ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 209, 2014-06-17 09:00

עמרם מצנע: אנחנו מתכבדים לארח הבוקר את השר עמיר פרץ, השר להגנת הסביבה ואת מנכ"ל המשרד, ואנחנו מאד מרוצים מכך שיום הגנת הסביבה נפתח היום בוועדת החינוך.

עמרם מצנע: יש יום ארוך באירועים ובמפגשים ובטח נראה אתכם בהזדמנויות נוספות ובאירועים נוספים במשך היום.

עמרם מצנע: אין ספק שסביבה ואדם זה בעצם חיים משותפים, ולא רק בגלל שאנחנו יושבים עכשיו בוועדת החינוך, אני חושב שבאמת החינוך הוא חזות הכל.

עמרם מצנע: כי בסופו של דבר ידע, הכרה ובעיקר התנהגות, הם אלה שיכולים לשנות פני מציאות.

עמרם מצנע: חוקים חשובים, אכיפה חשובה, עיסוק בבנייה והקמת יחידות שונות והתיאום ביניהן הם דברים מאד חשובים, אבל זה לא יועיל לשינוי אמיתי וארוך טווח, אם בעצם לא יהיה חינוך.

עמרם מצנע: גם בחינוך, זה לא רק שיעור שעוסק באיכות סביבה, אלא זה בעצם עיסוק יום יומי בכל נושא ובכל תחום, בין אם זה בכיתת הלימוד, בחצר בית הספר, ביישוב, בקהילה או בשבילי מדינת ישראל, זה בסופו של דבר חינוך והטעמה להתייחסות לסביבה שבה אנחנו חיים.

עמרם מצנע: אני גם מוכרח לומר שיש גם הרבה מאד עשייה לאורך השנים, בשנה האחרונה, במשרד איכות הסביבה, בארגונים השונים ובכלל, אבל כולנו, נדמה לי, מסכימים לכך שאין מספיק הישגים ועדיין לא חצינו איזה שהוא קו שבו התודעה והמודעות הפכו להיות חלק בלתי נפרד מהחיים, מהפעילויות ומההחלטות שאנחנו מקבלים יום יום בנושאים כלכליים, בנושאים חברתיים, בנושאים פוליטיים – אם אתם רוצים – ובנושאים אחרים.

עמרם מצנע: אז שמנו לעצמנו כנושא מרכזי היום באמת את החינוך הסביבתי.

עמרם מצנע: אני בתחושה שעולם הילדים – אנחנו תיכף נשמע על זה – נמצא כבר בדרך המלך.

עמרם מצנע: הבעיה היא איך משפיעים על המבוגרים.

עמרם מצנע: עכשיו, המבוגרים זה לא רק בהתנהגותם אלא גם בהחלטותיהם.

עמרם מצנע: זה אנחנו והציבור הרחב.

עמרם מצנע: יש לנו סדר יום ארוך מאד, אנחנו נסיים עד השעה 11:00, כך שגם הזמן, הייתי אומר, יש לו מגבלות, כמו לכל דבר אחר.

עמרם מצנע: נשמע בעיקר על מודלים של עשייה ואני מקווה שזה ישמש את כולנו לראייה יותר רחבה מצד אחד, ויותר ממוקדמת מהצד השני, וחלק, עוד פעם, מהניסיון של כולנו לעשות שינוי תפיסתי.

עמרם מצנע: יש לי פה תכנית ארוכה של דוברים.

עמרם מצנע: אני אצטרך להיות די קשוח כדי שנוכל לעמוד בסדר הדברים וניתן לא רק למציגים להציג אלא גם לאחר מכן לאנשים שרוצים להביע דעה – להתייחס, להעיר ולהאיר, נוכל לאפשר להם לעשות את זה.

עמרם מצנע: אז עוד פעם, בוקר טוב לכולם, עמיר, בבקשה.

עמיר פרץ: בוקר טוב לכולם.

עמיר פרץ: אני באמת רוצה להודות ליושב ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת עמרם מצנע, שבאמת נתן עדיפות למפגש הזה, בהתראה קצרה, מצא לנו זמן בסדר היום וזה לא דבר מובן מאליו, ואני בהחלט מבין מאד את הקריאה הכוללת, המערכתית - כפי שיושב ראש הוועדה הציג – וודאי זה קשור לחשיבות הרבה שהוא נותן לעניין בתוקף תפקידיו הרבים ונסיונו הרב, וודאי בניסיונו גם כראש עיר גדולה וגם כראש עיר קטנה, שם הוא יכול היה לחבר איך הסביבה בעצם הופכת מקום שבו באמת אפשר לדבר על איזה שהם שירותים וסביבה שווה.

עמיר פרץ: אני רוצה לברך את כל חברי מהמשרד שהגיעו, את המנכ"ל עם כל הצוות.

עמיר פרץ: אני לא אתחיל למנות שמות עכשיו, כי אחרת אנחנו נקדיש לזה יותר מדי זמן.

עמיר פרץ: אני רוצה לברך את כל הארגונים, כולם, את הרט"ג, את החברה להגנת הטבע ואת כל הארגונים.

עמיר פרץ: נמצא כאן נאור ירושלמי, שמייצג את הארגונים כולם, וכמובן להודות לתלמידים ולמחנכים שהגיעו אל המפגש הזה, זה מפגש חשוב ביותר.

עמיר פרץ: כפי שהדגיש יושב ראש הוועדה, אנחנו רואים בתלמידים ובמערכת החינוך את המפתח להצלחה הסביבתית.

עמיר פרץ: המודעות היא המפתח והילדים מבחינתנו הם השגרירים, אבל אני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, אנחנו רואים בעניין של החינוך הסביבתי מערכת כוללת, החל מגן הילדים עד האוניברסיטאות, וודאי בכל מה שקשור במכוני המחקר שמלווים את העשייה כולה, ואני מקווה שיהיה זמן לנציגים השונים פה, להציג מספר דוגמאות.

עמיר פרץ: אני רוצה לפתוח בכך שההפתעה הגדולה ביותר שיש לי, זה הפער לעתים ביישובים, בעובדה שמערכת החינוך כמערכת חינוך עם תפיסה ירוקה – קופצת מדרגה ואילו התושבים נשארים מאחור.

עמיר פרץ: הדוגמא הבולטת ביותר שהייתה לנו, אתה יודע שאנחנו עכשיו מתמקדים בפרויקט מאד מאסיבי במגזר הבדואי, הדוגמא הבולטת ביותר הייתה ביישוב שנקרא אום בטין.

עמיר פרץ: כשהגענו לשם לראשונה, מצאנו בית ספר שכבר הוגדר כבית ספר ירוק.

עמיר פרץ: ילדים ממש מדהימים, יודעים להסביר לך בדיוק מה צריך, איך מפרידים, מה עושים כדי לטפל במים מושאבים, מה המשמעות של הנחל מבחינתם – אבל ידענו שהם חוזרים הביתה ומוציאים מציאות אחרת, של מערך אשפה לא מטופל, של סביבה מאד מאד בעייתית, והתסכול שם הוא באמת באמת קשה ביותר.

עמיר פרץ: ולכן, כפי שאתה אמרת, באמת השאלה האם לצד הדחיפה הגדולה של מערכת החינוך לתפיסה חדשה, האם נצליח לשנות גם את התרבות הפנימית בתוך ההתנהלות של התושבים כולם, האם נצליח באמת לייצר את הכלים, שאותם מבוגרים שאמורים להוכיח שמה שקיבלו, המסרים שקיבלו בבתי הספר הופכים למסרים מעשיים.

עמיר פרץ: אני רוצה שתדע, השנה בלבד, ובוודאי יציגו את זה בפירוט, אבל חשוב מאד להדגיש זאת – יצאו להכשרה לחינוך סביבתי 450 גננות ו-2,000 מורים, וזה בהחלט מספר שהולך וגדל והביקוש הולך וגדל, ובתי הספר שמגדירים את עצמם בתי ספר ירוקים, לשמחתי, גם כן הולך וגדל.

עמיר פרץ: אני רוצה בהחלט לבשר לך שהחלטנו השנה גם בתוך המשרד שלנו לתת מלגות לסטודנטים, והמדענית הראשית יחד עם הצוות שלה, שוקדים עכשיו על הפרטים, על הנתונים, כדי שנוכל לעשות את זה בצורה נכונה.

עמיר פרץ: אני חשבתי שזה קיים, אני חושב שזה מאד מאד חשוב מבחינה זו שהמשרד ייתן גם כיוון – מה הוא היה מצפה ממוסדות להשכלה גבוהה, כדי להראות מעורבות גם במימד האישי.

עמיר פרץ: לקחת את אותם סטודנטים למחויבות לעשייה סביבתית יחד עם בתי הספר, יחד עם מוסדות חינוך, וכך לנסות ולסגור את המעגל.

עמיר פרץ: דבר אחרון שהייתי רוצה לומר לך, אנחנו היום השקנו תכנית לבני המיעוטים, כדי להדגיש בעצם את העניין כולו, כי אני רוצה לאפשר לחברים להציג ויש המון מה להציג.

עמיר פרץ: כולם כאן באמת יוצאים מן הכלל, כל המוסדות, כל הארגונים עושים עבודה נפלאה, אבל רק כדי שתבין את הדגש שאנחנו נותנים.

עמיר פרץ: בשני פרויקטים, בפרויקט לבדואים שאנחנו אישרנו עכשיו תוספת של 42 מיליון, בנוסף לכמעט 50 מיליון שאישרנו לפני שישה חודשים, זאת אומרת באזור אחד מאד מרוכז הולכת להיות השקעה של המשרד להגנת הסביבה, של קרוב ל-90 מיליון שקלים.

עמיר פרץ: עבודה ממש של מעגל שלם.

עמיר פרץ: שליש מהכסף כמעט הולך לעניין של חינוך, הסברה ואכיפה.

עמיר פרץ: בפרויקט בני המיעוטים שלנו, הקצנו 101 מיליון, שלב ראשון.

עמיר פרץ: אני מקווה שתוך מספר שבועות נקצה עוד סכום של בין 70 ל-100 מיליון שקלים נוספים, כי הביקוש עצום.

עמיר פרץ: כי אחד הדברים שטוענים כלפי האוכלוסיות החלשות, שהם לא יודעים לצרוך איכות סביבה, ולא חשוב מה תשקיע בהם – ממילא המצב יחזור לקדמותו אחרי זמן מסוים.

עמיר פרץ: אני לא מאמין בגישה הזאת.

עמיר פרץ: אני מאמין שברגע שאתה מצליח להעביר את אותה אוכלוסייה יחד עם הילדים, יחד עם המבוגרים, את אותה נקודה ארכימדית, הם כבר איתך.

עמיר פרץ: העסק כבר מתחיל להתגלגל מעצמו.

עמיר פרץ: ולכן, מתוך אותם 101 מיליון, גם כן שליש מהמשאבים ילך לצרכים של חינוך, הסברה ואכיפה.

עמיר פרץ: כלומר, זה מתחלק אצלנו לכך ששליש הולך לצורך טיפול במפגעים בנושאים מאד בוערים, שליש הולך לצורך סיוע במתקני קצה ובפעולות אחרות שהן יותר מאסיביות, אבל שליש מהכסף, וזה לא פשוט, אתה מכיר את המספרים שמתגלגלים כאן במערכת החינוך – לקחת 30 יישובים ומתוך 100 מיליון שקלים שליש מהכסף עומד לרשותם גם לצורך מהפכה בתוך החינוך, לעשות שינויים דרמטיים – אני חושב שזה בהחלט מצביע על המשקל שאנחנו נותנים להגדרה שאתה הגדרת, שבעצם התלמידים, המחנכים, הילדים, בסופו של דבר הם הגורם המרכזי שישנה את המודעות שהולכת ומשתנה ומשתפרת באשר למשמעות של הגנת הסביבה, איכות הסביבה במדינת ישראל; ואם ננצח במשמעות – כל השאר כבר יהיה הרבה יותר קל.

עמיר פרץ: תודה רבה לך.

עמיר פרץ: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: תודה לשר עמיר פרץ.

עמרם מצנע: בהחלט, מאחר שאנחנו מכירים היום את המצוקה התקציבית, זה נראה ונשמע גישה שונה ואחרת, ואני מאד מקווה שבאמת כל שקל כזה ינוצל עד תום במערכות השונות.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: ראשון הדוברים אחרי השר, יורם הורוביץ, סמנכ"ל בכיר לשלטון המקומי, חינוך וקהילה, בבקשה.

<יורם הורוביץ: אני סמנכ"ל במשרד להגנת הסביבה, לא בשלטון המקומי, שלא יהיו אי הבנות.

<יורם הורוביץ: אני רוצה להציג בקצרה, כי יש לנו באמת דוברים רבים.

<יורם הורוביץ: אני רוצה להציג בקצרה את הנושא של החינוך לקיימות, כפי שמתבצע בתקופה האחרונה במשרד להגנת הסביבה, ויש כאן שינוי מאד מאד משמעותי לעומת מה שהיה בעבר.

<יורם הורוביץ: אני רוצה להתחיל ראשית בלהודות לקולגות שלנו ממשרד החינוך.

<יורם הורוביץ: בעבר משרד החינוך לא פתח לנו את הדלת כדי להכניס את החינוך לקיימות והיום אני יכול להגיד שיש לנו שותפים נאמנים.

<יורם הורוביץ: נמצאת איתנו נירה קושינסקי ממשרד החינוך, ויש לה צוות שלם שעוסק בקיימות.

עמרם מצנע: נירה תדבר אחריך.

<יורם הורוביץ: המטרה של החינוך לקיימות, יש לו הגדרות רבות, אבל כולנו מבינים שהחינוך נועד לתת חינוך ערכי, לשנות את אורח החיים.

<יורם הורוביץ: אנחנו לא רוצים לתת רק ידע, אם כי אנחנו גם נותנים ידע, אבל אנחנו רוצים לתת ערכים ולשנות את ההתנהגות בפועל של הדור הצעיר וכמובן של הציבור כולו.

<יורם הורוביץ: אני יכול להגיד שהחינוך הסביבתי מתקיים במסלולים רבים מאד ואתה רואה פה נציגות רבה של המון גופים שעוסקים בחינוך לקיימות.

<יורם הורוביץ: אנחנו, במשרד להגנת הסביבה, למעשה יש לנו שתי זרועות מרכזיות, אם כי הן לא היחידות.

<יורם הורוביץ: יש לנו קודם כל תכנית משותפת עם משרד החינוך, שנועדה להכשיר סגלי הוראה – גם בבתי הספר, גם בגנים, ולתכנית הזאת אנחנו מקצים 8 מיליון שקלים, ומי שמכיר את המשרד להגנת הסביבה, עם כל האחריות הגדולה שלו לחומרים מסוכנים, לתעשיות, למפגעים קשים, כשהוא מקצה סכום כזה לנושא של חינוך, זה אומר שהנושא הזה הוא באמת בסדר עדיפות עליון.

עמיר פרץ: בנושא של הכשרה.

עמיר פרץ: לחינוך יבוא עוד.

<יורם הורוביץ: כן.

עמרם מצנע: המבוגרים יחונכו.

עמיר פרץ: כן.

<יורם הורוביץ: אנחנו פיתחנו תכנית ייעודית שלמעשה מכניסה בתי ספר, עם כל סגל הוראה שלהם, לא רק המורה לטבע או המורה לגיאוגרפיה כפי שהיה פעם, אלא כל סגל ההוראה של בתי הספר מקבל את ההכשרה ואחר כך נבנית תכנית בית ספרית לאורך שנה ולעתים, במידת הצורך לשנתיים של ליווי מקצועי ובצורה כזאת אנחנו מגיעים לכ-3,000 מורים בשנה ול-500 גננות, שכל שנה מקבלות הכשרה ומעבירות את התכניות לקיימות או משלבות את התכניות לקיימות בתוך התכניות של בתי הספר והגנים.

<יורם הורוביץ: הזרוע הנוספת מעבר לתכנית עם משרד החינוך, היא התכנית הישירה שלנו מול רשויות מקומיות.

<יורם הורוביץ: אנחנו מעבירים תמיכה בהיקף גבוה, בהיקף של למעלה מ-10 מליון שקלים.

<יורם הורוביץ: 10 מיליון שקלים זה ישיר, אבל גם בתכניות הנלוות שלנו, למשל תכניות למחזור, כפי שהשר אמר, יש מרכיב של חינוך מרכזי.

<יורם הורוביץ: למשל, בתכנית למיעוטים שהקצנו 100 מיליון שקלים, 30 מיליון שקלים מתוכם זה לנושא של חינוך והכשרה, כך שברור לנו שכל נושא, כל עיסוק סביבתי, כל רצון שלנו לנסות לטפל במקום סביבתי, מתחיל קודם כל במרכיב של חינוך בעניין הזה.

<יורם הורוביץ: בכל אופן, לגבי התמיכה ברשויות המקומיות, אנחנו נותנים מערכת תמיכה רחבה למאות רשויות מקומיות בשנה.

<יורם הורוביץ: רק השנה הגישו לנו בקשות למעלה מ-200 רשויות מקומיות, שמקבלות מאיתנו תמיכה לתכניות חינוכיות, בין אם זה לתכנית חינוכית בתוך המערכת החינוכית העירונית, בין אם זה לקהילה בתוך העירייה, ובין אם זה להסמכת מוסדות חינוך ואני עוד שנייה אגע מה זה הסכמה של מוסדות חינוך.

<יורם הורוביץ: אני יכול להגיד שאנחנו משלבים מדי שנה, בהתאם למדיניות של המשרד, בהתאם למדיניות של השר, את הנושאים בתוך אותם עיסוקים סביבתיים, כי הרי החינוך הסביבתי מתפרש על פני כל הנושאים.

<יורם הורוביץ: אז השנה אנחנו מדברים קודם כל על הצדק הסביבתי, צמצום אי השוויון, אחר כך על מהפיכת הפסולת.

עמיר פרץ: אתה מפספס את המסר של המשרד.

<יורם הורוביץ: מאיזו בחינה?

עמיר פרץ: הצדק הסביבתי והחברתי.

<יורם הורוביץ: אה, אוקיי.

עמיר פרץ: הצדק הסביבתי והחברתי.

עמיר פרץ: אני רואה שאני צריך לחזור ולשנן את זה.

<יורם הורוביץ: צמצום אי הצדק הסביבתי והחברתי, כפי שהשר בצדק מדגיש.

<יורם הורוביץ: יש לנו את נושא מהפיכת הפסולת, הכלכלה המעגלית וניהול חומרים, וזה למעשה מעבר לצד הסביבתי של זה, יש לזה צד ערכי, מפני שהנושא הזה מגיע לכל בית בישראל.

<יורם הורוביץ: כל ילד הרי מטפל בהשפעה, כל בית בישראל, ולכן זה כלי מאד מאד חשוב שמשרת גם את החינוך הסביבתי וגם החינוך הסביבתי משרת את מהפיכת המחזור; וכמובן הפחתת סיכונים למיניהם, מפגעים שונים של רעש, של זיהום אוויר, של חומרים מסוכנים וכו'.

<יורם הורוביץ: העיקרון מבחינתנו, שאנחנו צריכים להגיע להרבה מאד סוכני שינוי.

<יורם הורוביץ: אנחנו לא יכולים להתמקד בכמה בעלי תפקידים בדרג מצומצם, אז אנחנו הולכים למקבלי החלטות במשרדי הממשלה והצלחנו להיכנס לרוב משרדי הממשלה; לבעלי תפקידים ברשויות, לבעלי תפקידים במשרד החינוך – מורים, גננות, מדריכים בתנועות נוער, סטודנטים להוראה, מכללות להכשרת מורים.

