הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 8, 2014-06-24 12:30

קארין אלהרר: שלום, אני פותחת את הישיבה.

קארין אלהרר: אני מודה למר רם לנדס ולמר בלניקוב על כך שהגיעו לוועדה.

קארין אלהרר: המטרה היתה להציג לחברי הכנסת את עיקרי הדברים ואת העקרונות שעליהם הושתתה הצעת החוק.

קארין אלהרר: אני מברכת אותם ומודה להם שוב על הגעתם ומתנצלת בשם חברי הכנסת שלא ניאותו להגיע למפגש חשוב, בעיניי, שיכול להאיר את עיניהם בנושא הצעת החוק.

קארין אלהרר: בבקשה, מי מכם יפתח?

<רם לנדס: אפתח בהצגה כללית, ואם יהיו שאלות, רם בלניקוב נמצא פה עם מצגת ועם נתונים.

<רם לנדס: כל רזולוציה שתרצו לרדת, כמובן שנשמח לרדת.

<רם לנדס: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה מילים על חברי הוועדה ועל הרקע המקצועי שלנו, כי זה מאוד רלוונטי.

<רם לנדס: אני באופן אישי 30 שנה בתקשורת הישראלית – החל מהחדשות בערוץ 2, הייתי העורך הראשון של המהדורה; הקמתי את החדשות בערוץ 10, ניהלתי אותן במשך שלוש שנים; הייתי עורך בעיתונים "הארץ", "חדשות" ו"ידיעות אחרונות"; הייתי יו"ר רדיו מקומי; הקמתי חברת הפקה שמפיקה תוכניות ישראליות ומוכרת אותן ב-22 מדינות בכל העולם, וכרגע חלק גדול מהפעילות שלנו היא הפקה בשווקים יותר גדולים, כמו ארצות-הברית.

<רם לנדס: אנחנו מפיקים, יוזמים ועורכים תוכניות בכל העולם, כולל פלטפורמות חדשניות של אינטרנט, טלוויזיות חכמות, apple TV וכיוצא בזה.

<רם לנדס: כל הדברים האלה לא בתיאוריה אלא במעשה.

<רם לנדס: לצדי בוועדה ישבו: צביקה גולדברג שהיה, בין השאר, ראש מערכת החדשות של "גלי צה"ל" ועורך "מבט"; קרני זיו שהיתה מנהלת ערוץ הילדים, סמנכ"לית התוכן ב"הוט", סמנכ"לית התוכן בערוץ 10 ואחראית על מחלקת הדרמה ב"קשת"; ג'לאל ספדי ממשרד החינוך, מנהל מינהל חברה ונוער בחברה הערבית; יאיר אלוני, שמילא אין-סוף תפקידים ברשות השידור, כולל תפקיד של מנכ"ל - אגב, הוא הקפיד להופיע והשתתף באופן פעיל בכל ישיבות הוועדה, למרות טיפולי הכימותרפיה שעבר באותה תקופה; עורכות הדין דנה נויפלד ממשרד התקשורת ודפנה גלוק ממשרד המשפטים, שמלוות ומנסות לתקן – כולל תיקון 27 המפורסם – את רשות השידור כבר הרבה שנים; יוני רגב, סגן הממונה על התקציבים באוצר ויהונתן רזניק מהחשב הכללי.

<רם לנדס: בנוסף, בוועדת המשנה השתתפו:

<רם לנדס: מירי נבון ממשרד החינוך; שמוליק שם-טוב שהיה מנכ"ל הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו, המפיק הראשי של החדשות המקומיות וכל התוכניות של "אולפני ירושלים"; ומשה שלונסקי, שהחל את דרכו ברשות השידור ככתב צבאי, היה מפקד "גלי צה"ל", הקים את תחנת המוסיקה "גלגלצ", היה מעורב בהקמת תחנות רדיו אזוריות, היה משנה למנכ"ל "רשת" וכיום הוא ממלא תפקיד משמעותי בהנחלת הידע שלו במסגרת האקדמיה בפריפריה.

<רם לנדס: הוועדה קיבלה ייעוץ משתי חברות ייעוץ מקצועיות בראשות רם בלניקוב, שהיה שנים בשירות הציבור בתפקידים בכירים, כולל הממונה על התקציבים באוצר, הקים וניהל חברות תקשורת, כולל תפקיד של מנכ"ל "הוט".

<רם לנדס: תיקחו את הניסיון המקצועי המצטבר של החבורה הזו ויחד תגיעו למאות שנות ניסיון מעשי בתחומים הרלוונטיים לדוח הוועדה ולרשות השידור.

<רם לנדס: הוועדה דנה מאות שעות, ראיינה עשרות מומחים בעלי עניין, למדה לעומק את הנושא, כולל את כל המסקנות של הוועדות שהיו לפניה.

<רם לנדס: אני חייב להגיד שעל הוועדה לא הופעלו שום לחצים או פניות מגורמים מסחריים.

<רם לנדס: את הממשק עם המערכת הפוליטית, ובעיקר עם שר התקשורת, הייתי מגדיר כנקי לחלוטין בהיבט הציבורי.

<רם לנדס: אני לא מגיע מהמיליה החברתי של השר ארדן והשר לפיד, וההכרות המוקדמת בינינו היתה רופפת מאוד.

<רם לנדס: בניגוד למה שהציבור נוהג לחשוב, פגשנו התנהלות עניינית ונקייה לחלוטין.

<רם לנדס: אני חוזר - לא הופעלו עלינו שום לחצים, לא נדרשו מאתנו דרישות, לא הועלו בפנינו הצעות שאי אפשר לסרב להן, לא נרמזו רמזים.

<רם לנדס: קיבלנו כתב מינוי ובו נדרשנו לגבש את המתווה הנכון ביותר לשידור ציבורי איכותי וראוי, שיהיה יעיל ורלוונטי גם לדורות הבאים, לטובת אזרחי מדינת ישראל, נקודה סימן קריאה.

<רם לנדס: זאת ועדה ציבורית, מתוקף כך ראתה את תפקידה לשרת אך ורק את האינטרס הציבורי.

<רם לנדס: ובמובן הזה יש, בעיניי, לכל מי שיושב בחדר הזה – מי שטרח להגיע לחדר הזה – אינטרס זהה, והוא טובת הציבור.

<רם לנדס: אני לא טוען שהוצאנו מתחת ידינו עבודה מושלמת.

<רם לנדס: אנחנו בסך הכול בני אדם ויכולים, כמובן לטעות.

<רם לנדס: יכול להיות שנשמטו מעינינו נקודות כאלה ואחרות, אבל נדמה לי שברור לכם מה אני מנסה להגיד בהקדמה הזאת.

<רם לנדס: אני חייב לציין שהטלפונים היחידים שקיבלנו היו של עובדי רשות השידור, חלקם בתפקידים בכירים, שביקשו להיפגש אתנו ולשוחח בחשאי, מחוץ לפרוטוקולים, תוך שהם מבטאים פחד עמוק וחשש לדבר בגלוי.

<רם לנדס: כוועדה ציבורית, סירבנו לקיים פגישות כאלה, ובסוף הסכימו להופיע מעטים, בעיקר שומרי הסף כמו היועץ המשפטי של הרשות או סמנכ"ל הכספים, ולהעיד בגלוי לפרוטוקול על מה שמתחולל ברשות השידור.

<רם לנדס: הסכימה להופיע גם קבוצה מצומצמת של עובדים אמיצים.

<רם לנדס: והמסקנה של כולם, לפרוטוקול, היתה שהקיים בלתי ניתן לתיקון.

<רם לנדס: לא קיבלנו מנדט להיות ועדת חקירה ולכן לא עסקנו בתחומים נסתרים, אבל תמונת המצב שהתגלתה בפנינו היתה מטרידה, בלשון המעטה.

<רם לנדס: אבל למה לעסוק בנסתר, בואו נעסוק בגלוי.

<רם לנדס: שמעתי בישיבות הקודמות את עובדי רשות השידור מתפארים בתוכניות שהם משדרים.

<רם לנדס: נתנו דוגמאות כמו "שיטת השקשוקה", "שומרי הסף", "30 שקל בשעה" – פחות או יותר, זה סוף הרשימה.

<רם לנדס: אם אתם רוצים למצוא את המכנה המשותף של כל התוכניות האלה, אתם יודעים מה הוא?

<רם לנדס: כולן הפקות חיצוניות שהופקו על-ידי מפיקים פרטיים, אף אחת מהן לא הפקה של רשות השידור.

<רם לנדס: אגב, לא ניכנס גם לקטנוניות, שנאמר שהם הגיעו עם זה ל"אוסקר".

<רם לנדס: מה שהגיע ל"אוסקר" זה הסרט שלא שודר ברשות השידור, ברשות השידור שודרה סדרה.

<רם לנדס: אבל למה להיכנס לקטנות.

<רם לנדס: תנסו לספור את מספר התוכניות שהופקו על-ידי רשות השידור, נניח בעשר השנים האחרונות, שהותירו חותם תרבותי, העלו עניין משמעותי לדיון, זכו בפרסים.

<רם לנדס: נסו לספור אותן, נשמח לשמוע את המספר הזה.

<רם לנדס: אני לא הצלחתי למצוא אחת.

<רם לנדס: זה המצב.

<רם לנדס: רשות השידור לא עשתה התאמות נדרשות במשך הרבה מאוד שנים – יותר מעשר שנים – וכשבאים לעשות התאמה אחרי תקופה כל כך ארוכה התיקון כואב, תיקון דרמטי.

<רם לנדס: הסיבה שהמתווה הזה התרחש הוא מתוך כוונות טובות.

<רם לנדס: נבחרי הציבור, בניסיון לכפות על רשות השידור יעילות, יצרו מתווה של אגרה יורדת, מתוך מחשבה שאם נצמצם את הכסף הציבורי שהולך לרשות השידור היא תצטרך להתייעל, לפטר עובדים ולנהל את עסקיה ביתר עניין.

<רם לנדס: מה שקרה, כמובן, הכוונות הטובות התנפצו מול ההתנהלות של רשות השידור.

