנאל: זה מה שהגדרנו.

<יהודה נתנאל: חשוב מאוד להגיד שמעבר לליקויים באיכות הנעל, אנחנו ביצענו, מתוקף האחריות שלנו, סקרים.

<יהודה נתנאל: הגענו לחיילים בחי"ר בצורה מסודרת עם מדגם מבוקר לגבי הנוחות ושביעות הרצון.

חיים כץ: פניתם לנעלי בריל ואמרתם שזה מה שאתם רוצים?

<יהודה נתנאל: בוודאי.

<אורי גואל: ב-2010 הופץ RFI לקבלת אינפורמציה לתחולה חדשה של עסקה.

<אורי גואל: אנחנו נמצאים ארבע שנים אחרי ובמקום שנבוא ונדבר על הטכנולוגיות שצה"ל הגדיר כצורך לחייל, אנחנו מתווכחים האם לתת להם 33 אלף זוגות נעליים או לא לתת להם.

<אורי גואל: זה לא הוויכוח.

יוני שטבון: אדוני היושב ראש, יש כאן שלושה משתנים.

יוני שטבון: הדיונים כאן התחילו מ-2012 אצל חבר הכנסת גפני בוועדת הכספים והמשיכו אחר כך בוועדת הכספים.

יוני שטבון: אני שמח שזה הגיע לוועדת העבודה והרווחה.

יוני שטבון: אנחנו בוגרי כל הועדות האלה, דיברנו ונפגשנו ואנחנו רוצים להגיע למצב האופטימלי.

יוני שטבון: יש כאן משתנה אחד שצה"ל אומר – פעם ראשונה, אגב, ולא במכתבים אלא בוועדת הכנסת – שהנעליים לא טובות.

יוני שטבון: אמרתם את זה.

<אורי גואל: בשנה שעברה כבר דיברנו על זה.

יוני שטבון: ישיבת וועדת הכספים האחרונה ב-2013 לא נאמרה מילה אחת.

<אורי גואל: מר שטבון הנכבד, תיקון.

<אורי גואל: שבוע לאחר הדיון שהשתתפת בו, התקיים עוד דיון.

יוני שטבון: אני מכיר.

חיים כץ: אולי אתה רגיל לוועדת כספים, אבל כאן אתה לא מתפרץ ולא מתווכח.

יוני שטבון: הייתה ישיבת ועדה סגורה.

יוני שטבון: אמרתי את דבריי בצורה ברורה.

<אורי גואל: בסדר.

<אורי גואל: סליחה.

יוני שטבון: פעם ראשונה צבא הגנה לישראל, משרד הביטחון, מול המצלמות אומר שהנעל של בריל לא טובה.

יוני שטבון: זאת פעם ראשונה.

יוני שטבון: ראשית, זה חבל כי יש כאן תהליך שיכול לפתור את זה בצורה יותר מהירה.

חיים כץ: קודם כל חבל שהנעל לא טובה, אם זה נכון.

יוני שטבון: המשפט הבא שרציתי לומר הוא שבאמת אנחנו צריכים לוודא כאן שהנעל שחיילי ישראל הולכים אתה היא הנעל הטובה ביותר שטובה להם גם מבחינה מבצעית וגם מבחינה בריאותית.

יוני שטבון: יש כאן משתנה נוסף אדוני היושב ראש והוא העובדים.

יוני שטבון: יש כאן 100-120 עובדים שלנו כחברי כנסת – אני שם שנייה את צה"ל בצד – וכנבחרי ציבור יש אחריות שמחר בבוקר לא ילכו הביתה וכמו שנאמר כאן, מעל חמישים אחוזים מהעובדים הם בגיל חמישים ומעלה ואנחנו יודעים מה זאת קריירה שנייה בגיל הזה.

יוני שטבון: זאת לא קריירה שנייה אלא הם הולכים הביתה.

יוני שטבון: זאת המשמעות של הדברים.

יוני שטבון: שני המשתנים האלה צריכים להיפתר.

יוני שטבון: לדעתי נאמרה כאן התשובה.

יוני שטבון: מי שנמצא כאן בכנסת ועדיין לא רוצה שחיילי ישראל ילכו עם נעליים כאלה, ומי שנמצא כאן בכנסת ולא רוצה שהעובדים ילכו הביתה, הפתרון צריך להימצא כאן.

יוני שטבון: צריך נעל חדשה, מתאימה ללוחמי צה"ל שבריל עשה.

יוני שטבון: אני חושב שזאת התוצאה שצריכה להיות.

חיים כץ: עכשיו אני מייצג את בריל.

חיים כץ: לי יש עסק ואני הבעלים שלו.

חיים כץ: מה שאתה מבקש עכשיו זה צורך המציאות וחייבים את זה, אנחנו רוצים לתת ללוחמים את הטוב ביותר – לחיילים ולא רק ללוחמים – ואתה מבקש נעל שהעלויות שלו הן איקס שקלים בפיתוח.

חיים כץ: זה אומר שינוי מכונות, הוצאות נוספות וכולי.

חיים כץ: אתה מוכן לתת לי התחייבות ארוכות טווח לכמות נעליים כדי שהמפעל יהיה רווחי?