<יורם הורוביץ: מוטת פעילות מאד מאד רחבה כדי להגיע לאפקט, וכשאנחנו באמת נמצאים היום ברשויות מקומיות והשר מקפיד לבקר ברשויות מקומיות, הדבר הראשון שמעלים בפנינו זה את ההצלחה של התכניות החינוכיות.

<יורם הורוביץ: אחריהן תבוא הצלחה גם בתכניות הסביבתיות המקצועיות.

<יורם הורוביץ: פה אני אבקש מנירה לסקור את התכנית שלנו עם משרד החינוך.

<נירה קושינסקי: אני אעשה את זה ממש קצר.

<נירה קושינסקי: אני אסקור גם את התכנית הזאת, אבל אני רוצה מאד להתחבר לדברי קודמי ולהגיד שבאמת משרד החינוך חבר למשרד להגנת הסביבה, ואני חושבת שזה שיתוף פעולה כבר של למעלה מ-5 שנים, ככה מאד מאד אינטנסיבי.

<נירה קושינסקי: תמיד היו שיתופי פעולה, שזה באמת לא מובן מאליו, ורואים שהחינוך זה באמת בנשמה של משרד הגנת הסביבה.

<נירה קושינסקי: אנחנו רואים את החינוך לקיימות כערך, לא כעוד מקצוע, אלא בעצם כתחום, כערך, כמו שאנחנו מדברים על חינוך לערכים, כערך שיכול להיכנס לכל תחום דעת ודעת, לכל גננת ולכל מורה.

<נירה קושינסקי: כל אחד בתחום שלו יכול לשלב את הנושא של חינוך לקיימות ולזה אנחנו פועלים ביחד באמת עם המשרד להגנת הסביבה, זיוית לינדר שאיתי בקשר ממש יום יומי.

<נירה קושינסקי: מבחינת התכנית המשולבת שיורם כבר פרט, אני לא אפרט, אלא אפרט בקצרה.

<נירה קושינסקי: המורים מקבלים 30 שעות בשנה, אחר כך הם מלווים.

<נירה קושינסקי: בעצם מי שמפעיל את זה זה שני גופים – החברה להגנת הטבע והרשת הירוקה, כששוב, צריך להבין שיש כאן שיתופי פעולה מאד מאד אדוקים.

<נירה קושינסקי: בנוסף, יש לנו הרבה תחומי דעת שמשלבים את הקרן הקיימת, את רשות שמורות הטבע – יש כאן נציגים.

<נירה קושינסקי: בעצם אנחנו אמורים ורוצים להכניס את החינוך לקיימות לכל החיים, כמו שאמרתם, ולנהל אורח חיים.

עמרם מצנע: כמה מוסדות חינוך עד היום קיבלו כבר תקן ירוק?

<זיוית לינדר: משהו כמו 600 בתי ספר ומשהו כמו 1,200 גני ילדים.

עמרם מצנע: ויש לכם תכנית איך כל שנה - - -

<זיוית לינדר: כל הזמן אנחנו ממשיכים, בוודאי.

<זיוית לינדר: כל שנה מצטרפים כ-300 גנים וכ-150 בתי ספר.

<נירה קושינסקי: משהו כזה.

<נירה קושינסקי: וכמו שאמרתם, הילדים מביאים את הבשורה ובהחלט אנחנו רואים את זה.

<נירה קושינסקי: אנחנו יושבים בוועדות הירוקות ומגיעים לפעמים הורים שמספרים איך הילדים ממש מחנכים אצלם בבית.

<נירה קושינסקי: אז בהחלט אנחנו יודעים שהחינוך מתחיל.

<נירה קושינסקי: יש לנו גם בהחלט אתגר לחנך את ההורים שהם חלק מהציבור.

<נירה קושינסקי: אנחנו בקשר מאד חזק עם המכללות ואני מקווה עוד להרבה הרבה שנים טובות ובהחלט לקדם את הנושא הזה.

<יורם הורוביץ: תודה.

<יורם הורוביץ: אני אמשיך בעוד כמה נושאים בסיסיים.

<יורם הורוביץ: כפי שאמרתי, התמיכה ברשויות מתמקדת בעיקר בשלוש תכניות של הסמכת בתי ספר וגנים ירוקים, ביוזמות מקומיות – וזה מאד מאד חשוב שאנחנו באמצעות הרשות המקומית מגיעים להתארגנויות קהילתיות ותומכים בהן, וזה למעשה מלמטה אנחנו מקנים את החינוך הסביבתי ולא רק מלמעלה, דרך מטות המשרדים; ואנחנו גם בכל מערכות החינוך של הרשויות המקומיות מכניסים את התכניות לקיימות.

<יורם הורוביץ: כפי שכתוב פה – אנחנו תמכנו במעל 150 רשויות ב-11.5 מיליון שקלים.

<יורם הורוביץ: השנה כבר הוגשו לנו למעלה מ-250 בקשות.

<יורם הורוביץ: הנושא מתרחב, צובר תאוצה וצובר ביקושים בקרב הרשויות המקומיות.

<יורם הורוביץ: אני לא רוצה להיכנס פה יותר מדי לעומק, אבל במסגרת התכנית, כפי שהשר אמר, התכנית למגזר הבדואי, שהיא במוקד הפעילות שלנו, יש מרכיב חינוכי רחב שבמסגרתו תהיה גם פעילות בבתי הספר, גם מעבר מבית לבית, ואת זה אנחנו עושים באמצעי סוכני או קבלני חינוך, סליחה - - -

עמיר פרץ: זו באמת נקודה חשובה, שהחברה להגנת הטבע למשל מלווה את אחד היישובים, נדמה לי את אום בטין, והקהילה החינוכית של ניצנה מלווה את קאסר א-סיר, יישוב אחר, וזה הכל עניינים שהם בפרויקטים שהושקו השנה, אבל במאסיביות אדירה, לקחת את כל המכלול ובאמת יש פה שיתוף פעולה.

עמיר פרץ: גם הרשת הירוקה, שאנחנו משתפים איתם פעולה בג'סר א-זרקא עם הפרויקט שלהם, זה באמת מדהים לראות איך הרשת הזאת נסגרת.

עמיר פרץ: כמובן הרט"ג, קרן קיימת, וזה יוצא מן הכלל שיתוף הפעולה.

<יורם הורוביץ: ולזכותם של המוסדות האלה שהשר הזכיר, שהן לא רוצים מימון מלא מאיתנו, הם נותנים 50% מהמימון על חשבונם, כדי להגיע למטרה הערכית הזאת.

<יורם הורוביץ: מהלך נוסף שאנחנו עושים, שהוא גם כן חסר תקדים וחדשני, אנחנו מגייסים מתוך האוכלוסייה הערבית מתנדבי שירות אזרחי, שיהיו חלק משמעותי בתוך המערך החינוכי שאנחנו בונים שם, ישתתפו בהדרכה, יבנו מנהיגות סביבתית וישתתפו בפעילות.

עמיר פרץ: בדיונים שהיו בוועדת השרים לשוויון בנטל, אחד הדברים שהתעקשתי הוא שנושאי הסביבה יקבלו מעמד גם של שירות אזרחי וגם של שירות אזרחי מקומי.

עמיר פרץ: בקרוב נראה הרבה מאד פעילות דרך זה.

עמרם מצנע: גם שירות לאומי?

עמיר פרץ: גם שירות לאומי, גם שירות אזרחי וגם שירות אזרחי ביטחוני.

עמיר פרץ: כלומר, יכול להיות שחלק גדול מהאנשים ייכנסו למשטרה הירוקה שלנו, למנגנוני האכיפה בים, בחופים, ביבשה, בכל התחומים האלה.

עמיר פרץ: אנחנו עכשיו בתהליך גיוס.

<יורם הורוביץ: ודבר אחרון, מכיוון שאנחנו כל הזמן מדברים על הסמכת בתי ספר, אז במילה – הסמכת בתי ספר כוללת שלושה מרכיבים, או הסמכה גם של מוסד אחר – גן, קמפוס, תנועת נוער וכו': קודם כל אנחנו מעבירים ידע בכל התחומים הסביבתיים.

<יורם הורוביץ: אנחנו רוצים לראות באותו מוסד חינוכי שיהיה אורח חיים מקיים, קרי: טיפול בפסולת, חיסכון באנרגיה, כל ההתנהלות צריכה להיות התנהלות סביבתית, ומעבר לזה – קידום אזרחות פעילה מעבר למוסד החינוך.

<יורם הורוביץ: זאת אומרת אנחנו רוצים לראות שתלמידי בתי הספר ייצאו לקהילה ויעשו שם פעילות סביבתית.

<יורם הורוביץ: זו מערכת ההסמכה שלנו שבמסגרתה נשמעו פה המספרים המאד גדולים והמאד הולכים ומתרחבים מפעם לפעם.

<יורם הורוביץ: יש רק מילה אחת פיזית על נושא של בנייה ירוקה במערכת החינוך, זה מעבר לנושא הפדגוגי, זה הנושא הפיזי.

<יורם הורוביץ: אנחנו מנסים לקדם בנייה ירוקה, בנייה לפי תקן ירוק במוסדות החינוך.

<יורם הורוביץ: יש לזה עלות קטנה בתחילת הבנייה, של 4.2%, אבל היא מחזירה את עצמה ויש תועלת - מבחינת התחזוקה השוטפת לאורך זמן – של למעלה מ-70,000 שקלים למוסד חינוך אחד בשנה ותועלת למשק ב-100 מיליון שקלים בשנה, ואנחנו עושים פעולות ביחד עם משרד החינוך, כדי לקדם את התקן הזה.

עמיר פרץ: אדוני יושב הראש, זאת נקודה מאד משמעותית לוועדה, מכיוון שהממשלה קיבלה החלטה שמוסדות הציבור העתידיים להיבנות ייבנו בתקן בנייה ירוקה, אבל החריגו את בתי הספר.

עמיר פרץ: בתי הספר עושים זאת על פי החלטת הרשויות.

עמיר פרץ: יכול להיות שהוועדה יכולה לגרום לכך שזה יהפוך להיות חלק מהתקן, וזה יהיה דבר יוצא מן הכלל.

עמרם מצנע: ברור, אוקיי, מאה אחוז.

עמרם מצנע: אנחנו נרשום את זה לעצמנו.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: יש לנו עכשיו רשימה באמת ארוכה של הארגונים השונים, מערכת החינוך, הארגונים הלא ממשלתיים ואנחנו נשמע אותם.

עמרם מצנע: נתחיל עם קק"ל, זהר, וולוסקי.

<זהר וולוסקי: בוקר טוב.

<זהר וולוסקי: אם אפשר להעלות ברשותכם את המצגת.

<דפנה הר אבן: כבוד יושב הראש, עד שמעלים את המצגת, אני רוצה לציין דבר.

עמרם מצנע: מי גברתי?

<דפנה הר אבן: שמי דפנה הר אבן, אני מרשות ההסתדרות לצרכנות.

עמרם מצנע: אבל לא קיבלת רשות דיבור.

<דפנה הר אבן: עד שמעלים את המצגת.

עמרם מצנע: בבקשה, זהר.

<זהר וולוסקי: בוקר טוב, כבוד השר, יושב ראש הוועדה, חברי כנסת, ראשי הארגונים, חברי בקרן הקיימת לישראל.

<זהר וולוסקי: אני שמח להיות פה בוועדה ולהציג בשם הקרן הקיימת לישראל, את הפעילות של החינוך הסביבתי, היא מרכיב נכבד ומשמעותי בעשייה של הקרן הקיימת לישראל.

<זהר וולוסקי: אני זהר וולוסקי, ראש אגף החינוך של הקרן הקיימת לישראל.

<זהר וולוסקי: ברשותכם, 50 שניות, נצא ישר לשטח מה אנחנו עושים.

<זהר וולוסקי: (מוצגת מצגת)

<זהר וולוסקי: מה שאנחנו רואים, אנחנו נראה 50 שניות של הפעילות בשטח.

<זהר וולוסקי: פשוט, הניידת החינוכית שלנו יוצאת לשטח, לבתי הספר, פוגשת את התלמידים, את תנועות הנוער.

<זהר וולוסקי: בבקשה.

<זהר וולוסקי: הפרק הזה זה ארץ מולדת.

<זהר וולוסקי: העיסוק המרכזי של הקרן הקיימת זה בעצם השילוב בין הציונות לבין האקולוגיה.

<זהר וולוסקי: טביעת רגל אקולוגית זה מושג שהוא לא רק מושג של פיתוח בר קיימא.

<זהר וולוסקי: את הפיתוח הבר קיימא אנחנו לוקחים למקומות חברתיים וסביבתיים ומשלבים אותם ביחד, ולכן הציונות האקולוגית, אגב, בכל המגזרים – המגזר היהודי והמגזר הערבי, המגזר הדרוזי – אנחנו פועלים רבות.

<זהר וולוסקי: מר דיזינגוף - בלי שורשים זה לא ילך – זה הביקור המפורסם של וינסטון צ'רצ'יל כשהוא מבקר בשנת 10921 כשר המושבות הבריטי, והוא נתן לנו את השיעור הראשון שצריך להעמיק את השורשים.

<זהר וולוסקי: קק"ל, שנוסדה בשנת 1901 בקונגרס הציוני החמישי, ככלי לגאולת הארץ, כבר בשנים שלפני קום המדינה, כל מה שקשור לקרקעות ומפעל הייעור והדרכים, שמה את החינוך כבר מההתחלה בראש סדר העדיפות הציוני.

<זהר וולוסקי: אפשר לראות את המפעל למשל של הקופסא הכחולה כמפעל חינוכי-ערכי, שבעצם חגיגה שלמה, בעיקר בימי השישי, והוותיקים שבינינו וודאי זוכרים את יום השישי של הפעילות עם הקרן הקיימת לישראל, כרעיון חינוכי ערכי.

<זהר וולוסקי: בעצם קק"ל כיום, כגוף האקולוגי הגדול בישראל, פועל למען המדינה והסביבה בהרבה מאד מישורים.

<זהר וולוסקי: אם זה היערות, אם זה מים, אם זה ההתיישבות, אם זה קרקעות, תיירות, פיתוח היערות וכמובן מו"פ חקלאי.

<זהר וולוסקי: אבל אז שאנחנו מגיעים בעצם לקומה החינוכית, לקומה הערכית, שאנחנו בעצם מסתכלים בכל תהליך החיבור, הקשר בין העם לאדמתו, הקשר לסביבה והחינוך הציוני סביבתי הוא מרכיב מרכזי וחשוב בפעילות של הקרן הקיימת לישראל.

<זהר וולוסקי: אנחנו כמובן לא נוכל לסקור את הכל, אבל כשנדבר - - -

עמרם מצנע: אני מציע שנשמע את הילדים, הכי טוב.

<זהר וולוסקי: כן, כן, עוד דקה ברשותך, אדוני יושב הראש, אנחנו מגיעים לילדים, אבל כשאנחנו עוסקים בפעילויות ובתכנים, אנחנו מדברים קודם כל בקרב הילדים, בקרב תנועות הנוער, בקרב החינוך הפורמאלי והלא פורמאלי בארץ ובעולם, כולל פעילות שנעשית גם בקהילות היהודיות, או למשל תנועות הנוער הציוניות.

<זהר וולוסקי: אנחנו מדברים על למעלה מ-16,000 חניכים שיגיעו בקיץ הקרוב לכל מפעלי הקרן הקיימת ויחוו פעילויות חינוכיות משמעותיות.

<זהר וולוסקי: הכשרת והדרכת מורים כמובן ומדריכים.

<זהר וולוסקי: אני אתן ברשות

<זהר וולוסקי: כם עוד דוגמא אחת, הכיתה.

<זהר וולוסקי: ירמי, מנהל פרויקט הכיתות, בבקשה, פה תציג.

<זהר וולוסקי: הנה, הרעיון ממש במשפט אחד – הרעיון של הכיתה הזאת, שכבר מוצבת ב-260 בתי ספר, בלמעלה מ-150 רשויות, קרוב ל-150 רשויות.

<ירמי דוד: מדובר בכיתה פתוחה בגודל של 24 מטרים, היא יושבת בחצר בית הספר, כאשר מצד אחד אנחנו נותנים את הכיתה לבית הספר, לסביבה, ומצד שני אנחנו מכניסים תכנים חינוכיים, ערכיים בנושא של מנהיגות.

<ירמי דוד: שלוש שנים מדריך שלנו, של קק"ל, על חשבוננו, מגיע לבית הספר ויחד עם מועצת התלמידים, ההנהגה הירוקה, עושים פעילות של חיבור לקרקע, לשורשים, ציונות, אקולוגיה, וגם השפעה על כל הסביבה החברתית באותה רשות באזור בית הספר.

<זהר וולוסקי: ואם דיברנו על הנושא של הפעילות החברתית, אז פעילות מעוף, אנחנו פועלים בקרוב ל-30 רשויות בפעילות סביבתית.

<זהר וולוסקי: אחת הרשויות היא ירוחם, ויש לנו תלמידים מירוחם שעוד רגע יציגו.

<זהר וולוסקי: הם השתתפו בשבוע שעבר בחידון קק"ל ציונות – אדם סביבה.

<זהר וולוסקי: בעצם, איך משלבים את הסיפור הזה והופכים אותם למובילים או למנהיגים חברתיים.

<זהר וולוסקי: מנהיגות צעירה שהציג ירמי, אז איך בעצם גורמים להם להשפיע על הסביבה בתוך מרחב בית הספר, בתוך המרחב הקהילתי, המשפחתי, החברים וכך הלאה.

עמרם מצנע: כמה כיתות נוספות תקימו בשנה הקרובה בבתי הספר?

<זהר וולוסקי: אנחנו בשנה הקרובה, בוא נגיד בשלוש השנים הקרובות, אנחנו מייעדים לכ-750 כיתות בבתי הספר.

עמרם מצנע: רשמנו את זה.

<קריאה: כן, אנחנו קיבלנו כבר את ההצעה.

<זהר וולוסקי: רשמנו שאנחנו מייעדים ויש לנו גם עוד כמובן מגוון נושאים.

<זהר וולוסקי: אני מבקש ברשותך להציג את הילדים.

עמרם מצנע: כן, כן, בית ספר מבואות מבאר טוביה ישנם פה?

עמרם מצנע: נמרוד קירמאייר ורועי כוכבא.

<זהר וולוסקי: ויש לנו בית ספר גם מירוחם.

עמרם מצנע: אל תדאג, לא נקפח אותם.

עמרם מצנע: אין לך מה לדאוג.

עמרם מצנע: כן, ילדים, אני מבין שזכיתם במקום ראשון?

<נמרוד קירמאייר: נכון, כן.

עמרם מצנע: אז יאללה, תספרו לנו.

<נמרוד קירמאייר: בהתחלה, המחנך שלו, הוא הנציג - - -

עמרם מצנע: מה זה שלו, איך קוראים לו?

<נמרוד קירמאייר: קובי כהן.

<נמרוד קירמאייר: אז הוא הציג לנו את הנושאים להשתתפות בחידון.

<נמרוד קירמאייר: אני מאד הסתקרנתי מזה, רציתי מאד לדעת, להרחיב את זה.