<רם לנדס: רשות השידור לא פיטרה עובד אחד, לא צמצמה, לא התייעלה וצמצמה את המסך לאורך שנים.

<רם לנדס: היו שנים שרשות השידור השקיעה במסך, מעבר לחדשות, לא יותר מ-2 מיליון שקל, וזה בתמורה לקרוב למיליארד שקל מכספי ציבור.

עיסאווי פריג': תסביר את זה יותר.

<רם לנדס: היתה אגרה.

<רם לנדס: האגרה וההכנסות האחרות של רשות השידור הגדירו את התקציב של רשות השידור.

<רם לנדס: באו נבחרי הציבור ואמרו – על-פי 13 ועדות שהיו – שרשות השידור היא גוף לא יעיל.

<רם לנדס: איך נגרום לו להתייעל, כי אנחנו לא מצליחים לשכנע להתייעל?

<רם לנדס: נצמצם לו את מקור ההכנסה שלו, נייצר מתווה של אגרה יורדת – כל שנה האגרה ירדה ב-5% כדי לחייב את רשות השידור להתייעל.

<רם לנדס: מה עשתה רשות השידור?

<רם לנדס: כמובן שלא התייעלה, ואת הכסף שהיה מיועד למסך פשוט שילמה כמשכורות לעובדים.

<רם לנדס: הגענו למצב שבשנים מסוימות הושקעו במסך 2 מיליון שקל בשנה, מעבר לחדשות, וזה לאורך שנים.

עיסאווי פריג': כמה רשות השידור ב-2013 ו-2014 - - - ?

<דנה נויפלד: אני יכולה לעזור רגע בעניין הזה?

עיסאווי פריג': כן.

<דנה נויפלד: הסכומים שהיו אמורים להיות מוצאים להפקות מקור נקבעו בחקיקה, אבל מכיוון שרשות השידור לא עמדה בזה מדי שנה יצא צו של השר הממונה להפחית – אתה, כשר, חתמת עליו פעמיים - - -

איתן כבל: זה אני שהבאתי את הכיוון הזה.

<דנה נויפלד: נכון.

<דנה נויפלד: מה שקרה שבכלל לא התקרבו לסכומים שנקבעו בחוק.

<דנה נויפלד: היוצרים הלכו לבג"ץ והגישו עתירה בעניין הזה.

<דנה נויפלד: בחסות בג"ץ וניהול של הליך משפטי מאוד מאוד ארוך רשות השידור החלה לעמוד בהוראות החוק.

עיסאווי פריג': החל ממתי?

<רם לנדס: 2013.

<רם לנדס: נשיא בית-המשפט העליון מינה את עצמו לרגולטור של רשות השידור ודרש מהם לדווח לו באופן ישיר ואישי על ההפקות שהם מוציאים החוצה לשוק.

עיסאווי פריג': שאלה ממוקדת, ברשותכם - - -

<דנה נויפלד: אבל גם היום, כשהם כבר מוציאים עשרות של מיליונים החוצה בשנתיים האחרונות, הם לא מגיעים למלוא המכסה שהחוק קובע כברירת המחדל.

<דנה נויפלד: זאת אומרת, הם עושים 70 או 80, והחוק מדבר על 36%.

<דנה נויפלד: הם לא עומדים ב-36%.

עיסאווי פריג': דנה, ברשותך, אני רוצה לעבור לרמת המספרים, מאחר שהחוק גם מתמקד במספרים.

עיסאווי פריג': רק בשלוש השנים האחרונות – לשם השוואה - כמה כסף יצא להפקות מקור למיניהן דרך רשות השידור, ליוצרים?

<רם לנדס: לדעתי, לפני שלוש שנים מעט מאוד, אם בכלל.

עיסאווי פריג': מספרים יש לך?

<רם לנדס: יש לנו, אבל אין לי כרגע את המספר.

<רם לנדס: אשיג לך אותו.

<רם לנדס: המספר קיים, כמובן.

עיסאווי פריג': כמה רשות השידור הוציאה בכסף?

עיסאווי פריג': הפקות מקוריות.

<עופר מרגלית: אני יודע להגיד לך על מה הם התחייבו, כי התזרים של זה הוא לפעמים כמה שנים קדימה.

<עופר מרגלית: אני יודע להגיד לך התחייבויות שהם חתמו.

<רם לנדס: אסביר לך את המושג "התחייבויות".

<רם לנדס: כאשר אתה מוציא הפקה אורך החיים של הפקה הוא לפעמים שלוש שנים, אז אתה סופר את זה בהתחייבות.

עיסאווי פריג': על-פי הצעת החוק - - -

תמר זנדברג: הוא רואה חשבון במקצועו, אז נראה לי שהמושג התחייבות - - - אפילו לנו, במבוא לחשבונאות זה זכור.

עיסאווי פריג': בסעיף 68 להצעת החוק ציינתם שאתם רוצים לתת 200 מיליון שקל להפקות, שמתוכם 10% הפקות זרות, סוגה עלית 50%, ספורט עוד אחוז ודקו-דרמה ייקח 40–50 מיליון.

עיסאווי פריג': אני רוצה לערוך השוואה בין המוצע לבין מה שהיה בפועל בשלוש השנים האחרונות ברשות השידור, יחד עם ההשלכות של בג"ץ.

<רם לנדס: יש במצגת.

<דנה נויפלד: בשיא הם אמורים להגיע ל-36%.

עיסאווי פריג': דנה, בחוק ציינתם כסף.

קארין אלהרר: נציג האוצר יודע לענות.

<עופר מרגלית: ההוצאה שהיתה בשנים האחרונות היתה סביב 25 מיליון שקל בשנה, לפני התהליך בבג"ץ שהעלה אותם בשנה אחר כך ל-76 מיליון, לפי מה שאני זוכר.

<עופר מרגלית: אז זה היה 25 מיליון לפני שהיה עליהם פיקוח, ברגע שהתחיל הפיקוח של בג"ץ שהכריח אותם הם התחייבו על 76 מיליון, שעדיין לא יצא הכסף כולו.

<עופר מרגלית: זה רק התחייבויות שהם חתמו מול מפיקים.

עיסאווי פריג': כמה יצא?

<עופר מרגלית: את זה צריך לשאול את רשות השידור.

<עופר מרגלית: אני לא יודע.

עיסאווי פריג': על-פי פסיקת בג"ץ, מה השיא שלהם במונחי כסף?

<עופר מרגלית: זה תלוי בהכנסות שיהיו לרשות, כי זה אחוז שנגזר מהכנסות.

עיסאווי פריג': פלוס מינוס.

<עופר מרגלית: ההערכה היא באזור ה-150 מיליון שקל בהבשלה מלאה.

עיסאווי פריג': אז עכשיו אני מגיע לנקודה.

עיסאווי פריג': על-פי בג"ץ הפקה בחוץ אמורה להגיע ל-150 מיליון שקל, על-פי מה שהשיגו.

עיסאווי פריג': תשליך לי את זה על-פי מה שמוצע בחוק.

<רם לנדס: על-פי החוק, הסכום שצריך לצאת לשוק ההפקה הישראלי הוא 250 מיליון שקל, ואסביר את החלוקה.

<רם לנדס: מתוך ה-200 מיליון שקל, 180 מיליון צריך לצאת החוצה לשוק ההפקה המקומי; ב-20 מיליון מותר להם לקנות רכש זר; 40 מיליון שקל לערוץ הילדים ועוד 30 מיליון שקל הפקות מקור בערוץ הערבית.

עיסאווי פריג': לקחת את ה-40 מיליון וה-20 מיליון של ערוץ הילדים והערבית - - -

<רם לנדס: הסכומים האלה הם כולם להפקות מקור.

עיסאווי פריג': אבל ה-180 מיליון, מתוכם ילכו כמה מיליונים לספורט.

עיסאווי פריג': אתה מחשיב אותם שם?

<רם לנדס: לגבי הספורט, אנחנו מקיימים על זה דיון וצריך להגביל, כמובן, את הסכום שמותר להם.

עיסאווי פריג': אמרת לי את הספורט בתוך ה-180.

<רם לנדס: הספורט הוא בתוך ה-180, כן.

עיסאווי פריג': עכשיו המונדיאל, למשל, עלה 5 מיליון - - -

<רם לנדס: בחישוב מהיר שעשינו, הסכום הממוצע בספורט – אם רוצים לשדר מונדיאל, יורו-ספורט וליגה ישראלית - כשמחלקים את זה לממוצע שנתי זה בסביבות 15 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': כמה משלמים היום בספורט?

עיסאווי פריג': על המונדיאל 20–25 מיליון.

<דנה נויפלד: זה פעם בארבע שנים.

<רם לנדס: תעשה ממוצע של ארבע שנים.

תמר זנדברג: אז במה משתפר המצב מבחינת הפקות מקור, בין המצב היום שאותו קבע בג"ץ ל-150 לבין 180 פחות 20 שזה 160 - - -

<רם לנדס: זה שבג"ץ קבע זה לא אומר שהם מבצעים.

<רם לנדס: יש גם חוק של הכנסת - - -

תמר זנדברג: אפשר להגיד שגם זה שיש חוק - - -

<רם לנדס: יש גם חוק של הכנסת שאומר שהם חייבים להנגיש את הארכיון לציבור והם לא עושים את זה.

תמר זנדברג: יש גם חוק של הכנסת שאומר שאסור לעשן במרחב - - - יש הרבה חוקים.

<רם לנדס: אני חושב, כשמסתכלים על החוק כמכלול, אחד הדברים החשובים, מעבר למבנה הארגוני והמבנה הניהולי – שכל הדברים האלה, נשמח לדבר עליהם - זה הסנקציות שיש והדרך שמפקחים על פעילות ההנהלה.

<רם לנדס: אני חושב שהחוק נותן לזה תשובות שאין בחוק הקיים של רשות השידור.

<רם לנדס: לכן אי אפשר להסתכל על הרגל של הפיל, צריך להסתכל על כל המכלול ועל כל החוק כמקשה אחת ולהבין שהחוק מנסה לתת מענה, מתוך למידה מה קורה לתאגיד סטטוטורי כאשר הוא מאבד את הכיוון שלו.