<אורי גואל: ביום שהניסוי לנעל יצביע על ידי אט"ל, מדור בחינה, שהנעל עומדת בתקני הקבלה והדרישה והאיכות לחיילי צה"ל באשר הם, כל נעלי צה"ל יירכשו שם.

<אורי גואל: זאת אומרת, אין לי היום נעל שאני יכול לבוא ולומר שאני רוכש אותה - - -

יוני שטבון: מה עם הנעל הניסיונית?

יוני שטבון: סליחה שאני קוטע את דבריך.

<אורי גואל: הנעל הניסיונית זאת נעל נוספת שבדיון שהיה אצל מנכ"ל משרד הביטחון ב-20 בינואר הציג מר בוסקילה נעל חדשה בטכנולוגיות עדיין שלו ולא בטכנולוגיות שצה"ל הגדיר.

<אורי גואל: הנעל הזאת התקבלה לפני שבועיים למערכת הביטחון והיא אמורה להיות מחולקת למתגייסי אוגוסט 2014.

<אורי גואל: סביר להניח שבדיקה הזאת בשטח על ידי החיילים שיתגייסו תיקח לפחות שלושה עד ארבעה חודשים.

<אורי גואל: היה ובינואר 2015 או בדצמבר 2014 נקבל תוצאות חיוביות ואט"ל ייתן לי אישור שהנעל הזאת איכותית, הנעליים יירכשו אבל מערכת הביטחון לא מחכה לסיום הבחינה.

<אורי גואל: יש לי מתגייסים.

<אורי גואל: אנחנו כרגע נמצאים בהזמנות עד סוף 2015.

<אורי גואל: אני הרי לא אומר לחיילים שיחכו כי אני רוצה לראות שהניסוי ייגמר.

<אורי גואל: אני כרגע עשיתי רכש עם מלאי שאמור להיות זמין למגויסים.

חיים כץ: עשית רכש בארצות הברית?

<אורי גואל: בוודאי.

<אורי גואל: יש לי שתי חברות בארצות הברית.

נחמן שי: אין פה עניין של הסטת תקציבים מרכש בארץ לניצול הסיוע במטבע חוץ?

חיים כץ: כל זה נשאל לפני שהגעת.

נחמן שי: אני יודע אבל אני רוצה לשמוע אימות על זה.

חיים כץ: הוא ענה.

חיים כץ: הוא אומר שהסיבה האמיתית היא הנעל.

נחמן שי: את ההסבר הזה שמעתי לא פעם ולא פעמיים אבל זה כבר לא הדיון הראשון.

נחמן שי: אולי הוא האחרון אבל לא הראשון.

חיים כץ: איתן, אתה רוצה לומר משהו?

<אורי גואל: אני אשמח לסיים את דבריי.

חיים כץ: עוד שנייה.

חיים כץ: הבנו את מה שאתה אומר.

איתן כבל: ברשותכם, למרות שיש לי דיון מאוד חשוב בוועדה אחרת, החלטתי למרות הכול להגיע לכאן.

חיים כץ: הדיון הזה לא חשוב?

איתן כבל: למרות זאת.

איתן כבל: יושבת הוועדה לעניין השידור הציבורי.

משה גפני: אני ויתרתי על דיון עם הבנקים בוועדת הכספים

חיים כץ: השידור הציבורי הוא מהבוקר עד הלילה, כל היום וכל יום, ויש שם מישהו שלהוט לסגור.

חיים כץ: אתה יודע שאתה באופוזיציה ולצערי אתה לא תוכל לנצח שם.

חיים כץ: לצערי אני אומר לך.

חיים כץ: לצערי לא תוכל לנצח שם.

נחמן שי: תעזור לנו.

נחמן שי: מדובר על עובדים.

נחמן שי: מדובר על אלפיים עובדים.

חיים כץ: אתה תופתע, אבל לצערי אתה לא תוכל לנצח שם ואני אומר לך לצערי.

חיים כץ: גם עם סיוע שלי לא תוכל לנצח.

איתן כבל: אנחנו מנסים להוציא את המיטב.

איתן כבל: חבר הכנסת גפני, הרב גפני ואנכי עוסקים בעניין הזה כמעט מתחילת הדרך.

איתן כבל: הגענו למקום, הצלחנו להגיע לפתרונות כאלה ואחרים.

איתן כבל: אני מבקש אדוני היושב ראש לשים את הדברים אבל הפעם הזאת מבחינתי בדיוק כמו שהם, ללא כחל ולא סרק, כדי שלא נמצא את עצמנו שוב באותו דיון בכי ונהי בעוד כמה חודשים וכדי שלא נמצא את עצמנו באותו סיפור.

איתן כבל: אני בעניין הזה, בראש ובראשונה, קודם כל בגלל העובדים כי אני מודע לכך שמשם כמעט ואין להם יותר לאן ללכת מבחינת תעסוקה.

איתן כבל: אי אפשר להתעלם מכך.

איתן כבל: מצד שני, ולא פחות חשוב, אולי לא באותה עוצמה, זה האם הנעל מתאימה לחיילים כן או לא.

איתן כבל: אני אמרתי לכם ואני אומר לכם את זה – וגם אם זה לא נעים, אני אומר זאת לפרוטוקול – שהנעליים אינן טובות ליחידות הלוחמות.