<נמרוד קירמאייר: לא ידעתי כמעט חצי מהדברים ואז למדתי מהספר הזה ואז למדתי מהחידון הרבה דברים.

עמרם מצנע: מה למדת בעיקר?

עמרם מצנע: תספר לנו דבר אחד.

<נמרוד קירמאייר: על הסביבה, על האישים.

<נמרוד קירמאייר: לא ידעתי הרבה דברים.

<רועי כוכבא: בחידון מדובר על הנושאים – ציונות, אדם וסביבה.

<רועי כוכבא: למדנו הרבה על מחזור ועל - - -

<נמרוד קירמאייר: על שיקומי נחלים, על איך כאילו משקמים את הטבע ומחזירים אותו לקדמותו.

עמרם מצנע: וזה השפיע במשהו על ההתנהגות בבית, עם ההורים ועם האחים והאחיות?

<נמרוד קירמאייר: נראה לי.

<רועי כוכבא: כן, בגלל שאנחנו די התעסקנו בזה המון המון בלמידה, אז אני חושב שהם קיבלו חלק מהערכים.

עמרם מצנע: טוב, יפה מאד.

<זהר וולוסקי: אדוני, יושב הראש, קח אותם לכיוון שלך, עוד כמה שנים.

עמרם מצנע: בכיף, בכיף.

<אורית כהן: חשוב לי להדגיש שבית ספר מבואות בבאר טוביה, שמככבים אצלנו בחידון קק"ל הארצי, הם פשוט ילדים מדהימים, עם המון ידע, והם מנחילים את זה לשאר התלמידים בבית הספר תוך כדי תהליך הלמידה, ואני חושבת שהם כבר ברצף זוכים במשך ארבע שנים בחידון הארצי, ומגיע להם כל הכבוד.

עמרם מצנע: יפה מאד.

עמרם מצנע: המורה שלכם פה?

<רועי כוכבא: לא, אמא.

עמרם מצנע: אמא, מי האמא?

<דגנית כוכבא: אמא גאה.

עמרם מצנע: יפה, כל הכבוד.

עמרם מצנע: טוב, בית ספר ירוחם המאוחד, בבקשה.

<אורית כהן: אני אשאל, ברשותכם.

<אורית כהן: בית ספר מאוחד ירוחם, מעבר ל - - -

עמרם מצנע: לא, לא, תני להם לדבר.

עמרם מצנע: אחרי שהם ידברו את תוכלי להשלים.

<אורית כהן: בסדר.

עמרם מצנע: נראה לי שהם יודעים לדבר.

עמרם מצנע: באיזו כיתה אתם?

<שלו נגאוקר: ה'.

עמרם מצנע: שניכם?

<שלו נגאוקר: כן.

עמרם מצנע: יפה, ואיך קוראים לכם, תציגו את עצמכם.

<שלו נגאוקר: אני שלו נגאוקר.

<ליאב צורדקר: ואני ליאב צורדקר.

עמרם מצנע: יפה.

עמרם מצנע: אז מה עשיתם בתחרות הזו?

<שלו נגאוקר: זו שנה ראשונה שלנו בחידון, שגאולה מצאה את החידון הזה והחליטה - - -

עמרם מצנע: כן, גאולה, סגנית המנהלת.

<שלו נגאוקר: והיא החליטה לשלוח אותנו אז התחלנו ללמוד.

<שלו נגאוקר: אחרי זה, כשהגענו למחוזי, ענינו על השאלות ואז אמרנו לעצמנו שאנחנו יכולים להגיע לארצי.

עמרם מצנע: תגידו, והחממה עוד פועלת אצלכם?

<שלו נגאוקר: כן.

עמרם מצנע: ואתם עובדים שם, אתם פעילים שם?

<שלו נגאוקר: כן, קק"ל מביאה לנו שתילים כדי שאנחנו נוכל להרחיב את החממה.

עמרם מצנע: יפה מאד.

<גאולה אבוקרט: החממה שלנו מאפשרת את הצמיחה תרתי משמע, גם של הילדים וגם של הצמחים, ואנחנו בקרוב הולכים לשדרג את נושא החממה.

עמרם מצנע: מידע אישי, מי שלא ראה את בית הספר המאוחד, שווה ללכת לראות.

עמרם מצנע: בית ספר באמת למופת.

עמרם מצנע: יופי, עוד משהו שאתם רוצים לספר לנו?

<שלו נגאוקר: כן, אנחנו גם שותפים בתכנית מעוף, שבה קק"ל מזמינה לנו אוטובוסים וטיולים, שהיא מרחיבה לנו את הידע ונותנת לנו ערכים.

<שלו נגאוקר: היא מלמדת אותנו ערכים לאהבת הארץ.

עמרם מצנע: יפה מאד.

<זהר וולוסקי: תכנית מעוף בירוחם היא רק דוגמא אחת.

<זהר וולוסקי: יצחק ארביב.

<יצחק ארביב: אז כמה מילים לגבי מעוף, ממש בקצרה.

<יצחק ארביב: זו תכנית להעצמת הקהילה בערכים שכולנו בעצם מאמינים ורוצים להנחיל לילדים שלנו למען הדורות הבאים - של איכות סביבה, מורשת, טבע, היסטוריה ואנחנו עושים את זה בדרך חווייתית, בתכניות חינוכיות שהאגף לחינוך בקרן קיימת מפתח, ויש בו את השילוב או הקפסולה שאנחנו חושבים שהיא המדויקת לילדים, שמשלבת ידע בשלב ראשון דרך התכניות החינוכיות שלנו, דרך הניידת החינוכית ודרך המדריכים.

<יצחק ארביב: החוויה, שהיא הסיורים שהזכירו הילדים, הטיולים למסלולי הסיורים, מוזיאונים, אתרי מורשת וכו'; וכמובן החלק השלישי בקפסולה זה העשייה.

<יצחק ארביב: זה מה הילד נותן למען הסביבה, ואת זה אנחנו עושים בתכניות חינוכיות – אימוצי אתר, פעילות למען הסביבה - בתוך היישוב ומחוץ ליישוב.

<יצחק ארביב: זו הדרך ב-30 יישובים בפריפריה החברתית, מהצפון – נהרייה, עכו, צפת וכו', והדרום כמובן ירוחם, דימונה, שדרות ויישובים רבים אחרים.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה רבה.

עמרם מצנע: קרן קיימת, אתם גובים כסף בשביל הפעילות הזאת?

<זהר וולוסקי: ברוב המקרים הקרן הקיימת לישראל מובילה, לפעמים זה השתתפות.

עמרם מצנע: באיזה מקרים לא?

<זהר וולוסקי: יש מעט מקרים שהדברים הם יותר טכניים, בנושא של שמירה, של אבטחה, של דברים כאלה, אבל אנחנו משתדלים שאת עיקר הפעילות אנחנו נוביל.

<זהר וולוסקי: אנחנו מנסים גם ליצור מצב שהקרן הקיימת - - -

עמרם מצנע: לא הבנתי.

עמרם מצנע: לשאלה האם אתם גובים כסף מבתי הספר על הפעילות הזו.

<דודו אשכנזי: כל הפעילויות מסובסדות.

<דודו אשכנזי: אם גובים כסף זה על דברים טכניים כמו חצי אוטובוס, או דברים כאלה, ובהתאם ליכולת של בית הספר, כדי לחלק את העוגה בין כולם.

<זהר וולוסקי: הפעילויות התכניות, חינוכיות - - -

עמרם מצנע: כן, תשובה ארוכה לשאלה קצרה.

עמיר פרץ: אדוני יושב הראש, אני צריך ללכת לוועדות אחרות, אז רק משפט אחד.

עמיר פרץ: הקרן הקיימת וארגונים אחרים הם ארגונים יחסית גדולים וחזקים.

עמיר פרץ: יש לצערי הרבה מאד ארגוני סביבה שהם מאד משמעותיים אבל הם קטנים והם עם מצוקות כלכליות מאד קשות.

עמיר פרץ: אנחנו מנסים עכשיו להעביר מהלך במשרד המשפטים, כדי שיאפשרו לנו לצאת בקול קורא לתמיכה בארגונים האלה, כדי לא לתת להם להתמוטט.

עמיר פרץ: אני מקווה שתוך מספר שבועות אכן יאשרו לנו את העניין, כי אנחנו רוצים מצד אחד לתמוך, אבל להשאיר אותם מספיק עצמאים, שיוכלו לקבל כסף ולהיות נגדנו, כמו שאומרים.

עמיר פרץ: אחרת הם לא יקיימו את תפקידם.

עמיר פרץ: אנחנו עושים את ה בארגונים של בעלי חיים כבר, יש לנו תמיכה לבעלי חיים, אבל ארגוני הסביבה האחרים, שמעולם לא קיבלו סיוע, אני מקווה שתוך מספר שבועות יהיו חלק מהתהליך ולא ניתן לאף אחד להתמוטט, כי כל ארגון קטן ככל שיהיה, ההשפעה שלו אדירה ביצירת המודעות והתהליך שעליו דיברת.

עמרם מצנע: תודה רבה, תודה רבה עמיר.

עמיר פרץ: אני מתנצל, כי אני הולך לשאר הוועדות.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: גאולה, את רוצה להוסיף משהו?

<גאולה אבוקרט: אני חושבת שהפעילות של קיימות ואהבת הארץ וטיולים בירוחם, בבית הספר המאוחד בפרט, תמיד הייתה קיימת.

<גאולה אבוקרט: בשיתוף הקרן הקיימת השנה קיבלנו משאבים נוספים בעצם כדי לחזק את התחום הזה, לתת בעצם אפשרות לכל התלמידים לצאת ולפעול כמה שיותר.

<גאולה אבוקרט: והשיתוף של הקרן הקיימת עם הרשות המקומית, בעצם נתן לנו הרבה מאד כוח.

עמרם מצנע: טוב, תודה רבה לכם.

עמרם מצנע: תודה רבה לקרן קיימת.

<זהר וולוסקי: אדוני, אם אפשר לסיים בשלוש מילים.

<זהר וולוסקי: הקרן קיימת לישראל, זה בעצם הרעיון.

עמרם מצנע: מאה אחוז.

עמרם מצנע: מנהל בית ספר רמב"ם באשקלון ישנו פה?

עמרם מצנע: שמעון עמוס והרכזת שלכם, שלי דנינו, בבקשה.

עמרם מצנע: ממצגות למצגות כוחנו עולה.

<שמעון עמוס: טוב, כבוד יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת, נוכחים, כמה מילים לגבי בית הספר.

<שמעון עמוס: בית הספר עם השם הארוך – בית הספר הניסוי האקולוגי, על שם הרמב"ם באשקלון.

<שמעון עמוס: אנחנו נמצאים שנה שנייה באגף ניסויים בתוך הנבחרת של 100 בתי ספר ניסויים, שהנושא המרכזי הוא משנתו של הרמב"ם, וכמובן כבר ארבע שנים אנחנו נמצאים כבית ספר על אזורי ייחודי בנושא של קיימות ואיכות הסביבה, ולפני כחודש זכינו להיות גם בית הספר הראשון באשקלון, שמקבל את ההסמכה לבית ספר ירוק מתמיד.

<שמעון עמוס: אז בבקשה, רכזת המדעים והאקולוגיה, הגברת שלי דנינו.

<שלי דנינו: השנה אנחנו זכינו להכרה כבית ספר ירוק מתמיד.

<שלי דנינו: מה זה אומר בית ספר ירוק מתמיד – זה אומר שאנחנו אמורים לענות על שישה קריטריונים שהמשרד להגנת הסביבה בשיתוף עם משרד החינוך נתן.

<שלי דנינו: הקריטריון הראשון מדבר על תכנית לימודים ייחודית, שהיא בסך הכל של 30 שעות.

<שלי דנינו: התכנית היא תכנית ייחודית לבית הספר, שמתפרשת על פני כל השכבות.

<שלי דנינו: אנחנו בחרנו בנושאים שמופיעים בפניכם, שזה שטחים פתוחים, בעיית הפסולת, משבר המים בישראל והמגוון הביולוגי.

<שלי דנינו: בנוסף, יש לנו מלווה אקדמאי לבית הספר, שהוא יושב איתנו ובונה תכניות ייחודיות כמו למשל הדברה ביולוגית.

<שלי דנינו: זה נושא שמאד מעניין ומאד מסקרן ילדים, והוא נלמד מכיתה א' עד כיתה ו', כולל לימוד של חקר, איך להתבונן דרך מיקרוסקופ, כלים מדעים וניתוחים.

עמרם מצנע: זה מלווה אקדמאי שמשרד החינוך העמיד אותו לרשותכם?

<שלי דנינו: העירייה, מעצם היותנו בית ספר ייחודי אקולוגי.

<שמעון עמוס: הרשות.

<שמעון עמוס: זה כבר שנה שלישית.

<שלי דנינו: הקריטריון השני מדבר על פרויקט קהילתי.

<שלי דנינו: אנחנו בחרנו להתעסק בלהתרחב בשלושה פרויקטים ייחודיים לבית הספר.

<שלי דנינו: הפרויקט הראשון מדבר על אימוץ גני ילדים בעיר.

<שלי דנינו: אנחנו מאמצים את כל גני הילדים שבאים אלינו לבית הספר.

<שלי דנינו: אתם תראו, בהמשך יש לנו - - -

עמרם מצנע: הגנים שמזינים אתכם?

<שלי דנינו: לאו דווקא.

<שמעון עמוס: לא רק.

<שלי דנינו: לאו דווקא, כל גני העיר, כי המטרה שלנו להיות מרכז תפוצה ללימודי אקולוגיה ואיכות הסביבה בעיר.

<שלי דנינו: יש לנו מרחבים עצומים, יפים, ירוקים בבית הספר, משהו שאני חושבת שזה אחד מבתי הספר הכי יפים בארץ וכולם מוזמנים כמובן לבוא ולבקר בשמחה.

<שלי דנינו: אנחנו מקבלים אורחים בשמחה רבה.

<שלי דנינו: אז אם כן אימוץ גני ילדים.

<שלי דנינו: הפרויקט השני, חקר חוף הים.

<שלי דנינו: אנחנו אימצנו את חוף הים באשקלון.

<שלי דנינו: אנחנו עוסקים בסוגיה של שימור מול פיתוח בעיר, איך לשמר את הקיים, את בעלי החיים.

<שלי דנינו: לעומת זאת, מה עושים כשבונים גורדי שחקים לידינו ומרינה ו - - -

עמרם מצנע: יש לכם שם איזה סיפור עם איזו בנייה, לא?

<שלי דנינו: יש לנו.

<שלי דנינו: גם עם תחנת הכוח.

<שלי דנינו: אנחנו גם בעבר רשמנו מכתבים לשר לאיכות הסביבה בנושא של הקמת תחנת כוח פחמית.

<שלי דנינו: אנחנו מכינים עצומות, מקיימים ימי שיא בחוף לניקוי חופים, משתפים את הקהילה.

<שלי דנינו: הנושא השלישי, יש לנו גינה קהילתית מאד גדולה, שמחולקת לערוגות למשפחות מחוץ לבית הספר שרוצות לבוא ולזרוע את התוצרת החקלאית שלהם, וכמובן גם אחרי זה לקחת אותה.

<שלי דנינו: יש לנו ערוגות גם לתלמידים שלנו וגם לגני הילדים, שבאים אלינו לבית הספר, וזה באחריות שלהם.

<שלי דנינו: הם שוטפים, מטפלים, מנכשים, זורעים וכמובן לוקחים את התוצרת הביתה, תוצרת אורגנית, כמובן.

<שלי דנינו: הקריטריון השלישי מדבר על אורח חיים מקיים, שזה אומר כל המשאבים למיניהם, איך אנחנו משתמשים בהם בשימוש מושכל.

<שלי דנינו: אנחנו בחרנו להתמקד בארבעה, שזה שימוש מושכל בנייר, פסולת, חשמל ומים.

<שלי דנינו: על כל המשתמע, גם בחינוך וגם בהתנהגות וגם בתשתיות.

<שלי דנינו: בכל כיתה יש לנו למשל פחי מחזור.

<שלי דנינו: יש לנו פסולת אורגנית שנוצרת כתוצאה מהזנה.

<שלי דנינו: אז הילדים למדו להפריד פסולת ואת הפסולת הם לוקחים לקומפוסטים שיש לנו בתוך הגינה, והילדים לומדים ממש איך להפריד ואיך אחרי זה להכין מזה דשן אורגני, שאנחנו משתמשים בו ברחבי פינות הגנים בבית הספר.

<שלי דנינו: מים, גם.

<שלי דנינו: יש לנו מרזבים בבית הספר, יש לנו טפטפות ממוחשבות.

<שלי דנינו: ההשקיה הפכה להיות כמובן בשעוני מים ממוחשבים.

<שלי דנינו: צמצום צריכת החשמל – אז יש לנו נורות חסכוניות, יש לנו חממה שמייצרת חשמל, יש לנו חממה מאד יפה, דרך אגב על גג בית הספר.

<שלי דנינו: יש לנו נאמנים שדואגים לכבות מזגנים בסיום יום, לכבות אור בסיום כל יום.

<שלי דנינו: אנחנו משתמשים גם, במקום לשלוח כל הזמן הודעות כתובות, לימדנו את הילדים חינוך לשימוש ב-SMS, ויש לנו גם קירות מפעילים וגם פלזמות, שדרכם אנחנו שולחים, וגם אתר בית הספר כמובן שהוא פעיל.

<שמעון עמוס: הרעיון הוא כמה שפחות, מבחינת שיקולים של מבחנים, היום הכל באתרי אינטרנט, במיילים.

<שלי דנינו: צמצום משאבים, כן.

<שלי דנינו: כאן יש לנו את התרשים של פיזור פרויקטים במרחב בית הספר, שזה הקריטריון הרביעי – הנראות.

<שלי דנינו: יש לנו פרויקטים בהלימה לעולם הצומח, לעולם בעלי החיים ולמשאבי טבע דוממים.

<שלי דנינו: מי שנכנס לבית הספר – אין כמו מראה עיניים שמרחיב את האופקים וילדים נכנסים פשוט בחיוך לבית הספר.

<שלי דנינו: יש לנו בעלי חיים, יש לנו צמחייה, יש לנו גני תבלינים, גני פירות הדר.

<שלי דנינו: יש לנו חממה, יש לנו בריכה ענקית של דגים.

<שלי דנינו: יש לנו אגן ירדן ירוק, ששם יש - - -

עמרם מצנע: נשמע ממש גן עדן.

<שלי דנינו: גן עדן, ממש גן עדן.

<שלי דנינו: אתם מוזמנים בשמחה לבוא ולבקר.

<שלי דנינו: הקריטריון החמישי מדבר על הנהגה ירוקה שנבחרה בבחירות דמוקרטיות.

<שלי דנינו: נציגים מכיתות ב' עד ו', שהם אלה שמייצגים את בית הספר בכל מיני פרויקטים, גם מול העירייה, מול משרד החינוך.

<שלי דנינו: הם גם נכנסים לכיתות ומעבירים שיעורים חווייתיים בנושאים סביבתיים.

<שלי דנינו: הם גם שמפעילים את ילדי הגנים שבאים אלינו, ממש חוויה.

<שלי דנינו: הכשרת מורים, קריטריון שישי, כמו שאמרתי יש לנו מלווה אקדמאי, שמגיע לבית הספר אחת לשבועיים והוא מתמקד בנושאים האלה – חינוך לקיימות, המגוון הביולוגי, חקר חוף הים והדרכה.