<רם לנדס: החוק מנסה למנוע מצב שהתאגיד הסטטוטורי החדש יאבד את הכיוון שלו על-ידי מנגנונים שונים ומשונים.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין.

קארין אלהרר: בגוף השאלה שלך את אומרת מה לא בסדר, את אומרת שהם מפרים באופן חוזר ונשנה את הוראות החוק.

קארין אלהרר: דהיינו, משהו עובד מאוד - - -

תמר זנדברג: אפילו עוד לא אמרתי את זה.

קארין אלהרר: אבל את אומרת שהם לא מקיימים, ויש הרבה חוקים שלא מקוימים.

תמר זנדברג: תני לי לדבר בשם אומרי.

תמר זנדברג: אני אומרת בדיוק את מה שאני אומרת ולא משהו ליד ולא משהו בערך.

תמר זנדברג: אני פה הדיוטה, אני הח"כית הסבירה – אני לא איתן כבל ולא ישבתי בוועדה, לא עיסאווי פריג' ולא הייתי השר הממונה.

תמר זנדברג: בתור אזרחית, אני שואלת ככה: נכון לרגע זה, מה שאני מבינה שהרבותא המרכזית של כל החוק החדש זה לעבור לשיטת פיקוח ואבטחה טובה יותר שהכסף יגיע ליעדו - -

<רם לנדס: ממש לא.

תמר זנדברג: - - ושיטת ניהול טובה יותר.

תמר זנדברג: כי הכסף עצמו, מבחינת מה שמושקע, הוא בערך אותו דבר.

<רם לנדס: ממש לא.

עיסאווי פריג': כי אתה דיברת על הסנקציות.

<רם לנדס: קודם כול בין 215 מיליון לבין 150 - - -

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אבל הגענו ל-180 פחות 20 שהולך לספורט.

תמר זנדברג: זה 160 - - -

<רם לנדס: לא לא.

<רם לנדס: 200 פחות 20 זה 180; פחות 15, אם את רוצה - - -

עיסאווי פריג': 10% קנייה תוציא.

<רם לנדס: הוצאתי.

<רם לנדס: 200 פחות 20 זה 180; תוריד 15 לספורט, תוסיף את כל השאר.

<רם לנדס: זה עדיין הרבה מאוד כסף יותר.

<רם לנדס: תקשיבו, כאשר באים להקים גוף שידור ציבורי שישרת את הדורות הבאים, מציבים גם החלטות ערכיות ושואלים מה החשיבות הציבורית הכי גדולה של השידור הציבורי, מה הדבר שהכי חשוב שהוא יעסוק בו: האם הכי חשוב שהוא יעשה סדרות דרמה?

<רם לנדס: האם הכי חשוב שהוא יוציא כסף ליוצרים?

<רם לנדס: האם זה הדבר הכי חשוב של השידור הציבורי?

<רם לנדס: התשובה הערכית שאנחנו, כוועדה, הצבנו שזה דבר מאוד חשוב, שזה חלק ממטרות החוק, אבל זה לא הדבר הכי חשוב.

<רם לנדס: הדבר הכי חשוב של שידור ציבורי ראוי במדינת ישראל זה שיקוף מציאות ללא משוא פנים.

<רם לנדס: זה הדבר הכי חשוב.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

<רם לנדס: אסביר לך, גברתי.

<רם לנדס: אם תקשיבי, אסביר.

תמר זנדברג: אני מקשיבה היטב, רק חשבתי שזה משהו שהייתי אמורה להבין עד כה ולא הבנתי.

<רם לנדס: בשביל זה אנחנו יושבים כאן ומדברים.

<רם לנדס: בהצעת החוק יש מינימום השקעה של 160 מיליון שקל בחברת חדשות אחודה.

<רם לנדס: חברת חדשות אחודה, קרי: טלוויזיה, רדיו ואינטרנט.

<רם לנדס: זאת אומרת, חטיבת החדשות של הערוץ הציבורי, כפי שאנחנו רואים אותה, כוללת בתוכה את מערכת הטלוויזיה, כוללת בתוכה את רשת ב' וכוללת בתוכה את רשת ד', ומוקצה לטובת העניין הזה 160 מיליון שקל.

<רם לנדס: מערכת חדשות אחודה – כמי שהקים חברת חדשות וניהל אותה – עם 160 מיליון שקל, שיכולה לגלגל ידיעה ב-8:00 בבוקר ברדיו, להריץ אותה כל היום באינטרנט וב-20:00 בערב לתת את הסיפור המלא ב"מבט" היא מערכת חדשות שבניהול נכון יכולה להתמודד בצורה יותר מאשר ראויה מול החדשות של הערוצים המסחריים.

עיסאווי פריג': מה זה ניהול נכון?

<רם לנדס: ניהול נכון זה ניהול שלוקח את המשאבים - - -

תמר זנדברג: תחקירניות שעובדות ב-8 שקלים - - -

<רם לנדס: הוא מפוקס בשירות שהוא צריך לתת לציבור.

עיסאווי פריג': רם, כאיש חדשות מוערך – ואיך שהצגת את הדברים, רואים – אני שואל אותך, וימים יגידו: 160 מיליון שקל לחברת חדשות מאוחדת – חדשות בערבית, ערוץ ילדים, חדשות אם צריך - - -

<רם לנדס: לא לא לא, אסביר את עצמי יותר טוב.

<רם לנדס: חברת החדשות המאוחדת נותנת חדשות לטלוויזיה, נותנת חדשות לרדיו ולאינטרנט.

עיסאווי פריג': בכל השפות.

<רם לנדס: ונותנת חדשות בערוץ בערבית.

עיסאווי פריג': בכל השפות.

<רם לנדס: בכל השפות.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, וימים יגידו: 160 מיליון שקל יספיקו לחברת חדשות מאוחדת, איך שהצגת אותה, שתגיע למצב יעיל ואיכותי ברמה של ערוץ 2?

<רם לנדס: אני חושב שמנהל מקצועי של חטיבת החדשות הזאת, היעד שלו הוא לנצח את ערוץ 2.

עיסאווי פריג': ואתה חושב ש-200 מיליון השקלים שהולכים על הפקות מקור יוכלו לתת מענה לתוכניות איכותיות, עם תחקירים - - -?

<רם לנדס: תחקירים זה בתחום החדשות.

עיסאווי פריג': - - עם דרמה, עם דברים טובים, שייתנו מענה לציבוריות ולמגוון הדעות?

עיסאווי פריג': אתה מאמין שזה מספיק וזה יכול?

<רם לנדס: אני מאמין שתמיד צריך יותר, אבל במסגרת המגבלות המציאותיות הכלכליות אני חושב שהסכום הזה בהחלט מספיק.

עיסאווי פריג': איך מסביר את זה שערוץ 2, למשל, התקציב שלו הוא 450 מיליון שקל, וכל התוכניות הן ריאליטי - "אח גדול", אח קטן - - -

<רם לנדס: תוכנית ריאליטי, הממוצע - - -

עיסאווי פריג': העלות שלהן פחות.

<רם לנדס: הפוך.

<רם לנדס: הממוצע - - -

<משה שלונסקי: הרבה יותר, כפול.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע את זה.

עיסאווי פריג': עלות ריאליטי יותר זולה מעלות דרמה או סוגה עלית?

<רם לנדס: עלות של ריאליטי היא פי שניים.

<משה שלונסקי: סליחה שאני מתערב – תלוי אילו תוכניות.

<משה שלונסקי: תוכניות כמו "האח הגדול" או The Voice זה לא ממש ריאליטי.

<משה שלונסקי: הן מגיעות ל-150,000 ו-200,000 דולר לתוכנית.

<משה שלונסקי: הן יקרות מאוד, רק הן מכניסות הרבה מאוד כסף.

<רם לנדס: אסביר לך את זה בראייה מקצועית.

עיסאווי פריג': אני רוצה תשובה לפרוטוקול.

<משה שלונסקי: גם בריאליטי יש דברים מצוינים.

<משה שלונסקי: זה לא שאמרתם "ריאליטי" וקברתם את העניין.

<רם לנדס: אני לא רוצה להיכנס לדיון ערכי לגבי תכנים.

עיסאווי פריג': אני מדבר על עלות.

קארין אלהרר: מר לנדס, מה העלות של חברת החדשות בערוץ 2 ובערוץ 10?

<רם לנדס: עלות החדשות של ערוץ 2 היא בסביבות 90 מיליון שקל, שזה כולל את החדשות ואת כל תוכניות הלוויין כמו "שש עם" וכאלה.

<רם לנדס: עלות החדשות של ערוץ 10, כולל כל תוכניות הלוויין, היתה 90 ומשהו, כרגע היא 80 ומשהו.

<רם לנדס: בתקופה שלי היא היתה 60 ומשהו עם כל התוכניות האלה.

עיסאווי פריג': אני מבין – 160 זה יותר גדול מ-90, אז אני אמור לקבל חברת חדשות בכל הרשתות ברדיו וכל האיכות שאנחנו מדברים עליה, חברת חדשות שהיא ליגת על.

<רם לנדס: ממש ככה.

תמר זנדברג: מה המשכורת החציונית בחברת חדשות מסחרית?

<רם לנדס: היא כמעט כמו בשירות הציבורי, אין הבדל.

תמר זנדברג: על כמה מדובר?

תמר זנדברג: אני מניחה שכמו בעולם המסחרי יש כמה טלנטים, וגם שמענו על זה, ויש - - -

<רם לנדס: נכון, the same.

<רם לנדס: אני חושב שהמשכורות הממוצעות בשידור הציבורי גבוהות מאשר המשכורות הממוצעות בחברת החדשות של ערוץ - - -

תמר זנדברג: אז נשאלת השאלה, בהנחה - - -

<רם לנדס: סליחה שאני אומר לך, כשאת מכניסה פנימה את מרכיבי הטלנטים שיש בערוץ מסחרי אז עלות כוח האדם שם יותר גבוהה.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: יש כאן שאלה גם מה הייעוד הציבורי של שידור ציבורי ושל חברת חדשות שתהיה ציבורית.