איתן כבל: כאשר אני העליתי סטטוס, קיבלתי מאות פניות מחיילים שאמרו לנו באופן שאינו משתמע לשתי פנים: מה אתנו?

איתן כבל: עם כאבי הגב והבעיות?

איתן כבל: אני לא צריך להרחיק עדות.

יוני שטבון: אני חולק עליך בהקשר הזה כי יש גם תגובות חיוביות.

חיים כץ: יוני, חולק, זה בסדר, תרים את היד ותחלוק.

חיים כץ: תן לו לסיים את דבריו.

איתן כבל: יוני שטבון, הלוואי ואתה צודק.

איתן כבל: הנעל האמריקאית שהבלאי שלה הוא גבוה ומצדו של החייל, הוא לא עוסק בבלאי, מצדו שכל שבוע יחליפו לו נעל והעיקר שהוא יוכל ללכת אתה כמו שצריך.

איתן כבל: עדיין למרות הכול, כי בסופו של דבר צריך לייצר לוח זמנים, עדיין שבעים אחוזים מחיילי צה"ל אינם לוחמים, עדיין שבעים אחוזים מחיילי צה"ל מהשריון והתותחנים, המשמעות של נעל שתהיה למיטיבי לכת, היא פחות גדולה.

איתן כבל: צריך שגם זה ייאמר.

איתן כבל: לכן לגופו של עניין.

איתן כבל: צריך לייצר קודם כל את ההבחנה הזאת.

איתן כבל: לשלושים אחוזים צריך לתת מענה, אלה שהם הלוחמים, אבל מצד שני עדיין יש שבעים אחוזים בהן נשים, נעלי נשים ונעליים שיכולות להתאים למי שלא לוחם ולא נדרש לנעל כחלק מרכזי בעבודתו.

איתן כבל: נקודה נוספת.

איתן כבל: צריך כאן לסיים אחת ולתמיד את הסאגה הזאת של נעל ניסיונית.

איתן כבל: אני לא אתמוך בנעל, עם כל הכבוד, שבסופו של עניין לא תעבור את כל המבחנים.

איתן כבל: אני לא חושב שמי מאתנו מחברי הכנסת, עם כל הרצון לסייע, יהיה מוכן לחתום על משהו שהוא לא תקין ובזה אף אחד לא רוצה.

איתן כבל: לכן אני אומר שאתם, העניין הזה של הנעל הניסיונית, כבר נהיה לי חור בראש מהניסיונות של הנעל הניסיונית הזאת.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני היושב ראש, שנדע בדיוק איפה עומדים התהליכים האלה של אותה נעל ניסיונית, ואם היא לא עמדה בתקנים נכון לרגע זה כפי שנאמר לי, מהו לוח הזמנים הבא, אבל אתם צריכים להבין שהאחריות היא גם שלכם והיא לא להפיל אותה לפתחנו ומאתנו כלפי מערכת הביטחון ומשרד הביטחון.

איתן כבל: האחריות היא גם שלכם כלפי העובדים שלכם על כל מה שמשתמע מכך.

איתן כבל: לבי לבי.

איתן כבל: אני רוצה לעזור להם.

איתן כבל: לא הייתי בא לכאן, עם כל הכבוד למה שאמרתי, אם זה לא היה סיפור העובדים.

איתן כבל: כשאני הסתובבתי אצלכם במפעל, אמרתי לעצמי שאם הם ילכו הביתה, לאן הם ילכו?

איתן כבל: אני סומך עליך.

איתן כבל: אתה אחד האנשים בכנסת שיודעים להוציא החלטות דבר דבור על אופניו ואני רוצה שנדע בדיוק איפה אנחנו עומדים לאחר שאנחנו מסיימים את התהליכים ושכל אחד ידע מה חלקו ואיפה השותפות שלו המלאה במשימה הזאת.

איתן כבל: תודה.

משה גפני: מה שנאמר על ידי הצבא זה שהיו עשרה אחוזים שהיו פגומים כך שיצא החוט, יצאה סיכה וכולי.

משה גפני: תשעים אחוזים היו טובים.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: בקריטריונים הנמוכים.

משה גפני: הם היו טובים.

<יהודה נתנאל: אני לא רוצה לקטוע את דבריך, אבל זה לא מדויק כי זה לא מה שהיה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בסופו של דבר הצבא לא היה מסכים בשום אופן, לא על ידי לחץ שלי ולא על ידי לחץ של ועדת הכספים, לקחת נעליים פגומות ולתת אותן לחיילים.

משה גפני: היה פה מרכיב שפעל אחד על השני.

משה גפני: גם העניין הזה שמצא מי שמצא במשרד הביטחון ובצבא את האפשרות שרוכשים את הנעליים בארצות הברית עם בלאי הגדול וכל מה שנלווה לעניין כאשר המפעל כאן.

חיים כץ: בשלב הזה כבר היינו.

חיים כץ: צריך לפנות למפעל ולשאול מתי הוא מספק נעל שתוכל להיות בקריטריונים של הצבא וללכת קדימה.

משה גפני: אני מציע לך אדוני היושב ראש לחייב גם את הצבא לקחת את ההזמנה כי כאשר המפעל ייסגר כבר לא יהיה מה לעשות.