<שלי דנינו: יש לנו איזה קליפ קטן של חצי דקה שהכנו.

עמרם מצנע: הגיעו אתכם גם ילדים או שרק אתם?

<שלי דנינו: אמרו לנו נציג אחד ואני גירדתי ככה עוד נציג, את המנהל שלי.

עמרם מצנע: ילדים לא צריכים מכסות, הם יכולים תמיד לבוא.

<שלי דנינו: בכיף, בשמחה.

<שלי דנינו: בפעמים הבאות אנחנו נביא.

עמרם מצנע: מאה אחוז.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם, בהחלט מעניין.

<שלי דנינו: דרך אגב, אנחנו זכינו השנה בפרס השרים לאיכות הסביבה, של משרד החינוך.

<שלי דנינו: אנחנו מזמינים את כולם בשמחה לבוא ולבקר בבית הספר.

עמרם מצנע: אוקיי.

עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת מסעוד גנאים, שלום.

מסעוד גנאים: שלום.

עמרם מצנע: זה הזמן גם לבקש מהגננת נרג'יס מרעי והמדריכה רנייה עקל, בבקשה.

<נרג'יס מרעי: שלום.

<נרג'יס מרעי: אני נרג'יס מרעי מהכפר ערערה, גננת.

<נרג'יס מרעי: באתי היום כנציגת הגננות מכפר ערערה ומהכפר עראב.

<נרג'יס מרעי: כמו רוב הגננות אצלנו, עברתי הכשרה לקורסים באיכות הסביבה, בקיימות, איך לפתח גינות אקולוגיות בגנים שלנו ואיך להפוך את המנהיגות בכפר שלנו להפוך גם למנהיגות בקהילה.

<נרג'יס מרעי: אז עשינו כמה פרויקטים אצלנו בגנים ועשינו כמה פרויקטים עם הקהילה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה, רנייה.

<רנייה עקל: שלום לכולכם.

<רנייה עקל: הגננות של ערערה באמת עברו קורסים של השתלמות של שלוש שנים בהתמדה, בתמיכה של המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך, בהנחיה של הרשת הירוקה.

<רנייה עקל: זה אומר שכמה שאנחנו מתמידים עם המורים ספציפית, נאמנות שהן אחראיות על מעל 30 ילדים, זה בעצם חשיפה לגננת שהיא נפגשת עם 30 ילדים.

<רנייה עקל: זה אומר שהחינוך הוא לא רק לילד אלא גם לכל בית בכפר.

<רנייה עקל: אנחנו מדברים על 24 גננות בערערה, שהן עברו השתלמות של שלוש שנים והן הפנימו את הדברים ועשו מעשים ומהפיכה רצינית בכפר.

<רנייה עקל: יש לנו הרבה גננות שיש להן תעודת גן ירוק ויש לנו גם גננת עם תעודת גן ירוק מתמיד, גן מצטיין וגם את פרס השרים.

<רנייה עקל: צריך לציין שהעבודה השלישית שלנו ברשת, עם הגננות לשנה שלישית, אחרי שגילנו יכולת של הגננות, של מעבר להיות מורה שתקועה בחצר של הגן - היא הדביקה הרבה הורים.

<רנייה עקל: עשינו מהפכה רצינית קהילתית, והייתה שנה שלישית עם קורס השתלמות של גננת כמנהיגה חברתית לשינוי סביבתי.

<רנייה עקל: ובעצם כל גננת הציגה כל מיני פרויקטים רציניים לגמרי.

<רנייה עקל: כל גננת הייתה אחראית על פרויקט רציני לגמרי שקיבל משמעות רצינית גם בכפר וזה הדביק גם גנים שאנחנו לא עבדנו איתם.

<רנייה עקל: יש לנו גננת אחת שבעצם אימצה 85 עצים ועשתה מה שנקרא שביל הנדיב.

<רנייה עקל: היא ראתה שבכפר יש חוסר של עצים בעלי פרי וצל, וכל ילד תוך שנה אימץ עץ, ובסוף השנה הם שתלו לאורך דרך ארוכה כל מיני עצים, שיהיה להם.

<רנייה עקל: נרג'יס תספר לנו על הפרויקט שלה עם הקשישים.

<נרג'יס מרעי: הפרויקט שלי הוא הקמת גינה קהילתית יחד עם הקשישים, במטרה לשמר צמחים מהמורשת והתרבות המקורית ולעודד שיתופי פעולה רב גילאים.

<נרג'יס מרעי: בהתחלה זה היה קצת קשה, כי מדובר בקשישים שאנחנו רצינו לעבוד איתם.

<נרג'יס מרעי: הפוטנציאל נמצא והייתה גם תמיכה מהרשות ומהרשת הירוקה וממשרד החינוך, וגם המפקחת שלנו, כולם היו איתנו.

<נרג'יס מרעי: עשינו תכנית עם הרשות שאחראית על בית הקשישים.

<נרג'יס מרעי: התחלנו לנקות קודם כל את החצר והכנו גם עצים לשתול, עצים שכל העונה יהיה להם פרי.

<נרג'יס מרעי: התחלנו להביא גם צמחי מרפא, ואצל הקשישים הייתה שמחה גדולה מאד מאד מאד, היא עלתה כל יום, כי הם הרגישו שמישהו בכפר שלנו מתעניין בהם וחושב עליהם.

<נרג'יס מרעי: אני מקווה שאנחנו נמשיך בזה, אנחנו רק בתחילת הדרך.

עמרם מצנע: כמה ילדים יש בגן שלך?

<נרג'יס מרעי: 35 ילדים.

עמרם מצנע: באיזה גילאים?

<נרג'יס מרעי: טרום חובה.

מסעוד גנאים: זה רק גן אחד בכל ערערה או כמה גנים?

<נרג'יס מרעי: זה גן אחד מתוך 24 גנים.

<נרג'יס מרעי: רציתי גם להגיד שאני מדגישה את עניין ההדבקה שהייתה לגננות אחרות, שלא עברו בקורס הזה.

<נרג'יס מרעי: אנחנו היום מסתכלות על הגננות שלא עברו, יש להן גינה אקולוגית, יש להם שיתוף פעולה עם ההורים ועם הרשות, בלי לעבור את הקורס הזה.

<נרג'יס מרעי: אנחנו היום הפכנו כאילו למרכז לא רק בכפר שלנו, אני אחת הגננות שמובילה כמה גננות מהכפרים שנמצאים ליד הכפר שלנו, שהן כל הזמן באות ומסתכלות מה עושים עם הילדים ועם ההורים, ואיך אנחנו מגייסות דברים.

<נרג'יס מרעי: הפוטנציאל נמצא.

<רנייה עקל: צריך לציין שהקורס השלישי בעצם לימד אותן וחשף אותן לכל מיני ארגונים בכפר, ואיך לעבוד עם המועצות המקומיות, איך לכתוב בקשה, ומאד חשוב גם איך לכתוב מכתב תודה, כי מאד חשוב לנו לפרגן לגופים שאנחנו עובדים איתם וכמה שהתמיכה בלעדיהם לא הייתה מתקיימת ומתרחשת.

<רנייה עקל: יש לנו גננת שעשתה על שלושה דונם גינה קהילתית עם ההורים, וההורים הדביקו עוד הורים וידידים וחברים, וכל ימי שישי שבת זה על חשבונם.

<רנייה עקל: המועצה המקומית לא תמכה בזה כספית, זה על חשבון הקהילה – אפילו עמודי חשמל והכל מהיסוד עד הסוף – זו יוזמה של גננת שאפשר להגיד שתוך שנתיים גילינו שהכוחות של גננות, מעבר לנתינה לגן, אלא מעבר לזה.

<רנייה עקל: פה יש לנו גננת שבעצם ערכה ספר שחולק לרוב הגנים בערערה, שמדבר על אוכל בריא מהגינה הקרובה, אוכל שהוא מתוך המורשת וגם לגבי הבריאות שלו.

<רנייה עקל: כל ילד בישל עם סבתא ויש לו תמונה עם סבתא שהוא בישל איתה, עם המוצר והמתכון והדפסנו את זה וחילקנו לכל הגנים בערערה.

<רנייה עקל: יש לנו עוד שקופית.

עמרם מצנע: בואו נסיים פה, כי הזמן שלנו קצר.

עמרם מצנע: תודה רבה לכן.

עמרם מצנע: שאול גולדשטיין.

<חגית גפן: יפה מאד.

<חגית גפן: אפשר להגיד משפט אחד על התכנית הזאת?

עמרם מצנע: משפט, כן.

<חגית גפן: בעצם ההשתלמות הראשונה הייתה במסגרת התכנית המשולבת לחינוך לקיימות של המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך, ופה בעצם רואים איך שהתכנית הזאת גרמה לאיזה שהוא אימפקט, ושקצת ממשיכים וזה עכשיו רץ, הגננות שם פעילות.

<חגית גפן: השגנו שותפות של קהילה פעילה לבד, דרך אותה תכנית שיורם דיבר עליה קודם וסיפר עליה.

<חגית גפן: זה כבר רץ הלאה בתמיכה של המשרד, של עוד השתלמויות נוספות ועידוד של אנשים.

עמרם מצנע: כן, נשמע באמת שמשיגים תוצאות.

עמרם מצנע: שאול גולדשטיין, בבקשה, מנכ"ל רשות הטבע והגנים.

<שאול גולדשטיין: תודה.

<שאול גולדשטיין: קודם כל דיון מאד מעניין.

<שאול גולדשטיין: אני מתנצל שאני צריך לרוץ לעוד ועדות, כי באמת היום זה יום הסביבה.

<שאול גולדשטיין: ממש בשלוש מילים לפני שאני אתן לגברת שורקי, שהיא אחראית אצלנו על התחום.

<שאול גולדשטיין: אז קודם כל המטרה שלנו, להבדיל מהרבה גופים אחרים, זה בעצם לטפל במניעת או צמצום הנזק של האדם לסביבה שלו, על ידי החיבור שלו לסביבה.

<שאול גולדשטיין: למעשה היום בכל העולם מבינים שהאיום הראשי לטבע ולסביבה זה האדם, והעיקרון שמקובל באירופה היום זה NO NET LOSS – זאת אומרת תנסו אתם האנשים להימנע כמה שיותר מפגיעה, אבל אם אתם פוגעים, אז שזה יהיה במידה ולא מעבר למידה הנדרשת, ובכך אנחנו מטפלים.

<שאול גולדשטיין: אני אגיד רק שלושה עקרונות מתוך העקרונות שלנו, אז זה קודם כל, וחשוב להגיד את זה – אנחנו לא מחליפים אף גוף אחר.

<שאול גולדשטיין: אנחנו לא משרד החינוך, אין לנו כלים של משרד החינוך, אנחנו לא המשרד להגנת הסביבה, אין לנו את הכלים.

<שאול גולדשטיין: אנחנו לוקחים את הכלים שלנו ומשתמשים במקומות שאנחנו מרגישים שזה בין הכיסאות, או שזה זקוק לטיפול שלנו.

<שאול גולדשטיין: אז זה דבר אחד.

<שאול גולדשטיין: אנחנו עובדים כמובן מול המשרדים.

<שאול גולדשטיין: העיקרון השני, העיקרון שלנו העיקרי זה לעבוד מול הקהילות המקומיות ויש לנו הרבה מאד פעילות בכל המגזרים וכמובן גם שהקהילות מגיעות לאתרים שלנו, וכשצריך אנחנו גם מדריכים אותן.

<שאול גולדשטיין: הדבר השלישי, אני רוצה להגיד, כעיקרון זה דבר שחשוב להבין את דעתי, זה שהרבה פעמים אנחנו מסתכלים על חינוך כי בעצם אנחנו מבוגרים שצריכים לחנך את הילדים, אבל אנחנו חושבים שגם צריך לחנך את המבוגרים, והדבר הזה הוא שינוי תרבותי עוד לפני שהוא שינוי חינוכי, דבר שקצת פחות מטפלים בו.

<שאול גולדשטיין: אנחנו חושבים שהחינוך הוא חלק מהעניין הזה, אבל הוא לא כל התשובה לכל השאלה.

<שאול גולדשטיין: באמת אנחנו עוסקים במגוון רחב מאד של פעילויות בכלל הארץ, ורעיה תמשיך מכאן, עם הכלים היפים שיש לנו.

עמרם מצנע: בבקשה.

<רעיה שורקי: נעים מאד, לי קוראים רעיה.

<רעיה שורקי: אני מנהלת חטיבת קהל וקהילה ברשות הטבע והגנים.

<רעיה שורקי: עובדת 23 שנים בארגון, אוהבת כל יום בעבודה, ומפה אני אמשיך הלאה.

<רעיה שורקי: רשות הטבע והגנים מפעילה היום 13 מרכזי חינוך והסברה בכל הארץ.

<רעיה שורקי: הכי צפוני שלנו יושב בגולן והכי דרומי באילת, יש לנו פרישה ארצית.

<רעיה שורקי: מועסקים כ-250 מדריכים ומדריכות, מורות חיילות, מתנדבי שירות, ש"ש ובנות שירות לאומי.

<רעיה שורקי: יש לנו עשרות תכניות חינוך ארוכות טווח בקרב הקהילות, בעיקר הקהילות שסמוכות לשמורות טבע וגנים לאומיים.

<רעיה שורקי: אתם יכולים לראות את זה.

<רעיה שורקי: הפעילות שלנו נסמכת על החוק.

<רעיה שורקי: בחוק גנים לאומיים ושמורות טבע נאמר בתפקידי הרשות, שעלינו ליזום, לקיים ולעודד פעילויות חינוכיות, ובכלל זה פעילויות להגברת התודעה בקרב הציבור בכלל ובקרב תלמידים ובני נוער בפרט.

<רעיה שורקי: ולמה חינוך?

<רעיה שורקי: כמו שאמר מנכ"ל רשות הטבע והגנים, הפעילות החינוכית שלנו היא חלק עשייה רחבה יותר, של מדע, של תכנון, של פיתוח, של אכיפה, אבל אין ספק שהחינוך היא פעילות משלימה.

<רעיה שורקי: אם היא נעשית איכותית ומקצועית היא גם יכולה למנוע את הצורך בפעילויות אכיפה ופעילויות שיקום, כמו אירועים ששמתי לכם בתמונות – השריפה בכרמל, הוונדליזם בעובדה, אירועי כריתה בלתי חוקיים שאנחנו מתמודדים איתם ביום יום ואנחנו מאמינים שבעזרת החינוך אנחנו יכולים למזער אותם ולשקם אותם.

<רעיה שורקי: אלה הן מטרות החינוך ברשות הטבע והגנים.

<רעיה שורקי: אני רוצה בעיקר לדבר על הנושא של המקום ולדבר על פעילויות ארוכות טווח.

<רעיה שורקי: בתור מישהי שמלווה את הנושא החינוכי, לפני 23 היה לי הכבוד לנהל את מרכז החינוך הראשון של רשות הטבע והגנים.

<רעיה שורקי: זה היה בשמורת טבע מדהימה שנקראת עין אפק, בקריות.

<רעיה שורקי: ואני רואה איך במשך השנים התפתחה אצלנו ההבנה והתודעה, שפעילות שהיא נעשית אפיזודית, פעם אחת חווייתית, היא לא מספיקה.

<רעיה שורקי: בשנים האחרונות אנחנו תומכים ומחזקים פעילויות שהן ארוכות טווח.

<רעיה שורקי: מה זה אומר?

<רעיה שורקי: לקחת קהילה ששוכנת לצד ערך טבע או מורשת או נוף שסובל מבעיה כזו או אחרת, ולהתמיד בבנייה של תכנית שיש בה לפחות שישה-שבעה-עשרה-שנים עשר מפגשים בשנה.

<רעיה שורקי: רק ככה אתה יכול לחולל שינוי, ולא שנה אחת ולא שתיים.

<רעיה שורקי: יש לנו פרויקט לדוגמא ברמת הגולן, עם היישוב מסעדה, שנמשך כבר 10 שנים.

<רעיה שורקי: הוא מתחיל עם הילדים והוא נתמך בקהילה ואנחנו רואים, אנחנו גם מנטרים ובודקים ורואים גם את השינויים שחלו בקהילה ביחס שיש לה לפרויקטים.

<רעיה שורקי: בתמונות שאני מציגה בפניכם, ואני לא אעבור אחת-אחת, יש עשרות כאלה, חלקם מרגשים בצורה יוצאת דופן ואני רוצה להראות לכם כמה.

<רעיה שורקי: יש לנו פרויקט מדהים עם היישוב דריג'את, שנמצא בצפון הנגב, סמוך לתל ערד.

<רעיה שורקי: יש שם ערך טבע מדהים שנקרא אירוס שחום, ערך טבע מוגן.

<רעיה שורקי: הילדים מאמצים את השטח, מאמצים את האירוסים והחיבור שלהם, היכולת שלנו, של רשות הטבע והגנים לתת את הערכים שיש לנו, של הטבע ושל הנוף, של המורשת, שהם סמוכים לקהילות האלה, במפגש ובעוד מפגש ובעיקר בעשייה גם בידיים, זה מה שעושה להם את החיבור למקום.

<רעיה שורקי: אני שמתי לכם פה דוגמא למשל ממעיין מדהים שנקרא עין חותם, אולי אתם מכירים, בנחל כזיב בצפון, בתוך שמורת טבע, סמוך ליישוב חורפיש.

<רעיה שורקי: יש לנו פרויקט שנמשך כבר כמה שנים עם מערכת החינוך של חורפיש, שמאמצת את המעין של עין חותם.

<רעיה שורקי: אין ספק שכשהילדים משמרים תבונת כפיים, זאת החוויה שהם זוכרים.

<רעיה שורקי: אולי שמעתם בעיתון לפני - - -

מסעוד גנאים: זה החינוך האמיתי בסוף.

<רעיה שורקי: זה החינוך האמיתי, נכון.

<רעיה שורקי: וזו המגמה שאנחנו ברשות הטבע והגנים רוצים לחזק.

<רעיה שורקי: אני רוצה לספר לכם על חוויה מאד מרגשת מלפני שבועיים, אולי שמעתם עליה בעיתון.

<רעיה שורקי: יש לנו פרויקט מדהים בגן לאומי כורזים, ששוכן ליד היישוב כורזים, ליד טבריה.

<רעיה שורקי: יש לנו שם פרויקט שנמשך כבר שלוש שנים עם קבוצה של תלמידים שבאה וחופרת ומשמרת ולומדת מורשת.

<רעיה שורקי: השנה התחלנו את החפירה לפני שבוע, מפגש ראשון מתוך עשרה שצריכים להיות השנה עם הילדים.

<רעיה שורקי: הם עובדים עד אחת בצהריים.

<רעיה שורקי: בעשרה לאחת, כמו בספרים, עשרה סנטימטרים מתחת לפני הקרקע, אחד הילדים צועק – "זהב".

<רעיה שורקי: זה נשמע קצת הזוי.

<רעיה שורקי: אתם רואים בצד שמאל למטה, הם מצאו שרשרת שיש בה 24 מטבעות.

עמרם מצנע: הוא לא יודע שכשמוצאים זהב אסור לצעוק?

מסעוד גנאים: הוא עדיין ילד, הוא לא התקלקל.

<רעיה שורקי: שמנו שמירה באתר וזה היה שיא של פעילות במסגרת שבוע שלם של שבוע מורשת.