תמר זנדברג: גם עניין של תפיסת עולם.

תמר זנדברג: לתפיסתי לפחות, זה לא עניין אובייקטיבי.

תמר זנדברג: זאת אומרת, האם התפקיד של חברת חדשות ציבורית זה להיות me too - גם אנחנו ננסה ונגייס כמה טלנטים, או שיכול להיות שאם הציבור משקיע כסף, אז הציבור היה רוצה לקבל מוצר שונה קצת, הוא לא הולך לפי אותם ערכים ואולי גם תשלום שכר ראוי ולא לעבוד בתנאים שיש כמה טלנטים למעלה והרבה מאוד תחקירניות שעובדות בתנאי חצי עבדות למטה.

תמר זנדברג: אולי זה גם ערך, לפחות ליושבים כאן מסביב לשולחן.

איתן כבל: ברשותך, אני רוצה לקחת את זה למדרגה אחרת לגמרי.

איתן כבל: זה שרשות השידור שבורה לגמרי, אני לא חושב שזה הדיון שהחברים רוצים להביא.

איתן כבל: אנחנו רוצים להבין כמה דברים.

איתן כבל: א', שמה שנבנה כאן – אני לא נכנס לשאלת העובדים, שזה לא לפתחך.

איתן כבל: זה לפתחם של אחרים שצריכים לתת את הדעת.

תמר זנדברג: מה שאמרתי זה אמירה כללית על העובדים העתידיים, זה לאו דווקא - - -

איתן כבל: ברור לי.

תמר זנדברג: הצעת החוק שלנו היא למנוע העסקה קבלנית במגזר הציבורי, אז אנחנו לא רוצים לשכפל את הרעות החולות במגזר הפרטי למגזר הציבורי, ובטח לא להעצים אותן.

איתן כבל: יש פה כמה אלמנטים.

איתן כבל: עובדים וכל השאלות כבדות המשקל צריכות לקבל תשובה, הן לא על השולחן כרגע.

איתן כבל: אנחנו כן רוצים לדעת, אדם כמוני, שבמידה רבה משלם מחיר על ההתנהלות שלו למען השידור הציבורי כמעט לבד בכנסת במשך שנים.

איתן כבל: אני רוצה להיות בטוח שאם אני הולך על המהלך הזה ונותן גיבוי – בסיעה שלי הייתי כמעט היחיד שתמך בחוק, עם כל המגבלות שלו, ומצאתי לנכון לתמוך כשהוא מלא חורים.

איתן כבל: החוק הנוכחי מלא חורים.

איתן כבל: אבל אמרתי שיש כאן רצון לייצר נקודת יציאה, שתוך כדי הפעולה פה שננסה להביא כמה שיותר תיקונים.

איתן כבל: אני לא רוצה להיכנס ל-160 מיליון או 200 מיליון, אני אפילו לא שם.

איתן כבל: אני רוצה להיות בטוח, רם, ברמה המקצועית – תזכור, זה שידור ציבורי.

איתן כבל: כל המלחמה כאן היא לא לייצר ערוץ 2 חדש, לא לייצר ערוץ 10 חדש, אלא שידור ציבורי חדש, על כל המשמעויות שלו, באיכויות שלו.

איתן כבל: אני לא נכנס עכשיו אם כן יהיה "אח גדול", אח קטן, דוד של האח הקטן – זה בכלל לא רלוונטי – אלא לייצר פלטפורמה שיודעת לתת את באמת המענה.

איתן כבל: מעבר לזה, יש עוד אלמנט שהוא חזון שאתם צריכים להציג אותו.

איתן כבל: גם אתה לא איש האיגוד המקצועי וזה אולי לא תפקידך, אבל אתה כן כותב דוח, אתה חלק מכתיבת דוח שצריך לייצר פלטפורמת עבודה אחרת.

איתן כבל: כי בסופו של עניין אפשר להסתכל על השורה התחתונה של רווח והפסד וככל שאנחנו, העובדים, נרוויח פחות אנחנו יכולים למצוא את עצמנו במצב אחר לגמרי.

איתן כבל: זה לא יהיה.

איתן כבל: חייבים לייצר פה איזון אחר לגמרי.

איתן כבל: אני חושב שזה מה שגם את מכוונת אליו, חברת הכנסת זנדברג, מבלי שנרד עכשיו לפרטים – אנחנו רוצים לראות העסקה הוגנת.

איתן כבל: כשאנחנו מדברים על שידור ציבורי במלוא מובן המילה, חלק בלתי נפרד מזה צריך שיהיה העסקה הוגנת.

איתן כבל: לא כמילה, אלא בבסיס, שיהיה הא בהא תליא.

<רם לנדס: אני חושב שאם נקרא את הדוח בקפדנות, נראה שבדוח אנחנו מתייחסים לנקודה הזאת.

<רם לנדס: אנחנו כותבים שהשידור הציבורי צריך להיות אות מופת ליחס הוגן, גם כלפי עובדיו, גם כלפי הספקים שלו וגם כלפי השותפים שלו.

<רם לנדס: זה מופיע בתוך הדוח.

תמר זנדברג: "יחס" כולל משכורות?

<רם לנדס: בוודאי.

<רם לנדס: אני לא רוצה להתחמק מהנקודה הזאת כי אני חושב שתמיד צריך לזכור שצריך להיות איזון בין ביטחון תעסוקתי – שזה דבר מאוד חשוב בשידור הציבורי - לבין הצורך בהצטיינות ובאתוס של הצטיינות, ולפעמים שני הדברים האלה עומדים בסתירה.

<רם לנדס: לכן הצענו בתוך מסקנות הדוח גם מנגנונים ניהוליים שישמרו את הביטחון התעסוקתי תוך כדי מנגנונים מובחנים של יצירת אתוס של הצטיינות.

<רם לנדס: בהחלט היינו ערים לצורך בזה שהשידור הציבורי צריך להיות שונה לחלוטין מהערוצים המסחריים.

<רם לנדס: יותר מזה, לפני כמה ימים הייתי כאן והיה דיון על המילה "זהיר".

<רם לנדס: הכנסתי לתוך העקרונות של חדשות בשידור הציבורי את זה שהוא צריך להיות זהיר, ומיד קפצו ואמרו: מה פתאום זהיר?

<רם לנדס: הוא צריך להיות אמיץ.

<רם לנדס: אני אומר לכם, מניסיון של 25 שנה בחדשות, לא זהיר - זהירות יתרה.

<רם לנדס: הכלל שהייתי אומר לכל עובד ששכרתי - שהוא היה שוכח אותו אחרי חמש דקות, בכוונה - שהרובה שוכח והמטרה זוכרת.

<רם לנדס: הכלל הזה הוא כלל מאוד מחייב.

<רם לנדס: אנחנו, בחדשות, עוסקים בדיני נפשות, ולא כל הזמן עוסקים בראש הממשלה ובחברי כנסת, למרות שגם הם בני אדם וגם להם יש משפחות וגם להם יש כבוד וגם להם יש את הזכות לשם טוב.

<רם לנדס: אבל בדרך כלל אנחנו עוסקים באנשים מהשורה, וחוסר זהירות הוא רעה חולה.

<רם לנדס: אבל חברי הכנסת החליטו שזהירות זה לא מספיק חשוב.

<רם לנדס: אז אני חושב שאי אפשר להאשים אותנו בהתכווננות מאוד מאוד מדויקת לזה שהחדשות בשידור הציבורי צריכות להיות אות ומופת ושונות לחלוטין מהחדשות בשידור המסחרי.

<רם לנדס: כל המטרה של שידור ציבורי היא לתת מענה לכשלי שוק של השידור המסחרי.

<רם לנדס: דרך אגב, שאלו לפני שבועיים את המייסד של ה-BBC מה היא המהות של השידור הציבורי, והוא אמר בדיוק את אותו דבר – המהות של שידור ציבורי זה עיתונות ללא משוא פנים.

<רם לנדס: אם הדוח של הוועדה אומר שהמהות של השידור הציבורי, וזה הדבר היחיד שהוא מפיק בעצמו, זה חדשות, זה אומר שאנחנו מבינים שיש כשל שוק בתחום החדשות בערוצים המסחריים, נקודה.

קארין אלהרר: אשמח לקבל גם את ההתייחסות של מר בלניקוב וגם את התייחסותו של מר שלונסקי לעניין הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שאחד הדברים שמטרידים מאוד את חברי הכנסת, ובצדק רב, זה הנושא של הרצון לעשות משהו שהוא מאוד מאוד איכותי, ערכי, ומצד שני לא לפגוע בתנאיהם של האנשים שיועסקו בגוף המשדר החדש.

קארין אלהרר: אם אתם יכולים לתת את ההתייחסות שלכם, במיוחד אתה, מר בלניקוב.

קארין אלהרר: כתבת את הדוח שהיווה בסיס.

עיסאווי פריג': ברשותכם, מה הדברים שחברת הייעוץ של בלניקוב הציעה ולא קיבלתם?

עיסאווי פריג': אני לא רוצה מה שקיבלתם, אלא מה שלא קיבלתם.

<רם לנדס: אני לא זוכר.

<רם לנדס: אבל אני, כוועדה ציבורית, יש לי את הזכות לקבל או לא לקבל את הדעה של היועצים, ואין לי צורך לנמק את זה.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': מה הם הדברים שלא קיבלתם?

<רם לנדס: לא זוכר.

<רם לנדס: העבודה היתה מאוד מורכבת וארכה חודשים.

עיסאווי פריג': בלניקוב, אני מבקש שתקפיד על הדברים שלא נתקבלו על-ידי ועדת לנדס.

<רם בלינקוב: אתייחס לזה.

<רם בלינקוב: אם תרצו לראות, הכנו מצגת שמראה את כל ההיגיון שהוביל אותנו ואת כל הפתרון.

<רם בלינקוב: במצגת יש התייחסות לשאלות שנשאלו כאן בקשר לאיכות המסך והשוואתו למסך הקודם.