חיים כץ: לפי מה שהוא אומר, המפעל סגור.

משה גפני: לא.

חיים כץ: הוא מעסיק את העובדים בעבודות אחזקה.

משה גפני: המפעל לא סגור בגלל שהעובדים עדיין קיימים.

משה גפני: לחייב את המפעל, כמו שאתה אמרת, לעמוד בדברים האלה ואם יימצאו נעליים פגומות, הם יישאו באחריות.

חיים כץ: לא פגומות אלא בכלל לא בקריטריונים של הנעל שצה"ל דורש.

משה גפני: אם אפשר לעמוד בעניין הזה, נתכנס.

חיים כץ: אתה יודע לבוא לצבא ולעמוד בקריטריונים שצה"ל רוצה לתת לחיילים שלו?

<שלמה בוסקילה: אדוני היושב ראש, רציתי להיות קצת יותר מתון אבל לאחר שאני שומע את כל הנתונים שהם נתונים שלא קשורים למציאות, אני אומר לא דובים ולא נעליים.

<שלמה בוסקילה: הם לא רוצים לרכוש מבריל ואני אומר את זה שוב ושוב.

<שלמה בוסקילה: רבותיי, קודם כל, אף פעם בריל לא הייתה ספק יחיד אלא תמיד היה הספק התורכי שהעתיק בתורכיה את אותה על של בריל ורק לאחר שהתקלקלו היחסים עם התורכים, הם פנו לאמריקאים.

חיים כץ: אתה יודע לספק לצבא את מה שהוא מבקש?

<שלמה בוסקילה: הם לא רוצים לקבל.

<שלמה בוסקילה: זה לא משנה.

<שלמה בוסקילה: יש לי דוח מחקר שעשה צה"ל, שהם לא מציגים אותו כאן, שיש השוואה בין הנעליים האמריקאיות לבין הנעליים של בריל בנושאים הקשורים לשחיקת הנעליים שקשור בין מרחק הליכה ושברי מאמץ ונזקי שימוש יתר אחרים והדוח מראה ש-89 אחוזים מהנעליים האמריקאיות היו צריכים להחליף אותן ואפס אחוז בבריל.

חיים כץ: אתה לא מדבר לעניין.

חיים כץ: אמר לך חבר הכנסת איתן כבל שלא מעניין אותו שכל שבוע הם יחליפו את הנעליים וזה לא עניינך אלא הוא רוצה שלא יכאב לו הגב, שיהיה לו נוח בהליכה, שהוא יוכל לנוע עם הנעל.

חיים כץ: אתה, לא מבחינה כלכלית אלא מבחינת יכולות, יודע לייצר נעל משרד הביטחון לא יוכל לומר לך שאתה לא עומד בטכנולוגיה?

<שלמה בוסקילה: אני יודע וגם הוכחתי את זה.

חיים כץ: תוך כמה זמן אתה יודע לייצר למשרד הביטחון נעל שיבדוק אותה ויאמר שזאת הנעל שהוא רוצה ויקנה אותה עבור חיילי צה"ל?

<שלמה בוסקילה: כרגע יש להם כבר נעל אחת אצלם, נעל שקיבלו לפני שבוע.

<שלמה בוסקילה: אני אומר שאם הם לא ירצו לקחת את הנעליים של בריל כי הם רוצים לנסוע לארצות הברית כדי להביא את הנעליים משם, שום דבר לא יעזור.

איתן כבל: מי זה הם?

חיים כץ: אם אני מוביל, אני מוביל.

חיים כץ: אם אתה מוביל, המפעל ייסגר כי אתה מתנהל עכשיו לא נכון.

איתן כבל: הכי לא נכון.

חיים כץ: קודם כל, הם לא רוצים אותך.

חיים כץ: יותר נוח להם לקנות באמריקה והם לא רוצים אותך.

חיים כץ: אם זה היית רק אתה, היית סגור אבל אנחנו רוצים את העובדים.

חיים כץ: אתה הולך ליהנות, אם אתה הולך ליהנות, בגלל העובדים.

חיים כץ: שיהיה לך ברור.

חיים כץ: להם יותר נוח אמריקה.

חיים כץ: גם הכסף מסובסד, גם הדולרים, גם הם משלמים וגם הם נוסעים לפעמים לאמריקה לראות את המפעל.

חיים כץ: הכול בפנים.

חיים כץ: בתוך עמי אני חי.

חיים כץ: יחד עם זאת, כמה זמן אתה יודע לתת לו גרייס ולהשתמש בנעליים שלו אבל לא ללוחמים?

משה גפני: כמו שהציע איתן כבל.

חיים כץ: עד שתבדוק את הנעל שלו ותוכל לעשות את מה שסגן ראש מנה"ר אמר ואני אקנה רק תוצרת הארץ?

חיים כץ: כמה זוגות נעליים אתה יכול לתת לו גרייס שהוא יוכל לייצר?

חיים כץ: בכל זאת, הנעליים האלה הן לא הכי, הכי, הכי גרועות.

<אורי גואל: אתה שואל אותי או את הצבא?

חיים כץ: אותך.

<אורי גואל: ביום שצה"ל יגיד לי שהוא מוכן לקנות - - -

חיים כץ: צה"ל יגיד לך או שאתה תגיד לצה"ל?