<רעיה שורקי: אנחנו באותו יום עשינו סדרה של פעילויות להעלות בפני הציבור את המודעות לנושא המורשת והפעילות שלנו סביב המורשת, וזה היה חלק מפעילות שנעשתה באותו שבוע, לקבל כזאת מתנה.

<רעיה שורקי: הילדים יזכרו אותה לכל החיים, ובוודאי שהייתה סביב זה חגיגה גדולה.

<רעיה שורקי: יש פה המון דוגמאות, היישוב רחנייה מאמצים שלולית חורף לאורך זמן.

<רעיה שורקי: העתקת גיאופיטים זה פרויקט שאני עושה אותו בעצמי כבר כמה שנים, לכן כשאני מדברת עליו אני תמיד מתרגשת.

<רעיה שורקי: אנחנו ברשות הטבע והגנים מאד מעורבים בהליכי התכנון בשטחים הפתוחים, לא רק בשמורות וגנים.

<רעיה שורקי: ערכי טבע מוגנים יש בכל מקום, לא רק בשמורות וגנים.

<רעיה שורקי: אנחנו עושים פעילויות מדהימות עם ילדים של העתקה של גיאופיטים ממקום שאמורה להיות מפותחת תשתית כזו או אחרת, לתוך המרחב שלהם, בתוך הקהילה.

<רעיה שורקי: לפני כמה חודשים עשינו עבודה מאד יפה עם יוקנעם למשל, ילדי גשר הזיו משיבים צמח נדיר שנקרא אזוביון דגול, שמורה שיש להם סמוך לביתם.

<רעיה שורקי: ואיך אני יכולה שלא לחזור לעין אפק, למקום שהתחלתי בו, בשמורת עין אפק עשינו גן מקלט, כמו שאנחנו עושים בשמורות טבע נוספות לצמחים אדומים – זה צמחים נדירים שחלקם מוגנים וחלקם לא.

<רעיה שורקי: זו דוגמא לפעילות של בתי ספר מהקריות, שמאמצים את גן המקלט לצמחים נדירים בשמורת עין אפק, ובעיני זה אחד החיבורים הכי חזקים שאנחנו יכולים לעשות עם הקהילה, לא רק עם הילדים, גם עם הקהילה של המבוגרים.

<רעיה שורקי: פעם אחת אנחנו שותלים, לפעמים אנחנו גם עוקרים.

<רעיה שורקי: במקרה הזה אנחנו נעזרים באוכלוסייה ששוכנת ליד אתרים שיש בהם בעיה של מינים פולשים, אז אנחנו גם עוקרים מינים פולשים, וזה חלק מהפעילות הגדולה שאנחנו עושים.

<רעיה שורקי: אני רוצה עוד להזכיר דבר אחד מדהים, כי אתה אמרת, חבר הכנסת מצנע, דיברת ורשמתי לי – שחשוב שתהיה גם השפעה על הקהילה של המבוגרים - אמרת בתחילת הדברים.

<רעיה שורקי: אז קודם כל אין ספק שהעבודה עם הקהילה של הילדים גם מביאה איתה אחר כך את המבוגרים, וכל פעילות שאנחנו עושים עם הילדים אנחנו מגבים אותה גם בפעילות עם ההורים, בימי שיא וכו'.

<רעיה שורקי: אבל יש לנו פרויקט יפיפה, שאני חושבת שהוא חינוך לכל דבר ועניין.

<רעיה שורקי: בקהילות סמוכות לגנים ושמורות יש לנו מתנדבים.

<רעיה שורקי: זה אנשים שעברו את גיל הפנסיה.

<רעיה שורקי: המתנדב הכי מבוגר שלנו הוא בן 100 מקריית טבעון, מאריכת ימים – קריית טבעון.

<רעיה שורקי: יש לנו בגן לאומי בית שערים 50 מתנדבים, כבר 10 שנים הם באים כל יום, אחרי גיל הפנסיה, ועושים הדרכה וחינוך.

<רעיה שורקי: בעיני זה מדהים.

<רעיה שורקי: יש לנו כזה בתל חצור, יש לנו בטבריה, ואנחנו פרושים בקשת רחבה של פעילות של מתנדבי גן קהילה.

<רעיה שורקי: ודבר אחרון ועוד מספר דוגמאות.

<רעיה שורקי: רציתי לדבר גם על ג'סר א-זרקא, כי שם אנחנו עושים כבר המון שנים פעילות מאד משמעותית, גם עם הקהילה של הילדים, שהיום היא כבר בוגרת והיא גם עובדת בתוך הקהילה.

<רעיה שורקי: אני רוצה לסיים בעוד דבר אחד שמתקשר גם למורשת, וזאת פעילות חינוכית יחסית חדשה שנכנסנו אליה לאחרונה.

<רעיה שורקי: אנחנו הרבה עוסקים בפעילות של טבע ואנחנו מחזקים גם את הפעילות של המורשת.

<רעיה שורקי: עשינו שיתוף פעולה עם בית מדרש אלול, למי שמכיר, זו רשת של מרכזים תרבותיים ללימודי תורה.

<רעיה שורקי: אנחנו אימצנו את השיטה ויחד איתם אנחנו בונים עכשיו תכנית יפיפה, שהרעיון שלה הוא לייצר באתרים שלנו, אני לא יודעת מי מכם מזהה – מה זה למטה מצד ימין, מזהים?

<קריאה: בית שערים.

<רעיה שורקי: יפה.

<רעיה שורקי: נכון, אז זאת המנורה המפורסמת של בית שערים, שלפני כמה שנים הייתה פה ישיבת ממשלה שחשפה את המנורה הזאת, עם הנשיא של המדינה שלנו שהיה אז בישיבה.

<רעיה שורקי: אז אנחנו רואים כאן את בית שערים ואת חמת טבריה ואת ציפורי ובית שאן – המון נושאים סביבתיים עסקו בהם במקומות שלנו.

<רעיה שורקי: אז אנחנו פותחים יחד עם הקהילות השכנות בתי מדרש באתרים האלה, בעיקר עם תלמידים שלומדים מחשבת ישראל, מתוך כוונה לדון איתם במספר מפגשים בסוגיות כמו הסוגיה הזאת למשל, סוגיות הלכתיות, שיש להן הקשרים לסביבה ובכך אנחנו יכולים גם לחבר אותם למקום, גם להעביר את המסרים וגם לבצע חינוך, כמו שקראתי לו, ברוח המקום.

<רעיה שורקי: אז זאת העשייה של רשות הטבע והגנים.

עמרם מצנע: כן, תודה רבה.

עמרם מצנע: עוד משהו?

עמרם מצנע: תודה רבה לרשות הטבע והגנים.

עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה אדוני יושב הראש.

דב חנין: ברכות לכל המשתתפים בדיון החשוב הזה.

דב חנין: אדוני יושב הראש, אני מודה לך גם שבמסגרת יום הסביבה כינסת את הוועדה לעסוק בשאלות של חינוך סביבתי.

דב חנין: אני מתנצל שהגעתי לדיון הזה במאוחר, כי אני במין מרוץ כזה בין הוועדות, שכולן עוסקות בסוגיות סביבתיות הבוקר; אבל אין ספק שהדיון בוועדת החינוך על חינוך סביבתי הוא אחד הדיונים החשובים ביותר.

דב חנין: אני נכנסתי באמצע הדברים שנשמעו כאן ואני רק רוצה להגיד לך שאלה היו דברים מאד מרגשים.

דב חנין: לא רק החינוך שלכם לסביבתיות, אלא התפיסה החינוכית וההבנה שכמה חשובה העשייה בפועל של התלמיד, של מי שנמצא בתהליך החינוכי כדי לגבש את ההשקפות שלו, כדי לגבש את הערכים שלו וכדי לגבש את המקום שבו הוא נמצא.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להביע קודם כל הרבה תודה לכל הגורמים שעוסקים בחינוך סביבתי והם רבים ומגוונים, ואני בוודאי לא אזכור את כולם, אז אני אזכיר רק את רשות הטבע והגנים, את החברה להגנת הטבע, את הארגונים הסביבתיים השונים, את תנועות הנוער שבשנים האחרונות יותר ויותר מתחברות לעשייה ולחשיבה סביבתית.

דב חנין: אני חושב שזה מפתח מאד מאד מרכזי בהתמודדות שלנו עם הרצון לעשות שינוי סביבתי אמיתי.

דב חנין: בסופו של דבר שינוי סביבתי אמיתי ייעשה אם אנשים יבינו שצריך לעשות אותו, והדרך לגרום להבנה הזו מתחילה בחינוך בבית הספר ובגילאים הצעירים.

דב חנין: אנחנו מדברים הרבה מאד על המשבר הסביבתי, אבל מאד חשוב להבין שבסופו של דבר המשבר הסביבתי הוא משבר ערכי.

דב חנין: המשבר הסביבתי הוא לא עניין טכני.

דב חנין: הפתרונות הם לא פתרונות טכנולוגיים.

דב חנין: אנחנו מדברים על איך החברה שלנו מאורגנת, על מה סדרי העדיפויות שלה, על מה חשוב יותר ומה חשוב פחות ואלה הן שאלות חינוכיות וערכיות ממדרגה ראשונה.

דב חנין: הדבר האחרון שאני רוצה לומר לכם, זה לחלוק אתכם את המחשבה שלי על מה בעצם אנחנו מדברים פה, כשאנחנו מדברים על סביבה.

דב חנין: יוצא לי הרבה להגיע לבתי ספר וזאת תמיד הזדמנות נהדרת להיפגש גם עם תלמידים וגם עם מורים שעוסקים בנושאים סביבתיים; ואני שומע הרבה מאד ורסיות למה הוא הנושא בעצם, על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על סביבה.

דב חנין: ואני רוצה לחלוק אתכם את הגישה שלי לעניין.

דב חנין: אני אומר לכם ואני אומר בכלל בכל הזדמנות שיש לי, שכשאנחנו מדברים על סביבה, אנחנו בעצם מדברים על עצמנו.

דב חנין: אנחנו מדברים על עצמנו.

דב חנין: אנחנו מדברים על השאלה איזה בני אדם אנחנו, איזה בני אדם אנחנו רוצים להיות, באיזו חברה אנחנו חיים, מה סדרי העדיפויות שלה, מה מערכת הערכים שלה, מה הם הדברים החשובים יותר ומה הם הדברים החשובים פחות.

דב חנין: ולכן, מבחינתי סביבה זה לא עוד תחום בעשייה החינוכית.

דב חנין: סביבה זה מימד מרכזי שצריך ללוות את מה שאנחנו עושים בכל המקצועות ובכל התחומים.

דב חנין: אז שוב, המון תודה, אדוני יושב הראש, אורחים נכבדים ואורחות נכבדות, ושתהיה לנו שנה של הרבה עשייה סביבתית ונצליח לעשות את הארץ הזאת למקום הרבה יותר טוב לכולנו.

דב חנין: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין, שהוא פעיל מאד בתחום הסביבה ותחום החקיקה.

מסעוד גנאים: הוא ירוק.

עמרם מצנע: הוא ירוק, כן.

עמרם מצנע: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות בקשר לקיום יום הסביבה ובאמת כמורה לשעבר, אני רואה חשיבות רבה מאד בעניין של החינוך לסביבה, מהמעורבות של הילדים.

מסעוד גנאים: אני גם מברך את המורות מערערה – נרג'יס ורניה – שדיברו על הפרויקט בתכנית בגנים, ואני מקווה שפרויקטים כאלה ותכניות כאלה ירבו בכל הכפרים ובכל הערים הערביות.

מסעוד גנאים: לפעמים אנחנו נתקלים בתופעות בקשר לנוער ולילדים, שבאמת החינוך שלהם הוא חשוב מאד והראייה שפרש חבר הכנסת דב חנין - שהסביבה זה אנחנו – זו ראייה נכונה, משום שממה ברא אותנו אלוהים?

מסעוד גנאים: זה חלק מהעפר, מהארץ, זה חלק.

מסעוד גנאים: אנחנו חלק ממנה והיא חלק מאיתנו.

מסעוד גנאים: לכן ככל ששומרים עליה – שומרים על עצמנו.

מסעוד גנאים: אז אני חושב שהרבה פעמים אתה נתקל בתופעות שהן מאד מקוממות או מרגיזות, כאשר אתה הולך לאיזו שמורת טבע או לנוף, ואתה נכנס והכל נקי ויפה, במיוחד בתקופת החגים, ואתה יוצא עם הערימות האלה של האשפה ושל זבל.

מסעוד גנאים: ואתה מוצא את עצמך שלא את הילדים אתה צריך לחנך אלא את ההורים ואת המבוגרים.

מסעוד גנאים: התופעה הזו מאד מקוממת וזה רק מראה עד כמה אנחנו חייבים לחנך, להעלות את התודעה בקשר לסביבה ולטבע נקי, משום שכפי שאמרתי, הטבע והסביבה זה אנחנו, ובאמת כפי שנאמר וקראתי פעם שהבן אדם מתקופת האבן הגן על עצמו מפני הטבע, מאיתני הטבע, אבל בעידן החדש הוא צריך להגן על הטבע מעצמו.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה שכולנו נהיה למען סביבה יותר נקייה, יותר אנושית, למען עצמנו.

מסעוד גנאים: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: תמיר זינגר, הנוער העובד, בבקשה.

<תמיר זינגר: תודה רבה.

<תמיר זינגר: שמי תמיר זינגר, אני מרכז תכניות של הנוער העובד והלומד במצפה רמון.

<תמיר זינגר: אני הולך לספר על מודל פעילות ייחודי שהרכבתי שם, שמשפיע בעצם גם על שאר התנועה, מודל פעילות שקרם עור וגידים גם בשיתוף המשרד להגנת הסביבה, תכנית קינים ירוקים, שמאפשרת בעצם לקינים לפתח את האג'נדה לקיימות, לפתח את החינוך לקיימות.

<תמיר זינגר: לתכנית קוראים perma כן, מלשון פרמקלצ'ר Permaculture, זה מבנה הנוער העובד, ורציתי להציג בפניכם בהתחלה איזה שהוא ציור שצייר מדריך, יחד עם כמה חניכים, שהחלום שלו איך צריך להיראות הקן, מה הוא רוצה שיהיה בו.

<תמיר זינגר: יש פה מגוון גדול של דברים שהם בעיקר מצליחים להיות מחוברים לסביבה, מחוברים לטבע וליצור איזו שהיא תרבות של עשייה שונה ומגוונת, של יצרנות, של שפע, של תחושה שאתה יכול לגדול במעין מקום שהוא יהיה טוב – גן עדן אמרתם קודם – אז אני חושב שזה בהחלט חלק מהעניין הזה.

<תמיר זינגר: אז מה יש לנו?

<תמיר זינגר: יש לנו מודל שנקרא ענפים יצרנים.

<תמיר זינגר: חוץ מהחניך שמגיע ופוגש את המדריך ביום הפעילות, הוא פוגש שעה אחר כך, אחרי מפגש עם המדריך שלו, איזה שהוא מדריך של ענף יצרני, יש לנו שלושה ענפים יצרנים – נגריה, חקלאות ופנג-שואי, אני אעבור עליהם.

<תמיר זינגר: אחת הדוגמאות היפות לדוגמא, יש לנו את הנגרייה.

<תמיר זינגר: הילדים בונים מעץ ממוחזר, דברים שהם רוצים להשתמש בהם בקן, כמו לדוגמא במה.

<תמיר זינגר: הם רצו במה בשביל להופיע בפני ההורים, הם פשוט הלכו, אספו עץ מהזבל, הבנו גם ממחנה רמון, מבסיס צבאי, מהאשפה שלהם.

<תמיר זינגר: אספנו את העצים והכנו איתם במה תקנית, טובה, שעליה הם עושים את ההופעות להורים.

<תמיר זינגר: כאן אתם יכולים לראות את הסדנה של הנגרייה, הם בנו ארון כדי לשמור על הטלוויזיה.

<תמיר זינגר: הם קיבלו מתנה טלוויזיה והם רצו לשמור עליה מפני מפגעים.

<תמיר זינגר: הם בנו לה ארון, וכל מה שאתם רואים פה יכול להיראות כאילו מישהו קנה, אבל זו בנייה שלהם מעץ ממוחזר, ממה שהלך לזבל, שאף אחד כבר לא היה צריך.

<תמיר זינגר: הם רצו להעצים את טיול הלילה.

<תמיר זינגר: יש לנו טיול מסורתי כבר קרוב ל-5 שנים בנחל חוורים בט"ו בשבט, בליל ירח מלא.

<תמיר זינגר: זה איזה שהוא עניין בקן, כל שכבה עולה, מקבלת איזה שהוא סמל, אז הם רצו לעשות משהו יפה יותר.

<תמיר זינגר: ענף החקלאות, קודם כל הקמנו חממה לגידול והם שוקלים דברים, בודקים איך זה גדל, מה מתאים למה.

עמרם מצנע: כמה חניכים יש?

<תמיר זינגר: כ-300, במצפה רמון.

<תמיר זינגר: וזה חלק מהעניין, כי אני חושב שהקיימות תופסת.

<תמיר זינגר: כשאתה בא ואתה הולך למדבר ואתה הולך לטבע ואתה מתחבר, אז קורה משהו מיוחד.

<תמיר זינגר: אני זוכר, אני באתי לפני 9 שנים למצפה רמון, הוצאתי טיול, 40 ילדים למכתש, 30 מהם מעולם לא היו במכתש.

<תמיר זינגר: אני יכול להבטיח לך שזה לא המצב היום, וזה קשור לפעילות הזאת, שאתה מחבר את האנשים לטבע, לנוף, לערכים האלה של הקיימות לשפע, לאיזו שהיא שותפות ויצירת שיתוף אחד עם השני.

<תמיר זינגר: אתם יכולים לראות פה חקלאות הידרופונית.

<תמיר זינגר: יש לנו ביצה הידרופונית בקן, אנחנו מגדלים בה דברים, עושים בה ניסויים.

<תמיר זינגר: אחד הדברים שקרו זה שפתאום לא הצליח לגדול בה שום דבר והילדים לא הבינו למה ואז ככה במחקר שעשינו יחד עם הילדים, גילנו שהמים המותפלים מאשקלון, אין בהם מספיק מלחים ויש איזו שהיא בעיה בגידול והיינו צריכים להוסיף מלחים.

<תמיר זינגר: הדרך שעשינו את זה הייתה להוסיף סלעים לתוך הצינור שמוביל את המים אל הביצה.

<תמיר זינגר: המים מגיעים דרך אגב מהשקיה.

<תמיר זינגר: יש בחממה השקיה, הכל נאסף בצורה מסודרת לשולחן עם צינור שמגיע אל הביצה.

<תמיר זינגר: היא לא מושקית באופן ישיר כדי לחסוך במים.

<תמיר זינגר: אפשר לראות גידול פירות וירקות.

<תמיר זינגר: פה יש רימון, אבל בקן של הנוער העובד במצפה רימון גדל אבטיח וגדלו עגבניות שרי, והשנה גדל לנו גם משמש ראשון בעץ, וזה דבר מאד מרגש.

<תמיר זינגר: רואים ילדים מסתובבים ואוכלים בצל ירוק, ואוכלים קייל.

<תמיר זינגר: אני בתור ילד לא נגעתי בדברים האלה והם מגדלים אותם ושמחים, זה גם בריא והם מביאים את זה חזרה הביתה, מהביצה הזאת שיש בה דגים, אז הילד לקח קצת דגים, מביא הביתה, מגדל דגים בבית, מדבר עם ההורים שלו על הסיפור הזה של לגדל חיות ואיך הוא מתחבר לטבע.