<רם בלינקוב: בעניין כוח האדם, אני רוצה להדגיש דבר אחד - התוכנית הכלכלית שעליה מבוססת הרשות החדשה לא בנויה על הפחתת שכר, כמו שאמרה חברת הכנסת זנדברג 8 שקלים לשעה כמשל.

<רם בלינקוב: היא בנויה על בניית ארגון יעיל במובן של התקורות.

<רם בלינקוב: אני לא יודע אם אי פעם לקחו ממך סינק, ממני לקחו הרבה פעמים סינק.

<רם בלינקוב: כשהערוץ הראשון לקח ממני סינק, הנהג מחכה למטה עם האוטו של הרשות, אליי עלו התאורן, הכתב והמקליט – חמישה אנשים.

<רם בלינקוב: בערוץ 2 שלחו את הצלם, היה לו סט של שאלות – כי ממילא לא שומעים את השאלות כי זה נכנס לתוך הכתבה - צילם אותי וחזר במונית.

<רם בלינקוב: זה לא גורם לקיפוח של עובדים.

<רם בלינקוב: בזה שאתה לא מעסיק עובדים מיותרים אתה לא יוצר שום עוול, לא מוסרי ולא בשוק העבודה.

<רם בלינקוב: ולכן אין קשר בין בניית גוף חדש יעיל לבין רמות השכר.

<רם בלינקוב: שום דבר בתוכנית העסקית לא מבוסס על הפחתות שכר.

<רם בלינקוב: נהפוך הוא, ברור שאם אתה לוקח אנשים כמו אריה גולן מהרדיו או עודד גרנות או עודד שחר, אתה לא הולך לשלם להם 5,000 שקל משכורת אלא אתה משלם להם כמו שמשלמים לטלנטים.

איתן כבל: הבעיה היא לא הם.

תמר זנדברג: אני חייבת להעיר משהו.

תמר זנדברג: רק שניה, איתן.

תמר זנדברג: מה שאתה אומר עכשיו מדאיג אותי, ואגיד לך למה.

תמר זנדברג: כי את הסיפור הזה על הצלם - -

<רם בלינקוב: לא הייתי יכול להגיד משהו שלא ידאיג אותך, כנראה.

תמר זנדברג: דווקא לא.

תמר זנדברג: אני לא יודעת למה אתה אומר את זה.

תמר זנדברג: הקשבתי בקשב רב, ראיתי את הסרט על איתן כבל, אני אזרחית ורואה ערוץ 1 ורואה מונדיאל והכול.

תמר זנדברג: אגיד לך למה זה מדאיג אותי, כי את הסיפור הזה על הצלם, המקליט, התאורן ה-boom man, הנהג, המונית והתלוש, כולנו שמענו וגם ראינו.

תמר זנדברג: אגיד לך עוד משהו, גם את הסינק שלוקחים ממני באיי-פון, ששולחים צלם שלא יודע על מה אני מדברת ולא יודע איזה שאלות לשאול, בערוצים המסחריים, גם סינקים כאלה אנחנו נותנים.

תמר זנדברג: אז בוא נשים את זה בקצה אחד של הסקלה ואת זה בקצה שני, ואנחנו רוצים שגם הערוצים המסחריים, חברות החדשות, ובטח ובטח השידור הציבורי יהיה איפה שהוא באמצע – לא כאן וגם לא כאן, כי זה הולך לשני הכיוונים, ואתם אנשי מקצוע ויודעים על מה מדובר.

תמר זנדברג: זה מטריד אותי שהולכים לדוגמה הזאת תמיד וחוזרים עליה פעם אחרי פעם.

תמר זנדברג: כולנו הבנו, כמו שאיתן כבל אמר, שיש בעיה; כולנו הבנו שדברים לא יהיו כפי שהיו; אבל את השידורים שראינו בסרט של דורון צברי, שיושבים באולפן ושרים לראש הממשלה "אתה תותח" ואת ההתנכלות לקרן נויבך וכל הדברים שאני בעצמי הפגנתי מחוץ לאולפן של רשת ב' – לא הכתב עם התאורן ועם ה-boom אחראים על זה, לא העובדים שרוצים להגן על התנאים שלהם – ואין ספק שיקבלו תנאי פרישה ונגיע לאיזשהו עמק שווה.

תמר זנדברג: כולנו פה היינו בהפרטות והקמנו תאגידים, בכנסת או - - -

<רם בלינקוב: זאת לא הפרטה.

תמר זנדברג: זה תיאגוד.

<דנה נויפלד: גם היום זה תיאגוד.

תמר זנדברג: היום זה רשות.

<דנה נויפלד: זה אותו דבר.

עיסאווי פריג': אז למה אתם משנים את השם?

עיסאווי פריג': תחזירו את זה ל"רשות".

תמר זנדברג: אחרי שראינו את תאגידי המים ואחרי שראינו כל מיני דברים, אז אנחנו זהירים.

תמר זנדברג: אבל אפילו לא על זה אני מדברת.

תמר זנדברג: אני מדברת על זה שפעם אחרי פעם הולכים לצוות של החמישה אנשים כאילו זאת הרעה החולה של רשות השידור, אז זה מדאיג אותי כי אני יודעת שהדברים החשובים - - -

<רם לנדס: לא חושב שמצאת את הדוגמה הזאת בדוח שלנו.

<רם לנדס: אני מתייחס לדוח.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אבל תמיד חוזרים לדוגמה הזאת.

תמר זנדברג: לא רציתי לדבר, מה שהטריד אותי זה שהשתמשו בדוגמה הזאת.

קארין אלהרר: אני לא רוצה להפריע לדיון, לשאלות הנוקבות ולתשובות הנוקבות עוד יותר.

קארין אלהרר: אני רק רוצה להסב את תשומת לב הנוכחים שהדיון כאן מסתיים בשעה 14:00, כי אז מתחיל הדיון המלא עם כל הנציגים וכל האנשים.

קארין אלהרר: חשוב שיישאלו השאלות, חשוב שיינתנו התשובות, רק קחו בחשבון את סד הזמנים.

עיסאווי פריג': לא קיבלתי את התשובה לגבי הנקודות שלא התקבלו.

<רם בלינקוב: יש רק נקודה אחת שזכורה לי, ויש לי מצגת.

<רם בלינקוב: אני ממש ממליץ לכם.

קארין אלהרר: נשמח.

<רם בלינקוב: חברת הכנסת זנדברג, נסעתי באופן אישי ל-EBU וישבתי עם המנכ"לית והצוות שלה במשך למעלה מארבע שעות, ומשם נסעתי לצרפת ל-France 24, ושם ביליתי גם כן חצי יום, אנשים שלי נסעו ל-BBC.

<רם בלינקוב: עשינו השוואות, ותוכלו לראות את הדברים הללו.

<רם בלינקוב: זו היתה דוגמה.

<רם בלינקוב: אם שמעתם אותה - אני מצטער, אני יכול לתת דברים אחרים.

<רם בלינקוב: אבל זו לא המהות, אני לא רוצה לעלוב באנשים.

<רם בלינקוב: מה שניסיתי זה לומר שניתן לבנות שידור ציבורי יעיל, ראוי ומשלם באופן מכובד.

<רם בלינקוב: כמו שאמר רם, מכבד את עובדיו אבל נותן תמורה רצינית מאוד לקהל הלקוחות שלו.

<רם בלינקוב: ותיכף תראו את הרלוונטיות של מה שיש לנו היום לעומת מה שאפשר להגיע, באופן תיאורטי, בעולם המערבי.

<רם בלינקוב: לשאלתך, חבר הכנסת פריג', בקטע של מינוי המנגנון שמנהל ומפקח המלצנו שתוקם גם מועצה מייעצת שתבקר את הפעולה של מועצת המנהלים, ואת העניין הזה הוועדה – ואני יכול להבין את השיקולים - - -

עיסאווי פריג': למה?

<רם בלינקוב: למה היא הורידה את זה אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אמרת שאתה מבין את השיקולים.

<רם בלינקוב: כן, אני יכול להבין, אבל אני לא יודע למה הם הורידו.

<רם בלינקוב: זה היה מין מנגנון על מנגנון.

<רם לנדס: אסביר לך למה הורדנו את זה, כי אני חושב שארגון שיש לו דירקטוריון ויש לו מנהלים לא צריך עוד ארגון ועוד ארגון שיפקח עליו.

<רם לנדס: בחברה נורמלית הדירקטוריון מפקח על המנכ"ל.

עיסאווי פריג': למה ה-BBC אימצו את המודל הזה?

<רם לנדס: למה ה-BBC גר בלונדון ואנחנו גרים בישראל.

<רם לנדס: לא כל דבר שהיה ב-BBC מלפני 30 שנה רלוונטי גם לנו, ולא צריך להעתיק דברים ארכאיים אלא צריך להסתכל קדימה ולהסתכל על שידור ציבורי שמתאים לעוד 20 ו-30 שנה.

איתן כבל: צריך להזכיר שלפני כמה שנים גם שם עברו טלטלה מאוד מאוד גדולה.

<רם לנדס: נכון.

<רם לנדס: ושידור ציבורי בכל העולם עובר טלטלה מאוד גדולה.

<רם לנדס: עניין האגרה הולך ויורד בכל העולם, והתהליכים שאנחנו מדברים עליהם הם תהליכים משותפים להרבה מאוד ערוצים ציבוריים, למרות שיש הרבה מאוד מדינות בעולם שהשידור הציבורי הוא השידור הנצפה ביותר – למשל, באירלנד.

עיסאווי פריג': באיזה מדינות נחשבות בעולם אין אגרה?

<רם לנדס: יש מודלים משולבים – באירלנד יש מודל משולב שחלקו אגרה, חלקו פרסומות וחלקו מימון ממשלתי.

<רם בלינקוב: בפינלנד זה מתוקצב בכלל.

<רם לנדס: בפינלנד זה מימון ממשלתי מלא.

<רם לנדס: יש הרבה מודלים של מימון, אני חושב שהגענו למודל מאוד מאוזן.