מיכל בירן: המשתמש.

חיים כץ: הוא בעל הבית.

נחמן שי: המשתמש קובע.

<אורי גואל: בהגדרה, מאז ימי בן גוריון, צה"ל מגדיר את הצורך, את האפיון ואת התקציב.

<אורי גואל: אני לא אקנה נעל לא טובה.

<אורי גואל: ברגע שצה"ל הגדיר לי שבחמשת הפרמטרים הנעל נכשלה, משרד הביטחון לא ישקיע שקל אחד בנעל הזאת.

<אורי גואל: בהגדרה.

חיים כץ: כמה זמן אתה יודע לתת לו גרייס?

חיים כץ: אמרת עשרה אחוזים לא טובות, 15 אחוזים לא טובות.

<יהודה נתנאל: הנעליים שאנחנו נותנים היום לחיילי ומפקדי צה"ל הן נעליים טובות.

<יהודה נתנאל: בשלוש השנים האחרונות אנחנו מקבלים חוות דעת מצוינות מהמפקדים ומהחיילים בשריון ובחי"ר.

<יהודה נתנאל: יש כאן לעייפה חוברת מלאה בביקורות לא שלנו.

<יהודה נתנאל: אנחנו לא גוף שהוא עכשיו שיווקי.

<יהודה נתנאל: אנשים מצביעים ברגליים, מסכמים תקופות של אימונים בחורף ובקיץ ומצביעים שהנעל הזאת טובה.

<יהודה נתנאל: מה שאתה אומר לי עכשיו בעצם, אתה אומר לי שאקח נעליים.

<יהודה נתנאל: הנעל האמריקאית היא נעל מצוינת.

<יהודה נתנאל: אני כבר אומר כאן שאם תוצג נעל שהיא נעל טובה, מבחינתי שהיא תהיה מיוצרת מבטון, אבל הנעל הזאת היא נעל טובה לחיילי צה"ל.

<יהודה נתנאל: יש לי אינטרס שיקנו אותה מחר בישראל.

<יהודה נתנאל: אני ציוני.

<יהודה נתנאל: לי חשובות הרגליים של החיילים.

חיים כץ: גם לי, לא פחות ממך.

<יהודה נתנאל: בסדר, אז שיביאו נעל טובה.

מיכל בירן: גם צריך להיות חשוב לך שכאשר יש מלחמת לבנון וצריכים 5,000 זוגות נעליים מהיום למחר, יש לך כאן מפעל שיכול לספק אותן.

חיים כץ: לנסוע לגבעת השלושה, זה פחות מהנה - - -

נחמן שי: אתה חוזר על זה שלוש פעמים.

חיים כץ: אבל זה המצב.

חיים כץ: אני הייתי שם.

נחמן שי: אני יודע.

חיים כץ: הייתי שם ואף אחד לא יספר לי.

נחמן שי: גם אני הייתי.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: שאף אחד לא יספר לי.

נחמן שי: אלה נעליים.

חיים כץ: הייתי שם ואני יודע מה זה תנאי שירות.

<יהודה נתנאל: אני אספר לך שאני שנתיים אלוף משנה בצה"ל ולא נסעתי פעם אחת וגם לא נסעתי בעשר השנים האחרונות כי אני אשלח את הטכנולוג לבדוק את זה.

חיים כץ: אתה אבא לשלושה ילדים וברוך השם אתה מתפרנס.

חיים כץ: כמה זמן אתה יודע לתת לו לישראלי הזה לייצר נעל ושלא יסגור את המפעל אלא שישמור על האנשים שלו במינימום שבמינימום ושיוכל לפתח, אם הוא יצליח לפתח?

חיים כץ: אם הוא לא יצליח, אל תיקח ממנו, אבל אם הוא יצליח, כמה זמן אתה יודע לתת לו פרנסה שיוכל לשמר את 120 העובדים שלו?

מיכל בירן: ואת הידע ואת המקצועיות.

משה גפני: ודאי.

משה גפני: את המפעל.

<יהודה נתנאל: חבר הכנסת, ב-2013 חברת בריל הביאה לנו את הנעל הניסיונית הזאת שחבר הכנסת כבל מדבר עליה.

<יהודה נתנאל: לקחנו את הנעל הזאת, שמנו אותה ודגמנו אותה.

<יהודה נתנאל: הנעל לא הייתה טובה.

<יהודה נתנאל: עוד לפני שסיכמנו את הדוח, בדיון אצל המנכ"ל בחודש ינואר, שלפו נעל חדשה חדשה ואמרו שזאת היא הנעל המתקדמת מתקדמת שלהם.

<יהודה נתנאל: צה"ל רכש במאה אלף שקלים 300 זוגות נעליים מחברת בריל, כמו שהמנכ"ל אמר, ולפני שבוע הנעל הזאת הגיעה.

<יהודה נתנאל: אנחנו בידיים נקיות.

<יהודה נתנאל: לי יותר נוח, ואני אומר את זה כאן, לקנות מתעשייה מקומית מבחינה לוגיסטית ומבחינה תפעולית.

<יהודה נתנאל: נוח לי.