<תמיר זינגר: זה דבר מאד מאד משמעותי.

<תמיר זינגר: פנג שואי, שזה ענף בעצם של עיצוב חללים ומרחבים – איך היינו רוצים שייראה המרחב, איך היינו רוצים ליצור את המפגש בין האנשים, מה המקום הפיזי שיכול לעשות אותו הכי טוב מבחינתנו.

<תמיר זינגר: אז עשינו סדנה לבניית כיפה גיאודזית בקן, החניכים בנו כיפה גיאודזית.

<תמיר זינגר: זה גם מבנה שגיאומטרית הוא מאד יציב.

<תמיר זינגר: הסברנו להם אותה, היה תהליך של למידה, למידה על גיאומטריה, על מתמטיקה בעצם.

<תמיר זינגר: יש לנו פה ספסל בוץ, אתם לא יכולים לראות אבל משמאלו יש עץ תות.

<תמיר זינגר: שתלנו עץ תות - היום הוא מגיע לכמעט ארבעה מטרים גובה – שאמור לעשות צל על ספסל הבוץ.

<תמיר זינגר: זה איזה שהוא תכנון.

<תמיר זינגר: אתה גם בא ומתכנן את המרחב שלך, כי בעצם הגעת לאזור ספר.

<תמיר זינגר: השמאלה וזהות דרך בנייה, יש פה את חלוצי התנועה, כך הם בונים את השער של הקן.

<תמיר זינגר: בעצם מה שחשוב לי להגיד ואני חוזר על זה קודם, כל קבוצה מגיעה ועושה בכיתות ד'-ה'-ו' – ויש לה שעה של פעילות עם המד"צ, ואז יש לנו עוד שעה של פעילות בענף היצרני בקן למינהו, מבין שלושת הענפים שמניתי.

<תמיר זינגר: אחרי זה, כשמגיעים לכיתות ז'-ח', אז יש פרויקט שבונים.

<תמיר זינגר: זה כבר לא ענפים שונים אלא אני פשוט קובע פרויקט ומשתמש בכלים שלמדתי בשלוש השנים הקודמות, כדי לבנות איזה שהוא פרויקט.

<תמיר זינגר: בכיתה ט' אני הופך לעוזר מדריך או עוזר מדריך ענף.

<תמיר זינגר: אני מסתובב ועוזר לילדים ולומד את רזי ההדרכה דרך העזרה למדריכים.

<תמיר זינגר: ובכיתה י' אני נהיה מדריך וכך הלאה והלאה.

<תמיר זינגר: דבר נוסף שהייתי רוצה לספר לכם עליו, הוא יצירת אירועים קהילתיים סביבתיים.

<תמיר זינגר: דיברת על זה קודם, על הקשר בין מה שקורה לילדים והחינוך לילדים ולנוער, לבין מה שקורה להורים.

<תמיר זינגר: יש פה שלושה אירועים שהילדים יזמו ויצרו, אחד הוא בשיתוף פעולה עם רשות הטבע והגנים, שהם בעצם אלה שהובילו אותו, שזה חג המכתש.

<תמיר זינגר: חג מדהים.

<תמיר זינגר: מצפה רמון, צריך להבין שלבחור לעסוק במשאב הטבע הנדיר הזה ולגרום לכולם לחוש גאווה מקומית על זה שהוא קיים ויש אותו ולרצות לפתח אותו – זה כשלעצמו דבר מדהים, ויש שבוע של התארגנות אליו וילדים מציירים את המכתש והולכים ומנקים ועושים טיולים לאנשים מבוגרים שאין להם כלי רכב לרדת למטה.

<תמיר זינגר: עושים באמת המון דברים מגניבים.

<תמיר זינגר: לפני כמה שנים הילדים החליטו לארגן עדלאידע יישובית, בעצם כולה בנויה מחומרים ממוחזרים.

<תמיר זינגר: המבנה שאתם שרואים פה, אז הוא בנוי מבקבוקים ועיתונים.

<תמיר זינגר: אני יודע, קצת קשה לראות, אבל זה מה שיש בו, וברזל שנמצא בזבל, במזבלה של מצפה רמון.

<תמיר זינגר: הגינה הקהילתית הראשונה, ולמה אני אומרת ראשונה – היא לא הראשונה בעולם, היא הראשונה במצפה רמון.

<תמיר זינגר: הם החליטו שהם רוצים ליצור תרבות של שפע, שהילד, נער, מבוגר – יוכל ללכת ברחוב ופשוט לקטוף מעץ איזה שהוא פרי שיש שם.

<תמיר זינגר: ברגע שכל העצים, תחשבו, הגינות הציבוריות שלנו בכל מקום – הן מושקות כבר.

<תמיר זינגר: אנחנו כבר מביאים להם השקיה, אנחנו כבר שמים שם את כל מה שצריך, בואו נשים שם פירות וירקות.

<תמיר זינגר: מישהו פעם אמר שזה כמו לגדל כסף על העצים.

<תמיר זינגר: אין דבר יותר טוב מכך שאנשים יוכלו ללכת ברחוב ולקטוף.

<תמיר זינגר: יהיה להם פשוט הרים של מאכל, יוכלו גם לחסוך בהוצאות, גם לצרוך באופן טבעי ובריא יותר.

<תמיר זינגר: ואני חושב שביחס גם למה שאמר חבר הכנסת דב חנין, השינוי הזה בין סביבה לחברה – איך אני מעצב את החברה, איך אני מעצב את הסביבה – הם קשורים אחד לשני באופן ישיר.

<תמיר זינגר: אני כן אשמח להגיד שבזכות מתן ובזכות הפרויקט של הקינים הירוקים של המשרד להגנת הסביבה, שהוא שיתוף הפעולה הזה – הדבר הזה רוקם עור וגידים ומתרחב לעוד מקומות בתנועת הנוער העובד ובשאר תנועות הנוער.

<תמיר זינגר: החינוך הבלתי פורמאלי הוא קלאסי.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: מרשים מאד מספר הילדים בקן אצלכם, יחסית לגודל היישוב.

עמרם מצנע: אני מניח שהפעילות הזאת באמת היא זו שמושכת את הילדים ומביאה אותם להיות שותפים ופעילים.

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

עמרם מצנע: מכללת אורנים, ד"ר מיכל גרוס, בבקשה.

<מיכל גרוס: אני רוצה לומר שקודם כל אני ממש מתרשמת מהמגוון האדיר שאנחנו שומעים פה, פשוט מרחיב את הלב.

<מיכל גרוס: אני נציגה אולי של מכללת אורנים, אבל בהחלט אפשר לראות את זה כנציגה של המכללות.

<מיכל גרוס: אני חושבת שהמכללות הן גורם חשוב מאד באלמנט הזה של מערכת החינוך, כי כדי שהילדים ילמדו את הדברים, צריך את המורים שלהם וצריך מישהו שילמד את המורים, והשיתוף בין שני השרים של המשרד להגנת הסביבה ושל משרד החינוך – הוא בהחלט נותן השראה.

<מיכל גרוס: זה לא דבר מובן מאליו, זה נותן השראה.

<מיכל גרוס: אז אנחנו לקחנו את כל המסלול, בעקבות השיתוף הזה והשעות שקיבלנו,

<מיכל גרוס: לקחנו את כל המסלול היסודי שלנו בשנה ב', והחלטנו שמעבר להטמעה של נושא הקיימות בהכשרת מורים, חשוב לנו גם לעשות מודולינג של למידה אינטגרטיבית ושיתוף פעולה.

<מיכל גרוס: מה שעשינו, בנינו אשכול של חינוך לקיימות, שהאשכול הזה בנוי מצוות של מורים.

<מיכל גרוס: יש לנו קורס שהוא מבוא לקיימות, יש קורס שהוא קורס המחשבים, ה-Subject matter הוא בנושא קיימות, זאת אומרת קורס המחשב, ושני קורסים של תכנון לימודים ואימוני הוראה, הם גם כן בתוך האשכול הזה, כשכל הנושא הזה מלווה במחקר וכל הקורסים האלה ביחד, מכוונים לקבל תוצר שהוא חינוך, בנייה של תכנון, תכנון של מצבור של שיעורים – שישה שיעורים – בנושא אינטגרטיבי בקיימות, שהוא ממש מיושם בבתי הספר.

<מיכל גרוס: אז הקורס של מבוא לקיימות, ככה אם ניגע ממש בקצרה, הרעיון שלו הוא לתאר את המצב שיש היום, המצב שאנחנו רוצים להגיע אליו, המצב הרצוי לפי עקרונות הקיימות ואיך אנחנו מגיעים לשם.

<מיכל גרוס: זה ככה בבסיס הרעיון.

<מיכל גרוס: הקרוס של הסביבה המתוקשרת הוא לתת למורים כלים, לחשוף אותם לטכנולוגיה של המאה ה-21 ואיך לשלב את זה בתוך.

<מיכל גרוס: הם לומדים איך לבנות שיעור מתוקשב, הם בונים אתר, הם לומדים עוד כל מיני כלים, כמו למשל למידה ניידת באמצעות סמארטפון וכן הלאה, ובקורס של אימוני ההוראה הם לומדים איך לתכנן שיעור – משיעור בודד אל יחידת הוראה אינטגרטיבית, כשדרך זה הם לומדים גם כל מיני מיומנויות של חשיבה ודרכי הוראה שונות, כשכמובן תחום התוכן הוא קיימות.

<מיכל גרוס: אז כדי שתהיה לנו דוגמא למה שנעשה, אז בכיתות א'-ב' הנושא היה משפחה ירוקה; אחר כך בכיתות ג'-ד' הנושא המרכז היה בריאות וקיימות בשנה אחת, בשנה אחרת לקחנו את הקהילה הירוקה.

<מיכל גרוס: בכיתות ה'-ו' למדנו קיימות, כי הכל קשור, זאת אומרת את הרעיון של המערכת.

<מיכל גרוס: שנה אחרי זה עשינו עולם ירוק.

<מיכל גרוס: הדברים האלה הנלמדים סביב יסוד מארגן.

<מיכל גרוס: בשנה אחת לקחנו את הרעיון של אוצרות מול צרות כיסוד מארגן, ובשנה קודם לקחנו את אופן ההוראה כיסוד מארגן.

<מיכל גרוס: האם אני מתייחס לדברים האלה כבעיה - זה נותן לי שיטת למידה מסוימת, או אם כתהליך.

<מיכל גרוס: כל יסוד מארגן כזה מכוון את סוג ההוראה שלך בצורה אחרת.

<מיכל גרוס: מעבר לכך לקחנו גם את המסלול של הגיל הרך, ובגיל הרך נתנו להם בסמסטר הראשון קורס עיוני בקיימות.

<מיכל גרוס: אתם יכולים לראות את הנושאים, משבר סביבתי, מגוון ביולוגי, שירותי מערכת וכן הלאה וכן הלאה.

<מיכל גרוס: גם צדק סביבתי שכולל בתוכו גם צדק חברתי.

<מיכל גרוס: חייב.

<מיכל גרוס: זה בהחלט קשור ביחד.

<מיכל גרוס: כשבסמסטר השני כבר עברנו מתיאוריה למעשה, למדנו.

<מיכל גרוס: עכשיו מה אנחנו עושים עם זה?

<מיכל גרוס: אז הסטודנטיות היו צריכות לבצע תחקיר של מה מכל מה שלמדנו – מה אנחנו רואים בגן, כי הן עושות סטאז'.

<מיכל גרוס: באימוני ההוראה שלהן הן מגיעות לגנים – מה הן רואות שם?

<מיכל גרוס: חלקן נמצאות בגנים ירוקים והן רואות דברים מסוימים, חלקן נמצאות בגנים שם בכלל לא שמעו את המילה הזו, אז הן עושות תחקיר ודרך התחקיר הן למדות המון.

<מיכל גרוס: הן אמורות לבצע בעצמן פעילות בנושא קיימות, הן מבצעות ראיון עם הגננות ובעקבות שלושת הדברים האלה הן צריכות לכתוב דף עמדה בנושא כלשהו שקשור לקיימות, והתוצאות הן מדהימות.

<מיכל גרוס: מבנות שלא היה להן שום קשר לנושא, אתה רואה איך פתאום יש להן עמדה, יש להן מחשבה.

עמרם מצנע: תשלחו אותן לגנים בערערה.

<מיכל גרוס: כן.

<מיכל גרוס: אוקיי, אז מה התוצאות של העניין הזה?

<מיכל גרוס: אם ניקח את המסלול היסודי, יש לנו ארבעה או בוא נגיד שישה מרצים, 45 סטודנטים, חמישה בתי ספר בשלושה יישובים שונים, כיתות א' עד ו', בכל תחומי הלמודים שלומדים.

<מיכל גרוס: במסלול הגיל הרך יש לנו שני מרצים, ארבע מדריכות פדגוגיות, 85 סטודנטים, 39 גנים, 16 יישובים.

<מיכל גרוס: מה שאני רוצה להגיד - - -

עמרם מצנע: כמה סטודנטים יש בסך הכל באורנים?

<מיכל גרוס: אנחנו מגיעים ל-3,000 אם אתה לוקח את כל ה - - -

עמרם מצנע: אז כולו 45 - - -

<מיכל גרוס: זה המסלולים, זה התקציב.

<מיכל גרוס: זה עוד שעו.ת

עמרם מצנע: טיפה בים.

<מיכל גרוס: נכון, אבל - - -

עמרם מצנע: לא כל מורה או גננת במסלול ההכשרה - - -

<מיכל גרוס: כל מסלול ההכשרה של הגיל הרך ושל היסודי, עוברים את התהליך הזה, אבל באורנית יש תואר שני - - -

עמרם מצנע: רק אלה.

<מיכל גרוס: יש עוד הרבה.

<מיכל גרוס: מה שאני רוצה להראות כאן - וזו הנקודה החשובה – אפשר להוסיף שני שרים למעלה ומכללה אחת.

<מיכל גרוס: צריך להכפיל את זה בעוד מכללות שעושות את התהליך, ולכן חשוב לראות את העצמה שיש לכוח הזה.

<מיכל גרוס: יש לזה כוח אדיר.

<מיכל גרוס: חשוב לציין שהמכללות הן נמצאות בצומת כזה שהם יכולים גם ליצור אינטגרציה בין הגופים הירוקים השונים.

<מיכל גרוס: אנחנו עושים את זה – כי כל גוף נותן את מה שהוא נותן ואנחנו מחברים ביניהם.

<מיכל גרוס: אנחנו למעשה נמצאים בצומת בין המבוגר שרצינו כל כך לקדם אותו לעניין, לבין הילד.

<מיכל גרוס: בקיצור, אנחנו בורג חשוב בתוך המערכת.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: נירה, רצית להגיד משהו?

<נירה קושינסקי: כן, רציתי להוסיף.

<נירה קושינסקי: כאן ייצגה אותנו מכללת אורנים, ויש כבר כ-10 מכללות שעושות את אותה תכנית.

<נירה קושינסקי: יש כאן נציגים של סמינר הקיבוצים, שבעצם יש לנו משהו כמו 48 קורסים - - -

עמרם מצנע: אבל זה מספרים זניחים.

<נירה קושינסקי: זה התקציב.

עמרם מצנע: אם רוצים שכל מורה או מורה או גננת שמגיעים היום - - -

<נירה קושינסקי: נכון, נכון, זאת השאיפה.

עמרם מצנע: יהיה לה קורטוב של - - -

<קריאה: זה לא רק תקציב.

<נירה קושינסקי: זה גם.

עמרם מצנע: זה לא רק תקציב.

<נירה קושינסקי: כן, זה גם.

<נירה קושינסקי: זאת אומרת אם אני רוצה שעתיים הוראה, אז זה תקציב שבסיוע של המשרד להגנת הסביבה גם, ובאמת נכון שזה לא רק תקציב ויש גם את הגופים הירוקים בתוך המכללות.

עמרם מצנע: אוקיי, תודה.

<נירה קושינסקי: רק עוד משהו אחד, שאנחנו נכנסים עכשיו לחינוך החרדי.

עמרם מצנע: יש לנו עוד כמה דוברים ואחר כך נשאיר לנו כמה דקות לכאלה שעוד לא ניתנה להן הזדמנות.

עמרם מצנע: החברה להגנת הטבע, בבקשה.

<חן פורטוגלי שובל: נעים מאד, אני חן, אני מנהלת את החינוך הסביבתי בחברה להגנת הטבע, אבל נמצאים פה עוד כמה אנשים, חברי ההנהלה שלנו ועובדים שלנו.

<חן פורטוגלי שובל: זה מאתגר לדבר בשעה הזאת, בסוף הדיון.

עמרם מצנע: רגע, שירימו יד כל מי שהוא מהחברה להגנת הטבע.

<חן פורטוגלי שובל: זה מאתגר לדבר בשלב הזה של הדיון.

<חן פורטוגלי שובל: אני אעשה את זה מאד ממוקד במשימה - - -

עמרם מצנע: נראה איך את מצליחה לאתגר אותנו?

<חן פורטוגלי שובל: אני אשתדל לעמוד בזה.

<חן פורטוגלי שובל: אז אני רק אפתח בזה שבחרנו לא סתם את השקף הראשון שמדבר על משפט של אחריות ומעורבות במעגלים מתרחבים, כי אנחנו מרגישים בחברה להגנת הטבע שזו כותרת שהיא מאד מאד מאפיינת את הזירה של החינוך הסביבתי בארץ בשנים האחרונות.

<חן פורטוגלי שובל: גם מבט עכשיו, אבל גם עם הפנים לעתיד וזה גם משהו שמאד מאפיין את החברה להגנת הטבע.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו רואים את עצמנו כמחויבים להרחיב את מעגלי האחריות, מחויבים לציבור בהקשר הזה, וזה יהיה חוט השני שילווה את ההצגה שלי.

<חן פורטוגלי שובל: על זה אני לא אפרט, אבל חשוב לי להגיד, היה לנו מאד חשוב לשים שקף שמאד מאד הופנם כבר בשנים האחרונות בתודעה של מי שעוסק בחינוך סביבתי והוא בעצם למה לעסוק – למה לעסוק בחינוך סביבתי – צריך לא לשכוח את זה.

<חן פורטוגלי שובל: זה דברים שהולכים ונעשים מובנים מאליהם, וזה נהדר, אבל בכל זאת חשוב להבין שיש כמה דברים מאד מאד מופלאים שקורים כשיש חינוך סביבתי והם מונחים כאן, ואני לא אפרט אותם.

<חן פורטוגלי שובל: אבל מה שחשוב לי להגיד בתמצית העקרונות האלה שהוצגו בשקף הקודם - זה שחשוב להזכיר ובעינינו זה סוג של תפיסה, תפיסת עולם – שחינוך סביבתי הוא לא רק מטרה לשמירה על הסביבה.

<חן פורטוגלי שובל: חינוך סביבתי הוא כלי לחינוך אזרחי, הוא כלי לחינוך של אזרחים מועדים יותר, ערכיים יותר, אחראיים יותר וצריך לראות את זה ככה.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו רואים את זה כצינור לאזרחות, לציבור רחב, משהו שהוא הרבה הרבה יותר גדול.

<חן פורטוגלי שובל: יש הרבה מאד מודלים לאיך להפעיל חינוך סביבתי.

<חן פורטוגלי שובל: ככל שחלפו השנים בחברה הישראלית, הוצעו עוד ועוד מודלים.