איתן כבל: אנחנו נמצאים פה, ורם מכיר את המערכות הציבוריות, והדוגמה המצוינת של תאגידי המים, זה בא ממקום טוב.

איתן כבל: אני זוכר את הדיונים.

<רם בלינקוב: אני לא חושב שזה הגיע למקום רע.

מיכל בירן: בסדר, על זה אנחנו חלוקים.

איתן כבל: רם, אם הייתי מקשיב לך על כל דבר הייתי אתה.

איתן כבל: אני לא.

<רם לנדס: אני לא מכיר את תאגידי המים, אני מתנצל.

קארין אלהרר: אבל חבר הכנסת כבל, למה זה משול לתאגידי המים?

קארין אלהרר: תאגידי המים זה הפרטה - - -

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: יושבים נציגים בכנסת, כולל משרדי ממשלה, ואומרים שזה 100% בבעלות עירונית.

תמר זנדברג: אז זו הפרטה.

קארין אלהרר: אני לא רוצה להתייחס לתאגידי המים, כי זה לא אותו דבר.

איתן כבל: אבל אין צורך לפרשן אותי בחיי, אני פה.

איתן כבל: לא התכוונתי במובן הזה.

איתן כבל: באתי ממקום אחר לגמרי.

איתן כבל: דיברתי על זה שלוקחים מערכת, נותנים לה שם, ואמרים שבמהלך הזה הולכים לעשות מהלך נכון וטוב יותר עבור האזרח.

איתן כבל: לא משנה מה השם שלו, לא נכנסתי לתהליך.

<רם לנדס: כפי שאמרתי, יש לנו אינטרס משותף כאן.

עיסאווי פריג': בהחלט, לזה אני חותר.

<רם לנדס: אני רוצה לענות לכם ביושר לגבי השאלות שאתם מעלים, ואלה חששות מאוד מוצדקים.

<רם לנדס: אתה אומר שהולכים למהלך כזה עם 1,600 ומשהו עובדים, מפרקים ארגון קיים ומקימים ארגון קיים, ובסוף נקבל אותו דבר?

<רם לנדס: אז מה עשינו בכל הדבר הזה?

עיסאווי פריג': נכון, אלה החששות.

<רם לנדס: החשש הזה הוא ראוי, ואני רוצה להתייחס אליו.

<רם לנדס: לא משנה מה נגיד, בסופו של דבר מי שעושה את העבודה זה אנשים.

<רם לנדס: מנכ"ל טוב יעשה ערוץ מצוין; דירקטוריון מעולה יפקח בצורה מושלמת על המנכ"ל ונקבל תוצאה.

<רם לנדס: עסקנו הרבה מאוד בעניין המינויים, בעניין הפיקוח, מתוך הבנה שבני אדם תמיד מועדים להיכשל וצריך מנגנונים, וצריך גם מנגנוני בחירה שיגרמו לכך שהאנשים הטובים ביותר יגיעו לשידור הציבורי, ולכן הצענו את מה שהצענו.

<רם לנדס: אני חושב שהמנגנונים שיצרנו נותנים תשובה לכך שאנשים מעולים, עם אתוס של הצטיינות, ירצו להגיע לשידור הציבורי.

<רם לנדס: לא במקרה ועדת איתור בוחרת ולא מכרזים.

<רם לנדס: מאחורי כל הצעה יש רציונל שאומר שאם אני רוצה לקחת כתב, נניח, מעולה אל השידור הציבורי אני לא יכול לעשות מכרז כי אז - - -

עיסאווי פריג': בסעיף 49 אתה דורש מכרז.

<רם לנדס: לא לכתבים, לא לכל מה שקשור בחדשות.

עיסאווי פריג': עזבת והלכת - - - יש לי הסתייגות - - -

<רם לנדס: אם זה היה תלוי בי, הייתי מוציא את עניין המכרזים בכלל.

<רם לנדס: אבל המשפטנים של השירות הציבורי עמדו על הרגליים האחוריות.

תמר זנדברג: יושבים פה בחדר הרבה מאוד עובדי כנסת ועובדי ממשלה שאנחנו רואים בכל הוועדות, שפועלים תחת מכרזים מכל מיני סוגים, ומגיעים האנשים הכי טובים והכי מצוינים.

<רם לנדס: נכון, נכון, אבל נתתי רק דוגמה.

תמר זנדברג: זה נכון לכולכם, אנשי הצוות.

<רם לנדס: נתתי רק דוגמה לזה, שאנשים בכירים מאוד בתחום התקשורת לא ילכו למכרז על תפקיד מנכ"ל אבל הם כן יענו לפנייה של ועדת איתור, וניסינו לחשוב - - -

תמר זנדברג: גם בשירות הציבורי יש תפקידים שיש ועדות איתור, יש מכרז פנימי או יש מכרז סגור.

<רם לנדס: נכון.

<רם לנדס: אז אני אומר שבמקום להיתפס לנקודה צריך להסתכל על המנגנונים כמכלול כי הדברים נבנים נדבך על גבי נדבך, מתוך כוונה להביא את האנשים הטובים ביותר לשידור הציבורי, כי רק האנשים הטובים ביותר יכולים להבטיח את זה שהכוונות הטובות יתממשו.

עיסאווי פריג': החוק לא מבטיח שהטובים ביותר אכן ימשיכו את החוק החדש.

<רם לנדס: החוק לא יכול להגיד "הטובים ביותר", אבל החוק יכול לייצר מנגנונים שיגרמו לכך שהאנשים הטובים יגיעו.

עיסאווי פריג': יש לנו כמה רעיונות.

עיסאווי פריג': בלניקוב, רצית להשלים לפני שנשאל את שתי השאלות?

עיסאווי פריג': מה שלא קיבלו זה רק הוועדה המייעצת.

<רם בלינקוב: זה מה שאני זוכר.

עיסאווי פריג': אתה לא זוכר דברים אחרים.

עיסאווי פריג': רם, יש לי שתי שאלות בשני תחומים.

עיסאווי פריג': בגרמניה יש שתי תחנות שידור ציבוריות, נכון?

<רם בלינקוב: שלוש.

עיסאווי פריג': המימון שלה בא מאגרה ומפרסומות, אם אני לא טועה.

<משה שלונסקי: בגרמניה זה הרבה פרסומות.

עיסאווי פריג': האם שקלתם את סוגיית הפרסומות בערוץ הראשון במתווה שהצעתם?

עיסאווי פריג': למה אני אומר את זה - כשאני מעיין בהכנסות המתווה מ-2015 עד 2019:

עיסאווי פריג': רדיו בעלי רכבים – מתחיל ב-371 מיליון ונגמר ב-431; פרסום ברדיו מתחיל ב-80 מיליון ויימשך; חסויות - 20 מיליון; תקצוב ממשלתי – 224 מיליון והוא הולך ויורד.

עיסאווי פריג': כל ניסיון להביא יותר פרסומות יבוא על חשבון התקצוב הממשלתי, שילך וירד.

עיסאווי פריג': כשקראתי את החוק, המרכיב הכלכלי היה הקו המנחה לאורך כל המנגנונים שהצעתם.

עיסאווי פריג': אפילו בוועדת האיתור רציתם כלכלן.

עיסאווי פריג': המרכיב הכלכלי היה חזק, ואני מבין אתכם, הכישלון המצטבר שהיה הביא לפחדים ורוצים לייצב את המערכת.

עיסאווי פריג': אם המרכיב הכלכלי הוא שהנחה, ורואים את זה על-פי סעיפי החוק, למה המרכיב הכלכלי בצד ההכנסות לא מהווה שיקול?

עיסאווי פריג': אמקד: למה לא פותחים את לפרסומות בתוכניות, בספורט?

עיסאווי פריג': לא בחדשות, במינון מסוים.

איתן כבל: יורשה לי להתפרץ לדברים שלך, כמי שמכיר את העניין הזה הרבה מאוד שנים.

איתן כבל: השוק הישראלי, נקבעו לו כללי משחק.

עיסאווי פריג': מה זה כללי משחק?

איתן כבל: שהערוץ הראשון – אגרה, ערוץ 2 וערוץ 10 – פרסומות, כבלים ולווין - דמי מנוי.

איתן כבל: אדם כמוני כבר הרבה שנים מדבר על זה, שהשוק נמצא במשבר לא פשוט וצריך לפתוח את הכול ולדון מחדש.

איתן כבל: אבל אי אפשר בלי לפתוח את כל החבילה כולה, אי אפשר רק להתחיל תוך כדי להגיד שניקח מפה נתח אחד – אתה הורג אולי את ערוץ 2 ואת ערוץ 10, שגם ככה - - -

עיסאווי פריג': ערוץ 10 אין - - -

איתן כבל: זה מודל.

<רם לנדס: זו שאלה מעניינת.

<רם לנדס: אני חושב שהיתה תמימות דעים שאם היה אפשר, מבחינה כלכלית, לוותר בכלל על פרסומות בשידור הציבורי, כולל ברדיו, היינו עושים את זה.

<רם לנדס: אבל אי אפשר.

<רם לנדס: אני חושב ששידור ציבורי יותר נקי כשהוא בלי פרסומות כי אז אין ניגודי עניינים מסחריים, ולכן הוצאנו את מכירת הפרסומות לגוף נפרד שכפוף לדירקטוריון ולא כפוף למנכ"ל, מתוך החשש שהעניינים המסחריים הם חזקים ביותר.

<רם לנדס: אפרופו ההבדל בין שידור חדשות בערוץ ציבורי לבין שידור חדשות בערוצים מסחריים – יצרנו חומה סינית, וככל שמכניסים יותר פרסומות מפוררים את החומה הסינית ומכניסים לחצים, וכך מאבדים את הייחוד של השידור הציבורי, שהוא נקי מאינטרסים מסחריים.

<רם לנדס: קל להתחבר לעניין של פרסומות, אבל ממקום אחר, וזה די פיתה אותנו כי כל פעם חיפשנו מדדים אובייקטיביים להצלחה.