<יהודה נתנאל: אבל בטרייד אוף בן לקחת מוצר שהוא לא טוב לבין להביא אותו מארצות הברית, אני אעדיף להביא אותו מארצות הברית.

<יהודה נתנאל: אנחנו קיבלנו את הנעל הזאת, אנחנו מכניסים אותה בגיוס אוגוסט הקרוב ולא בפברואר 2015 ונעשה בדיקה.

<יהודה נתנאל: מה אתה אומר לי עכשיו?

חיים כץ: אני אגיד לך מה אני אומר לך.

חיים כץ: אתה צריך להבין שאם יבוא גיוס אוגוסט והבדיקה תיקח שלושה חודשים - - -

<יהודה נתנאל: שישה חודשים.

חיים כץ: בעוד שמונה חודשים המפעל איננו.

חיים כץ: אתה אומר שאנחנו צודקים אבל החולה מת.

<יהודה נתנאל: אנחנו תמררנו כבר מ-2009.

<יהודה נתנאל: אמרנו שאנחנו רוצים טכנולוגיה חדשה.

<יהודה נתנאל: מי ששקט על שמריו ולא דאג להביא את המפעל שלו לקדמה, מה רוצים ממני?

איתן כבל: עדיין לא ענית לשאלת היושב ראש.

איתן כבל: אתה מכדרר בלשון המונדיאל.

איתן כבל: אתה לא נותן תשובה.

איתן כבל: אתה יכול להגיד שאתה לא רוצה או משהו אחר, אבל אתה לא נותן תשובה ליושב ראש.

<יהודה נתנאל: אני לא מתכוון לקנות נעליים ולתת אותם לחיילים כשהן לא הכי טובות.

איתן כבל: עדיין אני אומר לך שרוב המכריע של החיילים יכולים ללכת בנעליי האלה.

איתן כבל: עדיין, אתה יודע את זה ובוא לא נגזים.

איתן כבל: בקריה הם לא צריכים כי הם עושים פזצטות.

נחמן שי: אני עוקב אחרי הנושא הזה הרבה זמן, גם דרך השדולה שלנו כחול-לבן וגם מדיונים קודמים בכנסת.

נחמן שי: אני ראיתי השתדלות באמת גדולה מצד מערכת הביטחון לרצות גם אותנו חברי הכנסת לצורך העניין וגם את המפעל לאורך זמן.

נחמן שי: לכן אני חושב שנעשה כאן מאמץ אמיתי.

נחמן שי: באמת, ראיתי את זה והבנתי שבאמת יש להם כוונה.

נחמן שי: עכשיו הגענו לאיזושהי נקודת משבר ואני לא רואה איך יוצאים ממנה.

נחמן שי: אתה רוצה לתת לחברה ניסיון נוסף?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אני לא רוצה לתת להם ניסיון.

מיכל בירן: הוא רוצה תקופת גרייס.

חיים כץ: אני אגיד לך מה אני רוצה.

חיים כץ: הוא לקח את הנעל ועכשיו הוא בודק אותה על חיילי צה"ל.

חיים כץ: יכול להיות שהנעל תהיה טובה ואז הוא יגיד שהוא קונה ממנו את הנעל אבל אז לא יהיה מפעל.

נחמן שי: נכון, אבל השאלה מה יעשו בבריל.

חיים כץ: אני אומר שייתן לו תעסוקה אחרת.

נחמן שי: גם אני חושב כך.

חיים כץ: תעסוקה אחרת לקטע הזה במינימום של המינימום.

נחמן שי: האם יש לצה"ל תעסוקה למפעל הזה?

נחמן שי: הם מייצרים נעליים ולא טנקים.

חיים כץ: אמרתי בתחילת הישיבה עת לא היית שאני מרגיש שאני ועד העובדים של צה"ל והרמטכ"ל נתן לי יקיר גמלאי צה"ל בטקס רב רושם בהיכל התרבות בנתניה.

חיים כץ: טקס מדהים עם מאות אנשים.

חיים כץ: כשגריר שלך אני אומר שאנחנו לא עושים חלילה משהו כדי לפגוע בצה"ל ואני גם יודע את המצוקה התקציבית שלך.

חיים כץ: יחד עם זאת, כדי שהוא יוכל לחיות ואתה תוכל לקבל את הנעל שלו אם היא תהיה טובה, אתה צריך למצוא משהו שיחזיק את המפעל שלו.

איתן כבל: האמת, זה צ'אנס אחרון.

חיים כץ: אם הנעל לא טובה, הוא כבר לא ישקיע, לא יפתח ולא יעשה.

חיים כץ: אבל אני מסתכל והוא הילד שלנו והילד שלנו לצורך העניין, נגיד שהוא לא היה בסדר אבל אנחנו לא זורקים אותו.

חיים כץ: נותנים לו שילמד אנגלית אם הוא צריך, שולחים אותו לטיפול שיניים אם הוא צריך, ונותנים לו פסיכולוג אם הוא צריך.

חיים כץ: עושים הכול.

חיים כץ: הוא ילד שלנו.

חיים כץ: עד שתבדוק את החצי שנה, בוא נגיד עוד חצי שנה אתה אומר שהנעל מצוינת ואתה רוצה אותה אבל המפעל מת והוא איננו ולכן זה כבר יהיה אחרי ניחום אבלים.