<חן פורטוגלי שובל: החברה להגנת הטבע גם היא עברה תהליך לאורך השנים ופיתחה לעצמה מודל פעולה ייחודי, לאיך להפעיל תכניות חינוך סביבתי.

<חן פורטוגלי שובל: גם עליו אפשר לדבר שעה, אני לא אדבר עליו כמעט בכלל, אבל הוא מעביר בעצם את הלומדים בחינוך סביבתי תהליך של מחוויה רגשית, מפליאה והיכרות ראשונית עם הסביבה ועד לתהליכי חקר ולמידה וביסוס הידע וחשיבה ביקורתית, וכמובן אקטיביזם, שהוא אבן מאד משמעותית במודל.

<חן פורטוגלי שובל: אני מתחילה להתכנס לדבר שחשוב לנו פה להעביר אותו הלאה.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו חושבים שיש משהו מאד מאד עוצמתי שקורה בשנים האחרונות והוא ההבנה בקרב כלל העוסקים בחינוך סביבתי, שהסיפור הזה, היעד הזה, היעד הנכסף של להגיע דרך חינוך סביבתי לאחריות, למעורבות, היעד הזה דורש שילוב כוחות והרחבה של מעגלי ההשפעה, ביניהם כמובן בתי ספר, שכולם הבינו שבתי ספר צריכים לעסוק בזה, אבל בית ספר לא יכול לעמוד לבדו.

<חן פורטוגלי שובל: הוא חייב לפרוץ אל הקהילה ולכן זה חינוך וקהילה.

<חן פורטוגלי שובל: אבל גם גורם קריטי, הכרחי שיושבים כאן לא מעט מהם, הם קובעי מדיניות, הם רשויות מקומיות, הם משרדי ממשלה, שהמובילים שבהם בחינוך הסביבתי הם המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך שיושבים כאן היום.

<חן פורטוגלי שובל: אבל החברה להגנת הטבע מציעה להכניס למשוואה עוד גורם והוא הציבור הרחב, ואנחנו נציג במצגת הזאת איך אנחנו חושבים שכדאי לשלב גם את הציבור הרחב, מלבד חינוך קהילה וקובעי מדיניות, בסיפור של החינוך הסביבתי.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו רוצים להציג איזו שהיא נקודת מפנה.

<חן פורטוגלי שובל: יורם הוא הראשון שהציג היום וחשוב לי ככה להצטרף לדברים שהוא הציג.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו חושבים שקרתה נקודת מפנה קריטית, מרגשת מאד בחמש השנים האחרונות, בארבע השנים האחרונות.

<חן פורטוגלי שובל: עד תשע"א – הייתה כל הזמן התקדמות של החינוך הסביבתי בארץ בצורה כזאת של חוזרי מנכ"ל משרד החינוך, בכל מיני החלטות ממשלה, באופן כזה שהיו הרבה גופים לא ממשלתיים שהיו מעורבים בבתי ספר בצורה יותר אקראית ובבחירה חופשית, אבל החל משנת תשע"א, המשרד להגנת הסביבה ומשרד החינוך הובילו מהלך מערכתי, פשוט מהפך מהפכני של החינוך הסביבתי, וזו הייתה הובלת אחריות עם אמירה מאד משמעותית שיצרה שינוי, שהוליד והבשיל להכשרות מורים, תכניות לימודים, פרישה גיאוגרפית פשוט אדירה, נגיעה בכל שכבות האוכלוסייה, שהיא אפשר לראות במשפט הזה מובן מאליו.

<חן פורטוגלי שובל: זה לא פשוט לגעת בכל שכבות האוכלוסייה, זה דורש ידע מקצועי, הבנה –מפסיכולוגית ועד פדגוגית – איך לגעת בשכבות האוכלוסייה והמשרדים האלה הביאו תנופה מאד משמעותית לנגיעה בזה.

<חן פורטוגלי שובל: קצת תמונות.

<חן פורטוגלי שובל: זו התכנית של המשרד להגנת הסביבה ושל משרד החינוך, שהרשת הירוקה והחברה להגנת הטבע נכנסו.

<חן פורטוגלי שובל: התמזל מזלנו להיות שותפים לצוות ההיגוי של התכנית הזאת ולהפעיל את התכנית, ויש פה גם איזו אמירה משמעותית.

<חן פורטוגלי שובל: כי ה-NGO'S, ואני לא יודעת מי כל היושבים כאן, אבל NGO'S, התפקיד המסורתי שלהם היה קצת לעמוד מנגד, להאיץ, לבעוט וקרה משהו מאד מיוחד, שבו ה-NGO'S נכנסו לשיח שהוא שיח של שותף, של שווה.

<חן פורטוגלי שובל: זה משהו בעיני מדהים, שגם הוא דובר שנים רבות והבשיל בתהליך חשיבה של המשרדים הממשלתיים, להכניס את כולם ביחד, שזה גם ערך בחינוך סביבתי.

<חן פורטוגלי שובל: מה קורה בחברה להגנת הטבע – החברה להגנת הטבע היא לא חייל בודד, היא חלק מהחברה הישראלית, וגם היא אימצה תפקיד מאד משמעותי בהרחבה של מעגלי האחריות, עברה תהליך משמעותי מלעבוד נקודתית בבתי ספר לפני 10 שנים ויותר, ללהבין שהסיפור הוא רשותי, הוא יישובי, הוא דבר הרבה הרבה יותר גדול, ויציאה בית ספר להיות מחולל בקהילתו.

<חן פורטוגלי שובל: העבודה היא ברמת מקרו וכבר לא ברמת מיקרו, ואני בחרתי להציג כאן, כי החברה להגנת הטבע עושה הרבה דברים, אבל בחרתי להציג כאן שלוש זירות פעולה, שהחברה להגנת הטבע ממקדת בהן מאמצים.

<חן פורטוגלי שובל: השר להגנת הסביבה אמר פה בתחילת הדיון לגבי הסיפור החברתי, הסיפור של צדק חברתי וצדק סביבתי ולא תיאמנו את זה איתו, אבל הרגשנו שזה הדבר שנכון להציג, וזה שלושה דברים.

<חן פורטוגלי שובל: זה את מה שהחברה להגנת הטבע עושה בחברה הבדואית, את ההתחלה של פעילות במגזר החרדי ואת המענה של החברה להגנת הטבע לציבור רחב, שהוא בעינינו פורץ דרך.

<חן פורטוגלי שובל: החברה הבדואית: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל בחברה הבדואית יש היום קרוב ל-200,000 תושבים, 65% מהם מתחת לגיל 18.

<חן פורטוגלי שובל: זו אמירה מאד מאד משמעותית להבין, שיש שם בעצם דור שלם של אזרחים שזה צו השעה להשפיע עליהם, לעשות שם חינוך אזרחי.

<חן פורטוגלי שובל: מאד מאד קריטי.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו ראינו בזה שליחות להיות בחברה הזאת, להיכנס אליה, משום שהיא חברה הולכת וגדלה, היא חברה שיחד עם זה שהיא הולכת וגדלה, היא חברה שהניכור בה הולך וגדל, תחושת חוסר השייכות וזה מביא למשבר חברתי וסביבתי עמוק.

<חן פורטוגלי שובל: כחלק מהכניסה שלנו בשנים האחרונות, כניסה שהולכת ומתבססת בהיקף תקציבי שהולך וגדל ויחסי אמון מאד מאד משמעותיים – אני אספר פה על משהו קטן.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו גילינו ש - - -

עמרם מצנע: חן, זמנך נגמר, אז עוד משפט.

<חן פורטוגלי שובל: כבר נגמר?

עמרם מצנע: כבר.

עמרם מצנע: אמנם דיברת מהר, אבל.

<חן פורטוגלי שובל: אני מדברת מהר, זהו.

<חן פורטוגלי שובל: אז תראו, לא סתם רואים פה נשים, רואים פה נשים כי אנחנו מצאנו בנשים כוח מניע מאד משמעותי, כוח בעל השפעה שלא עומדות בחזית, אבל עומדות מאחורי הקלעים ומנהלות את משק הבית ויכולות לחולל שינוי סביבתי מאד משמעותי, ובהן מצאנו שותפות והן ממש מובילות את השינוי יחד עם הילדים בהליכים שאנחנו מחוללים.

<חן פורטוגלי שובל: אני אעבור למגזר החרדי: במגזר החרדי אנחנו ברגישות מאד גדולה ולאט לאט, בזהירות, בזעיר אנפין מתחילים שם פעילות.

<חן פורטוגלי שובל: פיתחנו תכנים ייחודיים, הכשרנו - - -

עמרם מצנע: כל עוד שלא תתערבו ממה נברא האדם, אז יתנו לכם.

<חן פורטוגלי שובל: אבל גם בזה אנחנו רואים שליחות מאד גדולה, כי זה ציבור שהולך וגדל והוא ציבור משמעותי וגדול, ואנחנו חושבים שחייבים לעשות יחד איתם מעשה סביבתי, מעשה חברתי, והדבר הזה מבחינתנו הולך וקורם עור וגידים.

<חן פורטוגלי שובל: הדבר האחרון, הנושא של הציבור.

<חן פורטוגלי שובל: החברה להגנת הטבע בשנים האחרונות מקבלת הרבה מאד פניות מתלמידים ומורים, מוסדות חינוך, אבל גם פשוט מאזרחים שמחפשים בית ליוזמות, לפעילות של עשייה משמעותית בסביבה.

<חן פורטוגלי שובל: וכל הפניות האלה שהעיזו בנו, גרמנו לנו להבין שאנחנו חייבים לעשות מעשה ולהפוך להיות הבית הזה.

<חן פורטוגלי שובל: כנראה הבית הזה של הציבור הישראלי, שבא ונותן לו מענה לפעילות התורמת, ליוזמות, לרעיונות, לכל מה שעולה ברוחם, שאנחנו רואים שהוא חשוב לטבע ולסביבה, ולכן הבית הזה, אנחנו עובדים עכשיו מאד חזק על פיתוח פלטפורמות למערכת החינוך, אבל גם לציבור של קבוצות מתארגנות, קבוצות פעילים ולעשות למען הטבע.

<חן פורטוגלי שובל: זה דרך הקמת פורטל מאד משמעותי של ניטור אזרחי.

<חן פורטוגלי שובל: אנחנו רוצים להיות ארגון הגג של ניטור אזרחי, שבו אזרחים באשר הם, גם תלמידים, אבל גם מבוגרים, יוכלו להכניס נתונים על הטבע והסביבה לתוך אתר אחד שיש בו ערך משמעותי של שיתוף ידע, של משהו שיוכל לחולל שינוי סביבתי בהמשך לדורות הבאים ובנוסף להציע מענה מקצועי לשימור ושיקום אתרי טבע עירוני ושטחים פתוחים, ממוסדות חינוך ועד - - -

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: קחי קצת אוויר.

<חן פורטוגלי שובל: לא נתת לי זמן, אז אני מדברת בלי אוויר.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<חן פורטוגלי שובל: וואו, לא להגיד אתגרים?

עמרם מצנע: לא.

<חן פורטוגלי שובל: אתה חייב לתת לנו.

עמרם מצנע: יש לנו עוד שתי דוברות.

<חן פורטוגלי שובל: זה יהיה בלי נשימה.

<חן פורטוגלי שובל: זה יהיה ממש בלי האוויר.

עמרם מצנע: תודה רבה לך.

עמרם מצנע: חגית גפן, מהרשת הירוקה, ממש בקצרה.

<חגית גפן: כן, ממש.

<חגית גפן: האתגר הולך וגדל, אתה יודע, מרגע לרגע.

עמרם מצנע: כן, כן.

עמרם מצנע: גם דיברת כבר, אז את יכולה לסכם.

<חגית גפן: אני רק אספר שהרשת הירוקה היא מהארגונים הקטנים שיש,יש לנו 64 אנשים בכל המגזרים.

<חגית גפן: אנחנו תופסים את עצמנו כארגון שבא לחולל שינוי, לקידום שינוי בחינוך, בחברה ובסביבה.

<חגית גפן: אנחנו שמנו לנו למטרה לקדם את החינוך לקיימות במערכות החינוך ואצל מבוגרים במדינת ישראל, ואנחנו פועלים בשיוף פעולה מאד מאד גדול עם המשרד להגנת הסביבה ועם משרד החינוך, בתכנית המשולבת.

<חגית גפן: ארגון קטן שעושה הרבה מאד, יחסית הרבה רעש, אבל אנחנו באמת שמנו לעצמנו מקום של המון פיתוח.

<חגית גפן: זאת אומרת המון חשיבה.

<חגית גפן: החינוך לקיימות – מה הוא הדבר הזה, מה הוא הדור הבא של החינוך לקיימות, לאן אנחנו הולכים, מה אנחנו רוצים.

<חגית גפן: יש לנו כבר הישגים מאד מאד גדולים, אבל באמת איזו שהיא חשיבה משותפת ביחד עם המשרד להגנת הסביבה וביחד עם מרכז השל למנהיגות סביבתית, שיושב פה ד"ר דיויד דוניץ ושחר, שבעצם הנושא של הפיתוח שלנו השנה הוא נושא של חינוך מקומי מקיים – של חמ"מ.

<חגית גפן: יש משפט אפריקאי שאומר – It takes a whole village to raise a child .

<חגית גפן: אנחנו מאמינים שבאמת יש לנו כבר שפה משותפת בהרבה מאד בתי ספר, גנים ילדים ששמעתם קודם, משהו שהוא בא מתוך מערכת החינוך, אבל ילד נפגש אחר הצהריים ויש לו חיים שהם חיים הוליסטיים, שהם משהו מאד כולל, ולכן מאד מאד חשוב לנסות ולהגיע אל מנהלי מחלקות חינוך, אל הרשויות.

<חגית גפן: אנחנו פתחנו השנה בשיתוף עם מרכז השל, בשיתוף עם המשרד להגנת הסביבה ועם המרכז לשלטון מקומי, בקורס של מנהלי מחלקות חינוך, שייקחו על עצמם את הנושא של חינוך לקיימות, שהוא נושא מאד מאד רחב ויגידו אנחנו מובילים את זה בתוך הרשות שלנו, כדי שיהיה באמת WIN-WIN, שזה יגיע גם מלמטה למעלה – מגנים, בתי ספר, מאנשי החינוך, מהאזרחים, אבל גם מתוך הרשות שתיתן את הפלטפורמה הזאת ותקדם את הדבר הזה.

<חגית גפן: אז באמת התחיל קורס מדהים של מנהלי מחלקות חינוך שלומדים את הנושא הזה ורוצים לקחת ולהוביל את הסיפור של חינוך לקיימות כציר מוביל.

<חגית גפן: אני רוצה לתת דוגמא אחת: בשביל חוף הכרמל, המועצה האזורית חוף כרמל, עם מנהל אגף חינוך דני גילדין, שביחד עם המנהלים שלו החליטו שהם רוצים גם משהו משותף, שהוא משותף לכל הרשות הזאת, והם בנו שביל שנמצא משהו כמו 120 ק"מ מסביב לכל חוף כרמל.

<חגית גפן: המנהלים הם אלה שיזמו את כל הדבר הזה, ומערכת החינוך היא זאת שמובילה את המהלך הזה.

<חגית גפן: הם הצליחו לגייס את כל בתי הספר דרך התכנית המשולבת במשהו מערכתי, שהם לקחו את כל בתי הספר, 14 השתלמויות בשנה אחת לכל הצוות החינוכי – מגננות, סייעות, מורים, מנהלים והמועצה עצמה, ובעצם בונים את השביל כפלטפורמה.

<חגית גפן: השביל עצמו נוגע בתחומים, ומי שבחר את זה אגב זה המורים עצמם והצוות החינוכי עצמו שמוביל את זה.

<חגית גפן: יש הרבה שבילים בארץ, אבל משהו שמערכת החינוך היא זאת שמובילה אותו – אין כאלה דברים עדיין.

<חגית גפן: והם בחרו באמת נושאים שנוגעים לתחום הקיימות, שמי מאיתנו לא רוצה להיות שייך אליהם – פליאה, מגוון ביולוגי, תרבות אדם, המורשת, תרבות הצריכה ותיקון עולם, שבאמת הם דברים מאד מאד ערכיים.

<חגית גפן: אני רוצה רגע לספר על שני דברים אחרונים ולהגיד את האתגרים, ממש במשפט אחד.

<חגית גפן: הרשת הירוקה באמת נמצא בבתי הספר יסודיים ובגנים, אנחנו פועלים ומפתחים את הסיפור של חטיבות ביניים ושל תיכונים, מאחר שהילדים מגיעים לגיל מבוגר יותר ופתאום יש איזה שהוא ריק ופתאום הלימודים יותר חשובים ופתאום יש בגרויות.

<חגית גפן: אז יש לנו איזה שהוא פורמט עבודה שאנחנו עושים בחטיבת ביניים, שמבוסס מקום.

<חגית גפן: זאת אומרת אנחנו עובדים, זה בעצם Base place education.

<חגית גפן: אנחנו עושים גם פעילות של חטיבות ביניים בעכו, של שיתופים של יהודים וערבים.

<חגית גפן: הם עושים איזה שהוא ניטור של פסולת ביחד.

<חגית גפן: הם לא רק אוספים פסולת אלא הם מנטרים אותה.

<חגית גפן: תכנית בין לאומית שיש לה קשר עם עוד ארצות אחרות – צרפת, איטליה – על אגן הים התיכון ועושים השוואות בפסולת ודברים מאד מאד מרגשים שקורים ביחד.

<חגית גפן: ומסע לקיימות שפתחנו לתיכונים.

<חגית גפן: אנחנו הגענו למסקנה שאם נוציא את החברה מבית הספר למסע של ארבעה ימים, שבו הם רואים שאפשר לעשות שינוי, שהם פוגשים אנשים מובילים, אנשים שחיים אחרת, אנשים שמובילים את תחום הקיימות, הם יוכלו לקחת את זה גם קדימה, שהוא מסע מאד משמעותי.

<חגית גפן: יש לנו עבודה עם קבוצת נשים בג'ת, שגם רנייה מובילה אותה.

<חגית גפן: מדהימה.

<חגית גפן: קבוצת נשים שבעצם יש פה איזה יכולת של נשים להרים יישוב שלם וללכת קדימה עם הסיפור הזה ולהוביל את סיפור הקיימות.

<חגית גפן: ורק אתגרים לעתיד - הנושא של למידה משמעותית: השר פירון מדבר מאד על הנושא של למידה משמעותית.

<חגית גפן: אנחנו בחינוך לקיימות עושים למידה משמעותית וכל הגופים פה יגידו – כבר הרבה מאד שנים – זאת הגישה שלנו, זה השינוי שרצינו להוביל.

<חגית גפן: האתגר שלנו, מבחינתי, זה לגרום לו להבין שלמידה משמעותית נמצאת גם בחינוך לקיימות ושקצת יותר יתחבר לנושאים האלה, כדי שבאמת תהיה לנו את הפלטפורמה הזאת, להוביל את השינוי שאותו הוא באמת רוצה.

<חגית גפן: והאתגר הגדול ביותר בעינינו הוא הנמכת הגדר בין הגן, בין בית הספר, לקהילה ולמקום שבו הם חיים.

<חגית גפן: תודה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: שירה, בבקשה.

<שירה לאון-זכות: אני אדבר בלי מצגת.

עמרם מצנע: את צריכה להתחרות עם חגית ועם חן בקצב.