<רם לנדס: פרסומות זה מדד אובייקטיבי – ככל שאתה מוכר יותר פרסומות זה סימן שאתה יותר אפקטיבי, סימן שיש יותר צופים וכן הלאה.

<רם לנדס: זה מדד מאוד נוח.

<רם לנדס: אבל מול המדד הנוח הזה יש החשש של השפעות של אינטרסים מסחריים, ולדעתי החשש הזה גובר.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להקטין את התלות הכלכלית שלי באוצר.

<רם לנדס: גם אני.

עיסאווי פריג': אז איך אני מקטין את התלות הכלכלית הזו?

איתן כבל: ביצירת מודלים שיודעים לצבוע.

איתן כבל: אני לא יודע להגיד את זה עכשיו.

עיסאווי פריג': אייצר Procuct value, למכור תוכניות?

<אתי בנדלר: הצעת החוק מציעה מודל כזה.

<אתי בנדלר: אפשר לשפר אותו, אבל זה המודל שמוצע בהצעת החוק.

<עופר מרגלית: יש פה מודל יוצא דופן.

איתן כבל: כבר ראיתי מודלים, אתה כבר קיצצת יותר מפעם אחת את תקציב הביטחון.

איתן כבל: שום דבר לא חסין.

איתן כבל: נניח שהיום יש שר שאני נותן לו קרדיט, מחר יהיה שר שאני נותן לו פחות קרדיט, לכן לא נחה דעתנו בשאלה.

איתן כבל: אתה צודק, חבר הכנסת פריג', יש אלמנטים שאנחנו צריכים למצוא להם כאן פתרון.

איתן כבל: תזכרו, זה חוק שאמור להיות ל-60 שנה, ואנחנו צריכים לייצר מודל שלא נתון לגחמה של ממשלה או של שר כזה או אחר.

איתן כבל: זה הסיפור, וזו הדאגה של האנשים פה.

<רם לנדס: אני חושב שנתנו על זה את הדעת וניסינו למצוא מודלים כאלה מתוך תפיסת עולם שאומרת - אני כל הזמן חוזר לעניין האנושי של הניהול – שמנהל של שידור ציבורי צריך שיהיו לו כלים לנהל ויהיו כלים להצטיין.

<רם לנדס: הכלים להצטיין הם גם שיוכל להגביר את הכנסות הארגון שלו ולא לדפוק כל פעם על קופת הציבור ולהגיד: אני בהתפתחות טבעית של ארגון.

<רם לנדס: יש לו עכשיו 700 עובדים, בעוד חמש שנים יהיו לו 850 עובדים - כי זו התפתחות טבעית - ואז הוא יבוא לציבור עוד פעם ויבקש כסף.

<רם לנדס: הוא צריך לקבל כלים להגדיל את ההכנסות שלו, ויצרנו מנגנונים כאלה.

תמר זנדברג: אני מציעה לזכור שגם תאגידים מסחריים כאלה באים הרבה פעמים לציבור ומבקשים עוד כסף.

<רם לנדס: נכון, ודעתי לא נחה לא כאן ולא כאן.

תמר זנדברג: אפשר לחשוב שזה ייחודי רק לתאגיד הציבורי.

קארין אלהרר: זה לא הופך את זה ליותר טוב.

תמר זנדברג: אבל, באופן כללי, מעל הדיון הציבורי שורה אווירה כאילו הדיון הציבורי זה רק המקליט, התאורן ורק לוקחים כסף מהציבור.

קארין אלהרר: תמר, נתנו את זה רק כדוגמה כדי להסביר יעילות מה היא.

תמר זנדברג: אני יודעת היטב.

תמר זנדברג: בתוך עמי אני חיה ואני מתייחסת לדיון הכללי.

תמר זנדברג: זה לא נשמע רק פה, זה נשמע המון המון פעמים.

תמר זנדברג: בואו נזכור את כל הדיונים שהיו כאן בנושא ערוץ 10, תאגיד מסחרי לחלוטין - - -

קארין אלהרר: ועוד יהיו.

תמר זנדברג: ועוד יהיו.

תמר זנדברג: ואני אומרת את זה כמי שיש לה אינטרס שיהיה פלורליזם ויהיו גם כמה ערוצים מסחריים.

תמר זנדברג: זה לא נחלתו רק של השידור הציבורי.

<רם לנדס: אני חייב בכל זאת להעיר לך הערה.

<רם לנדס: יש הבדל גדול בין תאגיד מסחרי שבא ואומר: אנא תורידו לי מהמחויבויות שהתחייבתי בהן במכרז, לבין תאגיד ציבורי שבא ואומר: אנא תנו לי כסף מקופת הציבור.

<רם לנדס: זה בכל זאת הבדל.

תמר זנדברג: אני לא יודעת להגיד מה עדיף.

<רם לנדס: אני לא יודע, אבל בואי נשים קו, שיש הבדל.

תמר זנדברג: אבל זה לא חד-משמעי מה עדיף לציבור.

תמר זנדברג: המחויבויות הן גם מחויבויות - - -

<רם לנדס: אני לא יודע מה עדיף לציבור, אבל בוודאי שאם תשאלי את הציבור הוא ודאי לא ירצה שייצא כסף מהכיס שלו.

תמר זנדברג: כסף מהכיס זה במובן הרחב, אין לזה - - -

מיכל רוזין: דרך אגב, אתה טועה.

מיכל רוזין: הציבור הרבה פעמים מעדיף לשלם בעצמו כי הוא יודע על מה הוא משלם ולא שהחברה תיקח עליו אחריות.

מיכל רוזין: אנחנו חושבים הפוך, אבל - - -

קארין אלהרר: אני רוצה לתת לעיסאווי להשלים, כי יש לו שאלה נורא חשובה.

מיכל רוזין: לא אמרתי משפט מהרגע שנכנסתי.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: ועדיין אשמח אם לעיסאווי תינתן האפשרות לשאול את השאלה שלו.

עיסאווי פריג': רם, כתבתם בהצעת החוק בסעיף 68 - 20 מיליון שקל לערוץ הערבי.

<רם לנדס: במתווה הולך וגדל ל-30 מיליון.

עיסאווי פריג': ב-2019, בסדר.

עיסאווי פריג': בינתיים אני היום, כשאני אגיע ל-30 מיליון אגדל בעוד 10 מיליון.

עיסאווי פריג': היום בערוץ 33 משודרים "תקומה" ו"עמוד האש".

<רם לנדס: זה טוב שאנחנו צוחקים.

<רם לנדס: זה יפה.

עיסאווי פריג': אמרתי את זה לקארין, ואני אומר לכם - אני חולם על היום שיהיה לי אביב דרוקר ערבי בערוץ הערבי.

עיסאווי פריג': השאלה היא: המתווה שאתה מציע, של 20 מיליון שקל, כשאתה מדבר על 20% מהחברה הישראלית, חלק מההוויה הישראלית שהיא האוכלוסייה הערבית, האם כשאתה שם 20 מיליון שקל אתה כן עם עצמך ש-20 מיליון שקל יכולים לתת מענה לערוץ איכותי, טוב, שיוכל לתת לנו ערוץ שהציבור הערבי יעזוב את אל-ג'זירה ויתמקד, שיש לו טלוויזיה שהוא גאה בה; או שאתה מתכוון – על-פי הכוונות שקראתי בסעיף 7 של מטרות החוק, שם אמרת: צורכי החברה דוברת הערבית.

עיסאווי פריג': תראה איזה מילים – צרכים.

<אתי בנדלר: מי שניסח את החוק זה לא הוא.

<רם לנדס: זה לא אני.

<רם לנדס: תקרא מה שאני כתבתי, זה לא ככה.

עיסאווי פריג': סליחה, אני חוזר בי.

עיסאווי פריג': במטרות החוק כתוב צרכים של בן-אדם ודובר שפה, אפילו את החברה הערבית לא ציינו.

עיסאווי פריג': רם, אני שואל אותך ומבקש לקבל ממך תשובה מקצועית.

<רם לנדס: יש פה גם את ג'לאל שישב אתנו בוועדה, והיה דיון מאוד מעמיק בנושא של הערוץ הערבי.

<רם לנדס: בתפיסה, כשיצאנו לדרך, לא חשבנו שנמליץ על ערוץ ערבי אבל תוך כדי הדיונים השתכנענו שראוי שיהיה ערוץ ערבי.

<רם לנדס: התפיסה אומרת שמכיוון שהערוץ הזה מיועד לאזרחי ישראל דוברי השפה הערבית ולא מיועד לתפוצות, כמו שפעם היה ברשות השידור - - -

עיסאווי פריג': במקור היה מיועד לתפוצות, כשהוקם ב-67'.

עיסאווי פריג': עכשיו משנים את התפיסה ועושים אותו לאוכלוסייה.

איתן כבל: להזכירכם, זה היה יותר מגלומני - רצו להקים את אל-ג'זירה.

<רם לנדס: הדבר הכי חשוב זה להתייחס לאזרחי ישראל כשווים, בין אם הם דוברי שפה זו או שפה אחרת.

<רם לנדס: חלק מהדילמות של האזרחים שדוברים את השפה הערבית זהים לחלוטין לדילמות של האזרחים שדוברים את השפה העברית.

<רם לנדס: ולכן שני הערוצים, ערוץ 1 וערוץ 3 שדובר בשפה הערבית, הם לא בהכרח שונים לחלוטין.

<רם לנדס: חלק גדול מהשידורים מתורגם לערבית או בשפה הערבית הם בדיוק על דברים שמשודרים גם לאזרחים שדוברים את השפה - - -

עיסאווי פריג': חלק מתורגם לערבית.

<רם לנדס: חלק גדול.

עיסאווי פריג': יפה, עכשיו נהיה חלק גדול.

<רם לנדס: ודאי ודאי, בוודאי בהתחלה.

עיסאווי פריג': אז לא תהיה לנו טלוויזיה, יהיו לנו תוכנית מתורגמות בחלק גדול.

<רם לנדס: אני מבקש לתת לי לענות תשובה מסודרת.