חיים כץ: כאן הוא צריך אינפוזיה לתקופה מוגדרת של זמן הבדיקה שלך.

חיים כץ: אנחנו מצפים ממך ומבקשים ממך, עם כל המצוקות שלך, ויש לך מצוקות תקציביות ואחרות, תן לו אינפוזיה עד שתבדוק אם הנעל שהוא העביר לך, והוא כבר העביר לך, ראויה.

חיים כץ: זה מה שאנחנו מבקשים.

משה גפני: לפני שאתה עונה.

משה גפני: זאת ההצעה הכי טובה שיש כאן עכשיו ואני רוצה לתת לכם עצה באופן חיובי ולא באופן שלילי.

משה גפני: אני פעם נקטתי באופן שלילי ועכשיו אני נוקט באופן חיובי.

משה גפני: דעו לכם שכל חברי הכנסת מעוניינים בזה.

משה גפני: כולם רוצים שלחיילים תהיה הנעל הטובה ביותר וכולם רוצים שה-120 עובדים לא ילכו הביתה.

משה גפני: הולך להיות בחצי השנה הקרובה ויכוח קשה על תקציב הביטחון.

חיים כץ: אני לא אמרתי.

משה גפני: אני אומר.

משה גפני: אני יכול להגיד.

משה גפני: אני יכול להגיד את זה הפוך אם אתה רוצה.

משה גפני: אני יכול להגיד באופן שלילי.

משה גפני: פעם אמרתי באופן שלילי.

משה גפני: אנחנו יודעים את המצוקה.

משה גפני: יושב ראש הוועדה הסביר אותה מצוין.

משה גפני: כאשר יהיה ויכוח על כל מיני נושאים תקציביים, השאלה אם אנחנו לוקחים בחשבון גם את העובדה שהעובדים נשארו.

משה גפני: אם הנעל לא טובה, הנעל לא טובה, ואמר את זה היושב ראש וכולנו בעמדתו.

משה גפני: אם הנעל טובה ופתאום אין אפשרות לייצר אותה כי העובדים בבית, אנחנו מסתכלים על הדברים.

משה גפני: כולנו בשר ודם ואני לא מציע למשרד הביטחון ולא לצה"ל בעניין הזה לא לקבל את ההצעה של היושב ראש אלא לקבל אותה, להתאמץ, לצרף את מה שאמר חבר הכנסת איתן כבל.

משה גפני: אם יהיו נעליים כאלה שלפי דעתכם הן ברמה יותר נמוכה, לא לתת אותה לקרביים.

משה גפני: בכל מקרה מדובר על תקופת מבחן.

חיים כץ: מוגדרת.

משה גפני: תקופת מבחן מוגדרת.

חיים כץ: מוגדרת על ידכם.

משה גפני: בדיוק.

חיים כץ: קיבלתם את הנעליים ואתם יודעים מה משך זמן הבדיקה וזה תלוי רק בכם ולא באף אחד אחר.

חיים כץ: הנעל אצלכם ביד, אתם מגדירים הכול.

משה גפני: אני חושב שבין חברי הכנסת אני הוותיק ביותר.

חיים כץ: באיזו שנה באת לכאן?

משה גפני: ב-1988.

משה גפני: אני אומר לכם שבסופו של דבר בניגוד למה שחושבים בחוץ, חברי הכנסת הם לא מלאכים אלא הם בני אדם וכאשר לוקחים את כל הדברים בחשבון, גם זה נלקח בחשבון.

משה גפני: הנושא של העובדים הוא מאוד מאוד רגיש, בעיקר בוועדה הזאת.

משה גפני: כאשר אני הייתי בוועדת הכספים, היינו רגישים לעניין הזה ואני אומר לכם קחו את זה בחשבון.

חיים כץ: גילוי נאות.

חיים כץ: אין לי אף בן משפחה במפעל בריל.

משה גפני: לי יש כי כולנו בני אברהם אבינו.

<אורי גואל: כבוד היושב ראש וחברים, יש לי הרגשה מאוד לא נעימה שאני צריך כביכול להצטדק ושנראה שלמערכת הביטחון לא אכפת מאותם עובדים בקו הייצור בראשון לציון.

<אורי גואל: אני רוצה שיהיה ברור שאני, אנחנו, משרד הביטחון, כפי שציינתי, מעסיקים עשרות ואלפי מפעלים במדינת ישראל במיליארדי שקלים.

<אורי גואל: לבי עם פועלי בריל בראשון.

<אורי גואל: לבי גם עם פועלי קו העימות שלומי, שדרות ואופקים.

<אורי גואל: אנחנו בעסקאות שאנחנו עושים, אנחנו לא מפעלי היי-טק, אנחנו עוסקים בקיום השוטף.

<אורי גואל: אנחנו קונים מזון, אנחנו קונים מדים, אנחנו תופרים במתפרות דרוזיות וגם קונים נעליים לחיילי צה"ל.

<אורי גואל: מעולם משרד הביטחון לא יצר תקדים שרכש מוצר שלא קיבל תקניות מצה"ל ועל פי חוק חובת המכרזים ועל פי חוקי העבודה שלנו, אסור לי ליצור תקדים באף מפעל גם אם מדובר כרגע בבריל ובטח לא במפעל זוגלובק בקריית שמונה או בשלומי, לקנות מוצר שלא קיבל תקניות מהצבא.