<שירה לאון-זכות: בסדר.

<שירה לאון-זכות: שמי שירה לאון-זכות, אני עובדת בארגון ידידי כדור הארץ למזרח התיכון.

<שירה לאון-זכות: אני אדבר על חשיבות של חינוך סביבתי חוצה גבולות.

<שירה לאון-זכות: רקע על הארגון שלנו, זה ארגון שהוא ישראלי, פלסטינאי וירדני, שיש לנו משרדים בתל אביב, בבית לחם ובעמן, והעבודה שלושת המשרדים היא מקבילה, עבודה מרמת ה-Bottom-up ו-Top-down בכל מדינה או רשות.

<שירה לאון-זכות: אנחנו פועלים במטרה לקדם שיתוף פעולה בין המדינות המדוברות בתחום של סביבה ומים ולקדם פיתוח בר קיימא.

<שירה לאון-זכות: אני עובדת בפרויקט מים ושכנות טובה בתחום החינוך.

<שירה לאון-זכות: זה פרויקט שאנחנו עובדים עם קהילות משני צדי הגבול, שיש להן משאב מים משותף ואנחנו עובדים במטרה להעלות מודעות ולשיפור מציאות המים באזור.

<שירה לאון-זכות: התכנית החינוכית שלנו היא תכנית לחינוך סביבתי והעצמה לבני הנוער.

<שירה לאון-זכות: הייחודיות שלה היא במימד חוצה הגבולות.

<שירה לאון-זכות: במהלך שנה שלמה אנחנו עובדים עם בני נוער.

<שירה לאון-זכות: בני הנוער לומדים את מציאות המים בקהילה שלהם, עם כל הנושאים שדיברתם עליהם, עבודה בשטח, איתור מפגעים, בניית קמפיין והם מכירים את מציאות המים בקהילה השכנה, מעבר לגבול או לגדר, ונפגשים מספר פעמים בשנה, שזה בעיקר האתגר בזמנים כמו היום.

<שירה לאון-זכות: ובכך בני הנוער מגדילים את מעגל השייכות שלהם, מלהשפיע עלי ועל הקהילה שלי, להשפיע גם על המזרח התיכון בחזון, בגדול.

<שירה לאון-זכות: כיום אנחנו עובדים עם 28 קהילות שמתחלקות בין המדינות.

<שירה לאון-זכות: יש 9 קהילות בישראל, 11 ברשות הפלסטינית ו-8 קהילות בירדן.

<שירה לאון-זכות: אנחנו מגיעים לאלפי בני נוער עם הפעילות שלנו, כשהרבה מהם נפגשים במפגשים חוצי גבולות של מחנות נוער, שמשתתפים יומיים שלושה ביחד לאורך נחל.

<שירה לאון-זכות: למשל בני נוער של טול כרם מגיעים לעמק חפר, ישנים באחד הקיבוצים ועושים טיול אופניים לאורך נחל אלכסנדר, והם ממפים את המפגעים.

<שירה לאון-זכות: וזה אחרי שגם חברה מטול כרם עצמו מיפו את המפגעים עם החברה של עמק חפר, וככה הם נפגשים ומדברים על המשאב בשלמותו ויכולים ליצור תכנית שהיא כללית, שהיא רחבה.

<שירה לאון-זכות: מה החשיבות באמת של חינוך סביבתי חוצה גבולות?

<שירה לאון-זכות: כמו שאנחנו יודעים, ציפור, כשהיא עפה, היא לא מחתימה דרכון במעוף שלה.

<שירה לאון-זכות: נחל זורם בין גבולות, ציור גבול על מפה לא מונע מהרוח להעביר אבקנים ומזיהום אוויר לעבור לצד שני והוא לא משנה את קו פרשת המים, כלומר בצד אחד שירד הגשם הוא יכול להגיע למדינה שכנה.

<שירה לאון-זכות: ולכן כל כך חשוב לחשוף את בני הנוער למציאות המורכבות ולהבנה שהסביבה אינה יודעת גבולות.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<שירה לאון-זכות: רגע, לא סיימתי, סליחה.

עמרם מצנע: ניצלתי את ההזדמנות ששמת נקודה.

<שירה לאון-זכות: בסדר, נכון.

<שירה לאון-זכות: צריך לצאת ממנטאליות של אי, של מה שאני משפיע הולך אלי, כי זה לא נכון, כי זה חוזר אלינו בזיהום של האוויר, בזיהום של המים, בירידת מפלס, בשכנים החיים במצוקה, במינים פולשים ונזק לחקלאות.

<שירה לאון-זכות: למשל, זבובים באזור מועצה אזורית תמר שמגיעים עקב חוסר תפקוד של חקלאים באזורים אחרים, או תפקוד שהוא לא מספיק מקצועי.

<שירה לאון-זכות: אז יש אינטרס לעבוד ביחד.

<שירה לאון-זכות: צריך לשנות את החשיבה ממשחק סכום אפס – שזה או אני מרוויח או אתה מרוויח, למצב של WIN-WIN, שכולנו עובדים ביחד וליצור חזון משותף לאזור, לפי הגיאוגרפיה, לפי הטבע.

<שירה לאון-זכות: כשבני הנוער בילו יומיים-שלושה במחנה נוער לאורך נחל חברון או לאורך הירדן או ים המלח, או נחל הקישון שמחובר בין ג'אלמה לגלבוע, הם אלה שילמדו אותנו.

<שירה לאון-זכות: יש להם את התחושה שהם יודעים וזה שהם יודעים יעודד אותה לאזרחות הפעילה, יוביל אותם להיות הדור הבא של המנהיגים.

<שירה לאון-זכות: הם פגשו את השכן שלהם, שהם יודעים שהוא גם אוהב לשמוע מוסיקה והוא גם אוהב לשחק כדורגל בדיוק כמוהם, והוא גם חושש ממבחנים והם לומדים שבעיות המים הן משותפות לכולנו, בעיות הסביבה משותפות לכולנו, והם ילמדו אותנו שצריך לעבוד ביחד כדי לשתף פעולה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: דפנה, משפט וחצי.

<דפנה הר אבן: משפט וחצי.

<דפנה הר אבן: שמי דפנה הר אבן, אני אחראית על תחום איכות הסביבה ברשות ההסתדרות לצרכנות.

<דפנה הר אבן: האמת היא, שהחינוך מתחיל מהשטח.

<דפנה הר אבן: אני חושבת שהיום אני יותר גאה בכנסת על משהו שראיתי וראיתי בפעם הראשונה.

<דפנה הר אבן: אני מזה 30 שנה עוסקת בנושא של איכות הסביבה והיום לראשונה פגשתי במקרה, לצד אותו דלפק של אנשי הכנסת, משמר הכנסת, בצנעה, דלפק עם מגזין יפיפה על מה הכנסת עושה בסביבה.

<דפנה הר אבן: ולך, יושב ראש הוועדה, היה את הכבוד לפתוח את היום הזה.

<דפנה הר אבן: ואני חושבת שכל אחד מכם - וחבל שהרבה עזבו - שייקח את זה ויראה לילדים בשטח שגם הכנסת עושה נאה דורש נאה מקיים, אני חושבת שהם יהיו גאים במה שהם עושים בשטח, שלא רק הם עושים את זה, אלא גם אותם ילדים ואותם הורים ואותה אוכלוסייה, וכל מה שדובר פה – יראו שגם הראש עוסק בזה ואנחנו נהיה השגרירים הטובים.

<דפנה הר אבן: ואם תוכל להעביר את זה הלאה – אני מסירה את הכובע בשם הצרכנים - והצרכנים זה כל עם ישראל – על העשייה הברוכה של הכנסת בנושא - - -

עמרם מצנע: התכוונת לצרכנים בכ'.

<דפנה הר אבן: ב-כ', כמובן.

<דפנה הר אבן: אנחנו לא צרחנים.

<דפנה הר אבן: אם נעשים דברים טובים אני חושבת שזה המקום להגיד את זה, ולך יש את הכבוד להעביר את זה הלאה.

עמרם מצנע: כן, תודה רבה דפנה.

עמרם מצנע: אנחנו סיימנו את רשימת הדוברים.

עמרם מצנע: יש לנו עוד שתי דקות למי שלא ניתנה לו הזדמנות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אלי שיש: אלי שיש, אגף של"ח וידיעת הארץ, משרד החינוך.

<אלי שיש: אני רוצה להגיד שתי מילים לגבי המשמעות של אחריות מעשית שעליה דיברו כל הגופים, על מה שאנחנו עושים ביחד עם כל הגופים.

<אלי שיש: המשמעות של כל העשייה הזאת בנושא של קיימות היא שיתופי פעולה, וזאת לא מילה אלא זה חייב להתבצע בצורה הרבה יותר עמוקה והרבה יותר מקיפה בתוכנו.

<אלי שיש: אנחנו מקיימים תכנית חינוכית שעובדת בתוך מערכת החינוך בחטיבות הביניים ובתיכונים.

<אלי שיש: הסדנה המשמעותית שמגיעה אל הסוף נקראת – אחריותנו על הארץ.

<אלי שיש: אנחנו מאד מאמינים שנטילת אחריות מעשית יכולה לצמוח ממשמעות הזה, זה – זה זהות, הזדהות, זיקה והשתייכות, הכרת הארץ, אהבת הארץ – אם זה בא משם זה צומח.

<אלי שיש: השיא של הפעולה, אנחנו מגיעים, במסגרת שיתופי הפעולה עם רשות הטבע והגנים, עם החברה להגנת הטבע, אנחנו מנקים את שביל ישראל בשבוע האהבה לטבע.

<אלי שיש: 25,000 תלמידים פרושים לאורכם של 650 ק"מ של השביל, כל שנה, פעם בשנה עושים את זה, כחלק מלהראות לכולם ששייכים למשהו אחד גדול, עם כל הדברים הקטנים שעושים במשך העבודה השוטפת.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מי עוד?

<שחר כהנוביץ: שחר כהנבויץ ממכללת סמינר הקיבוצים.

<שחר כהנוביץ: אני רוצה להגיד שני דברים מאד מאד בקצרה.

<שחר כהנוביץ: אחד, אנחנו נמצאים בשיתופי פעולה מאד מגוונים ואיכותיים עם שני המשרדים שנמצאים פה.

<שחר כהנוביץ: גם אצלנו לומדים את הקורסים בגיל הרך וביסודי.

<שחר כהנוביץ: אנחנו עושים ביחד את הכנס השנתי לחינוך סביבתי כבר כמה שנים, בשותפות מאד חשובה ומאד מיוחדת.

<שחר כהנוביץ: אני רוצה להוריד את הכובע בעיקר בפני המשרד להגנת הסביבה, על שנים של עבודה קשה ומאומצת, כדי לחלחל את התפיסה הזאת שאנחנו רואים פה סביב השולחן ורואים בשדה.

<שחר כהנוביץ: באמת להוריד את הכובע.

<שחר כהנוביץ: זה אחד.

<שחר כהנוביץ: שתיים, אני לא אעשה ספויילר, יש לנו פה נייר עמדה שכתב צוות כתיבה מהמכללה, ניזון מניירות עמדה, ממחקרים – כולל כאלה שהוזמנו על ידי ועדת החינוך פה בשנים הקודמות – כולל כל מיני חומרים שנאספו לאורך הדרך.

<שחר כהנוביץ: נייר העמדה מנסה לתת עוד סוג של מסגור לאתגר התרבותי, החברתי, החינוכי שאנחנו עומדים בפניו, ויש פה רשימה של המלצות איך אנחנו חושבים אפשר לעשות את זה.

<שחר כהנוביץ: אני רוצה להגיד שבראשן משרד החינוך עוסק המון בהכנת הלומדים למאה ה-21.

<שחר כהנוביץ: המאה ה-21 זאת לא רק מאה של אינדיבידואליזם ומאה של טכנולוגיה, היא גם מאה של אתגרים סביבתיים מאד מאד מאתגרים, מהיבטים חברתיים כמובן, ואנחנו היינו רוצים לראות את משרד החינוך בוחן את ליבת המטרות שלו לאור האתגרים הללו; היינו רוצים לראות איך מתייחסים לנושא של חינוך סביבתי כמו שמתייחסים, לאו דווקא במישרין כמקצוע, אבל בחשיבות שרואים לכל אחד מהמקצועות, עם המשאבים והזמן שמקדישים לזה.

עמרם מצנע: שים נקודה.

עמרם מצנע: זהו.

עמרם מצנע: עוד מישהו, שבוער בעצמותיו?

עמרם מצנע: בבקשה.

<גילה אמדה: שלום לכולם.

<גילה אמדה: אני מאד התרשמתי.

<גילה אמדה: באמת זה הרחיב לי המון המון אופקים, למרות שאני כבר יודעת הרבה דברים, אבל בכל זאת יש עוד כמה נקודות.

<גילה אמדה: שמי גילה אמדה, תושבת ירושלים, אני בקואליציית ירושלים בת קיימא, הגינות הקהילתיות וחינוך סביבתי.

<גילה אמדה: אני פעילה יותר לא בפורום, והייתי רוצה באמת להיכנס לזה יותר לעומק, כי אני גרה בארמון הנציב.

<גילה אמדה: אצלנו יש שתי שכונות שהתושבים בעצמם ביקשו לשפר את הסביבה שלהם.

<גילה אמדה: זאת אומרת את השפ"פים, ובאמת בשיתוף עם המנהל הקהילתי ועם החברה להגנת הטבע, באו ועזרו וגם העירייה עצמה עזרה בזה.

<גילה אמדה: הייתי אומרת שיש לנו המון המון מקומות שהם שטחים פתוחים, שפ"פים, שהם ליד הבית עצמו.

<גילה אמדה: לדעתי, אם עושים את זה בשיתוף עם ההורים והילדים, זה חלק מהחינוך שהם ממש רואים ליד הבית שלהם, ולא בבית הספר, כמו שאני רואה שבסוף השנה עושים מסיבה ונגמר הסיפור והולכים וחוזרים עוד פעם עוד שנה.

<גילה אמדה: לדעתי אני אומרת שצריך להוציא גם כן בגרות בתחום של איכות סביבה וקיימות, שזה דבר מאד מאד חשוב, ושזה ימשיך הלאה.

<גילה אמדה: בלי לעשות בסוף השנה מסיבה והנה עשינו וזהו.

עמרם מצנע: אוקיי, עכשיו יש את החופש הגדול.

<גילה אמדה: לא, אבל אני אומרת דבר אחד שלקבל את זה ממש בשיא הרצינות.

<גילה אמדה: אם ליד הבתים אתם רואים שטחים, ממש בבניין עצמו ששייך לתושבים – שידאגו לזה.

עמרם מצנע: כן, אוקיי.

עמרם מצנע: תודה, תודה רבה.

עמרם מצנע: אנחנו עשינו כמעט את הבלתי אפשרי ודחסנו לתוך שעתיים באמת עולם ומלואו ואני בטוח ששמענו רק חלק קטן מהעשייה ואני מוכרח לומר שמרשימים מאד ההתלהבות והרצון לשתף.

עמרם מצנע: אין ספק שחוט השני שעובר בכל המצגות והדברים שנשמעו כאן, זה שיתוף הפעולה.

עמרם מצנע: מאד מרשים.

עמרם מצנע: זה לא דבר שהוא בא מאליו במחוזותינו, שבהם כל אחד יש לו רצון להראות כמה הוא יותר חזק ויותר גדול ויותר יכול וכדומה.

עמרם מצנע: אני חושב שההישגים הפוטנציאליים, כאשר עושים שיתוף פעולה, הם באמת מרשימים.

עמרם מצנע: ארגונים יותר גדולים, ארגונים יותר קטנים ועל כך אני בהחלט מודה.

עמרם מצנע: אין ספק שמערכת החינוך, על כל מרכיביה – החינוך הפורמאלי, החינוך הבלתי פורמאלי, הפעילות בחופשים, עכשיו מערכת החינוך נכנסת יותר גם לחופשים ויוצרת גשר בעצם בין שנות הלימודים.

עמרם מצנע: אין ספק שמערכת החינוך היא המכנה המשותף, היא הבמה המרכזית שעליה כל השחקנים יכולים לקיים את הפעילות.

עמרם מצנע: אמרנו בתחילה שעולם הנוער והילדים והצעירים הוא העולם שבעצם מביא לשינוי ולמהפכה בתחום החשיבה ומשפיע בסופו של דבר על ידי המבוגרים.

עמרם מצנע: החינוך הוא בסוף לקחת אחריות ולקחת אחריות זה חינוך למנהיגות, כי לקחת אחריות המשמעות היא קודם כל שאתה איכפת לך ממה שקורה סביבך.

עמרם מצנע: ואתם יודעים שחלק מהציבור הישראלי לא כל כך איכפת לו מה קורה סביבו.

עמרם מצנע: האכפתיות היא בעצם הבסיס המרכזי, מכאן עולים מדרגה לרצון לשנות, הנכונות לשנות, חיפוש אחרי השינוי, ומשם באים למדרגה העיקרית, שממנה צומחת המנהיגות וזה לקיחת אחריות, אם זה על הסביבה, אם זה על המשפחה, אם זה על הבית, אם זה על המדינה.

עמרם מצנע: לקיחת אחריות בעצם היא יסוד מרכזי, עוגן מרכזי במערכת החינוך.

עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם גם, שבמדינה שהיא כבר יוצאת אוטוטו לפנסיה – 66, ואת הפנסיה אמנם כל פעם מאריכים, אבל זה מגיע – היא חברה שגם מחפשת גלים.

עמרם מצנע: היא מחפשת חזון.

עמרם מצנע: היא מחפשת איזה שהן אמירות שלאורן אפשר לחנך את הדורות הצעירים.

עמרם מצנע: אז התחלנו בהתיישבות ועברנו בביטחון.

עמרם מצנע: אין ספק שהנושא הסביבתי, החיבור לסביבה, נדמה לי שהדברים שאתה הבאת, ממצפה רמון, עם תנועת הנוער, מראים איך אפשר באמת לעשות מזה נושא מרכזי, שמושך את תשומת הלב והוא לא רק לימודי, אלא הוא גם עשייתי ממש, וגם זה דבר שככה עובר כחוט השני, שהסביבה מאפשרת בעצם את הלמידה המשמעותית.

עמרם מצנע: זה גם ידע, גם רכישת ידע, גם מעורבות אישית, גם פרויקטים ודרך זה אפשר ללמוד גיאוגרפיה, אפשר ללמוד תנ"ך, אפשר ללמוד היסטוריה, אפשר ללמוד אזרחות ומקצועות מדויקים כמובן, ודרך זה אתה מחבר בעצם את כל האפשרויות.

עמרם מצנע: רשמתי לעצמי, כתב לי יורם אחרי שלא היינו כל כך שבעי רצון מזה שבמכינות להוראה מספר הלומדים הוא מועט, אז רשם לי יורם – אני רוצה להתחייב שאנחנו נתקצב כל בקשה של מכללה שתוגש לנו, כפי שעשינו עד כה לגבי כל מי שהגיש בקשה וקיבל מימון.

עמרם מצנע: דלת פתוחה מהמשרד לאיכות הסביבה.

עמרם מצנע: ואתם מוזמנים.

עמרם מצנע: ועוד פעם, תודה.

עמרם מצנע: עשינו גם את הבלתי אפשרי להושיב כל כך הרבה ארגונים תחת קורת גג אחת – הכנסת הירוקה.

עמרם מצנע: תודה רבה.