<אורי גואל: אם אני אעשה את זה היום, עשרות מפעלים שפסלתי אותם ברמת האיכות הנדרשת יבואו ויאמרו לי למה נתתי לבריל ולא נתתי להם.

חיים כץ: אתה כנראה לא הבנת.

<אורי גואל: אני לא יכול לתת הזמנת גישור.

<אורי גואל: כבוד היושב ראש, אסור לי.

חיים כץ: אני מסביר גרוע.

חיים כץ: אתה מבין טוב אבל אני מסביר גרוע.

<אורי גואל: אסור לי.

חיים כץ: אני בעד זה שבכביש תהיה חכם ולא תהיה צודק.

חיים כץ: אני לא בוטה כמו חבר הכנסת גפני.

<אורי גואל: הוא דווקא לא בוטה.

<אורי גואל: הוא דיבר נחמד.

משה גפני: אל תתחשבו במה שאמרתי.

חיים כץ: אני אומר לך, בכביש תהיה חכם ואל תהיה צודק.

<אורי גואל: יש לי חוקים.

חיים כץ: אין לך כלום.

חיים כץ: במקרה הזה אין לך כלום כי אלה לא חוקים ולא מכרזים ולא סיפורים.

חיים כץ: אתה לקחת נעל לבדיקה.

<אורי גואל: נכון.

חיים כץ: תבדוק אותה.

<אורי גואל: בודק אותה.

חיים כץ: מה אני אומר לך?

חיים כץ: במסגרת האפשרויות שלך , היכולות שלך, במכרזים הקיימים שלך, בכסף קטן אתה מחזיק אותו עד שאתה מחליט אם הנעליים טובות.

חיים כץ: יכול להיות שתוך חודש אתה רואה שהן טובות או תוך חודש רואה שהן לא טובות.

<אורי גואל: כבוד היושב ראש, אם יורשה לי לענות לך.

<אורי גואל: אנחנו שנתיים אחרי נקודת ההתנעה בה ציינו בפני החברה שאיננו שבעי רצון מהנעליים.

חיים כץ: לא מעניין אותי.

<אורי גואל: למה לא מעניין?

<אורי גואל: בפני אילץ אותנו לקנות מהם נעליים.

משה גפני: איך עשיתם דבר כזה?

משה גפני: הרי זה אסור.

חיים כץ: אתה יודע למה זה לא מעניין?

חיים כץ: כי אנחנו באים עכשיו ואומרים לך, תשמע, הם כבר בכלום.

חיים כץ: הנעליים אצלך.

חיים כץ: אתה מחליט אם אלה הנעליים של צה"ל או לא.

<אורי גואל: נכון.

<אורי גואל: אז אני אפנה אליהם.

חיים כץ: אבל אז הם כבר לא יהיו.

<אורי גואל: שישמור את הקו.

חיים כץ: מי יפרנס אותם?

חיים כץ: אתה מבין מה אתה אומר?

<אורי גואל: כן.

חיים כץ: אני אענה לכם באותו סגנון.

חיים כץ: לא יהיה לך כל כך הרבה כסף להחזיר את מה שאתה מאבד עכשיו.

חיים כץ: תבין.

חיים כץ: אתה אולי מרוויח עשרה מיליון שקלים או שמונה מיליון שקלים, אבל אתה תאבד בלי שום פרופורציה ואני אחייך אליך.

חיים כץ: הלב שלי ייקרע אבל אני אחזיר לך.

חיים כץ: תקשיב מה אני אומר לך כי לא יכול להיות שתגיד דבר כזה.

חיים כץ: מצד אחד אתה אומר שאתה נחמד ואתה שומר על זה, אבל מצד שני אתה אומר שהיית נחמד ואמרת, חברי הכנסת מטומטמים, אני אגיד מה שהם רוצים אבל אני אעשה מה שאני רוצה.

חיים כץ: אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה, זה התפקיד שלך.

<אורי גואל: לא מה שאני רוצה.

<אורי גואל: מה שהחוק אומר לי לעשות.

חיים כץ: בחוק השלישי של ניוטון לכל פעולה יש תגובה.

חיים כץ: אתה מייצג גוף והגוף יקבל בראש בגללך בלי שום פרופורציה למה שאתה עושה כי הנעל אצלך לבדיקה.

חיים כץ: אם הוא היה מפתח והיית אומר לי שאין לך את הזמן לפיתוח, זאת אופרה אחרת אבל ברגע שהוא נתן לך את הנעל, והוא נתן לך אותה, אתה יכול לעשות את הבדיקה הקצרה.

חיים כץ: באידיש אומרים תהיה מענטש, תהיה בן אדם.

חיים כץ: זה מה שאמרתי לך, תהיה בן אדם.

חיים כץ: אל תוותר בקלות על הפרנסה של אנשים.

חיים כץ: אנחנו צבא העם, גם הם עם ואתה גם צבא שלהם וגם שלי.

חיים כץ: אני מבקש שתשקול את מה שאמרתי ותחזור אלי עם תשובה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: הישיבה נעולה.