<רם לנדס: כיוון שהדילמות של אזרח ביישוב שלך זהות לדילמות של אזרח ביישוב שלי בהרבה מאוד תחומים ואין הבדל – יש הבדל בתחומים מסוימים – ולכן בתוך חברת החדשות המאוחדת יש גם את ערוץ ד' בערבית ויש גם כתבים ערבים.

<רם לנדס: כל זה לא נכנס בתוך ה-20 או ב-30 מיליון שקל.

<רם לנדס: זה שירות שהערוץ הערבי מקבל מחברת החדשות המאוחדת, שיוצר לו מהדורה שחלקה הוא מהדורה מאוד דומה ל"מבט" אבל חלקה כתבות ייחודיות שהן ספציפיות לדילמות שלא קיימות אצל האזרח דובר העברית אלא קיימות אצל האזרח דובר הערבית.

<רם לנדס: זה לא תמיד מאה אחוז הבדל, יש חפיפה.

<רם לנדס: שוב, אנחנו באנו מתחום המעשה ולא מתחום הדיבורים בעלמא.

<רם לנדס: כשמסתכלים כמה באמת יכולים לייצר היום יצירה מקורית ערבית בתחום הדוקומנטרי ובתחום הדרמה - כמה במאים ערבים יש, כמה במאים דוקומנטריים יש, כמה אנשים שיש להם מיומנות בתחום של דיאלוג בשפת הטלוויזיה המודרנית בחברה הערבית - אני יכול להגיד לך, ובצער רב, שיש מעטים.

<רם לנדס: לכן יצרנו מתווה הולך וגובר, שאומר שחלק מהתפקיד של הערוץ בערבית הוא להכשיר יוצרים בערבית כדי שיהיה דיאלוג ברמה גבוהה בערבית.

<רם לנדס: ואם תשאל אותי, ב-20 מיליון שקל שעולים ל-30 מיליון שקל, שלא כוללים תקורות ולא כולל חדשות, בהחלט אפשר לעשות ערוץ בערבית, תאמין לי, ערוץ מעולה.

<רם לנדס: הערוץ המסחרי בערבית, שקם ולא קם בסוף, לא חלם על סכומים כאלה.

עיסאווי פריג': אתה מדבר על הללא.

קארין אלהרר: בבקשה.

<ג'לאל ספאדי: אני מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, חבר ועדת לנדס.

<ג'לאל ספאדי: היה לי הכבוד לייצג את החברה הערבית בוועדה.

<ג'לאל ספאדי: סוף סוף יש התייחסות לאזרחים הערבים ברשות השידור.

<ג'לאל ספאדי: אני הבאתי את הקול הערבי.

<ג'לאל ספאדי: חבר הכנסת עיסאווי יודע היטב, הוא לא שאל את השאלה במקרה, שמאז קום ערוץ 1 או רשות השידור לא היתה התייחסות רצינית לערביי ישראל ולתת להם מענה של שידור ציבור או כלי תקשורת ציבורי הולם, למרות שכל תהליך הגבייה והאגרה – וחבר הכנסת פריג' יודע, כל מיני עיקולים ובלגן שעשו בכפרים הערבים כדי לגבות רק את הכספים ולא מעניין אם יש שידור ציבורי או לא.

<ג'לאל ספאדי: היה לי הכבוד להביא את הקול הערבי לוועדה, ואני רוצה להדגיש כמה נקודות.

<ג'לאל ספאדי: ערוץ 33, חבר הכנסת פריג', הוקם לא לערביי ישראל, הוא הוקם למדינות ערב.

<ג'לאל ספאדי: Voice of America, לארצות-הברית יש במזרח התיכון ערוץ Voice of America שמשדר את התעמולה האמריקנית למדינות ערב.

<ג'לאל ספאדי: הכוונה של ערוץ 33 לא היתה ערביי ישראל.

איתן כבל: לגמרי.

<ג'לאל ספאדי: הנה, חבר הכנסת כבל מסכים אתי.

עיסאווי פריג': אנחנו יודעים את זה.

<ג'לאל ספאדי: זה אחד.

<ג'לאל ספאדי: שתיים, היום אנחנו 20%–21% מאוכלוסיית המדינה, אנחנו מיעוט.

<ג'לאל ספאדי: חברת הייעוץ הביאה לנו הוכחות, בכל המדינות בעולם שיש בהן מיעוטים יש כלי תקשורת שמייצג אותם.

<ג'לאל ספאדי: כאשר דנו בזה בוועדה, והצגתי והבאתי מומחים מהחברה הערבית כמו, ד"ר אמל ג'מאל, שהוא מנכ"ל מוסד "איעלאם" - תקשורת, והוכחנו שהיום בסלון הערבי אין כלי תקשורת ישראלי שייצג את האוכלוסייה הערבית.

<ג'לאל ספאדי: יש אל-ג'זירה ויש טלוויזיה של חיזבאללה ויש טלוויזיה של חמאס, וזה מה שמשודר בסלון הערבי, לצערי.

<ג'לאל ספאדי: שמנו את הנושא בדיון והחלטנו פה אחד שקודם כול צריך להקים ערוץ ערבי בניהול ערבי.

<ג'לאל ספאדי: יש לנו, חבר הכנסת פריג' אני בטוח שאתה מסכים אתי, הרבה אנשי תקשרות ואנשי ניהול חזקים, אקדמאים ערבים.

<ג'לאל ספאדי: אני בן אדם שמאמין בדו-קיום ומאמין בכל הדברים האלה ומאמין בהשתייכותנו למדינת ישראל, אבל בנושא הזה, עם כל הכבוד, לא יכול להיות שיהודי ינהל טלוויזיה ערבית.

<ג'לאל ספאדי: עובדה, קול ישראל בערבית יש מנהל ערבי - הצליח.

<ג'לאל ספאדי: למה בטלוויזיה כל הזמן רק מישהו יהודי שהוא ערביסט, איך שאמר חבר הכנסת כבל, שמנהל את הטלוויזיה הערבית?

<ג'לאל ספאדי: בנוסף, צריך לשנות את הייעוד של ערוץ 33 בשתי סוגיות חשובות.

<ג'לאל ספאדי: אחת, לתת ביטוי לצרכים האמיתיים היומיומיים המקומיים של החברה הערבית: אני רוצה לדעת מה הבעיות בכפר קאסם, מה הבעיות באום אל-פחם, מה הבעיות בסכנין.

<ג'לאל ספאדי: אני רוצה לשמוע את האנשים, אני רוצה לשמוע את החברה שלי.

<ג'לאל ספאדי: דבר שני, וזה מתחבר לרם לנדס, אני מחבר את האוכלוסייה הערבית לסוגיות המרכזיות של מדינת ישראל, ויש הרבה סוגיות.

<ג'לאל ספאדי: למשל, דוח ועדת העוני – המגזר הערבי צריך לשמוע, צריך לדעת; בעיה של מקרי חירום.

<ג'לאל ספאדי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', באנו וראינו שלהשקיע מיליונים בטלוויזיה הערבית, ישר ככה לעשות בום - לא תצליח.

<ג'לאל ספאדי: אין לך תשתית אנושית ערבית שיכולה להניף את זה בצורה רצינית.

<ג'לאל ספאדי: שלום לכבוד השר.

<ג'לאל ספאדי: אז מה אמרנו, חבר הכנסת פריג'?

<ג'לאל ספאדי: אמרנו שנבנה את זה בתהליך עולה - בכל שנה עולים בשני מיליון, מתחילים ב-20 מיליון ומסיימים ב-30.

<ג'לאל ספאדי: וגם הרשות, תפקידה להכשיר במאים טובים.

<ג'לאל ספאדי: אתה אמרת דבר מאוד חשוב: אני רוצה כתב ערבי כמו רביב דרוקר.

<ג'לאל ספאדי: לצערי ולצערך, אין היום, ואתה יודע טוב איך התקשורת הערבית מתנהלת.

<ג'לאל ספאדי: אני רוצה תקשורת ערבית ועיתונאים ערבים כמו במגזר היהודי.

<ג'לאל ספאדי: אני מקנא במגזר היהודי.

<ג'לאל ספאדי: הגיע הזמן, חבר הכנסת פריג' – ואני יודע שאתה תומך בזה, אני קורא כל הזמן מה שאתה כותב, שאתה דואג מאוד לחברה הערבית - שניתן כלי לאוכלוסייה הערבית.

<ג'לאל ספאדי: תודה רבה.

קארין אלהרר: בבקשה, מר שלונסקי.

<משה שלונסקי: יש לי הרבה דברים, אבל אהיה קצר.

<משה שלונסקי: דבר ראשון, מהניסיון שלי ברגולציה - גם בערוץ 2, גם בערוץ 10, גם בכבלים וגם בלוויין - אם כתוב 200 מיליון יוציאו 200 על תוכן.

<משה שלונסקי: לא יהיה בג"ץ – הרגולציה עובדת בעניין הזה.

עיסאווי פריג': למה אתה בטוח?

<משה שלונסקי: מפני שאני מכיר את הניסיון בערוץ 2, ערוץ 10, בכבלים ובלוויין.

<משה שלונסקי: זה עובד וזה עובד אקסטרה.

<משה שלונסקי: על כל שעה מוציאים תמיד שעה, יש פיקוח כמו שצריך.

<משה שלונסקי: ברשות אין בכלל פיקוח, אף אחד לא מסתכל, לא בודקים לאורך שנים.

<משה שלונסקי: הביטחון שלי בא מניסיון בגופים פרטיים שרוצים לחסוך כל גרוש.

<משה שלונסקי: זה דבר אחד.

<משה שלונסקי: דבר שני, אני רוצה לברך את חברי הכנסת שעומדים על עניין של תנאי עבודה בערוץ החדש.

<משה שלונסקי: כן, תקפידו, שלא יהיה מצב שיקבלו 4,000 ו-5,000 שקל.

<משה שלונסקי: זה בסדר גמור, זה נכון מאוד, אבל קחו בחשבון שבמקום 2,000 עובדים יהיו 700 או 800 עובדים.

<משה שלונסקי: זה מספרים אחרים לגמרי, אפשר לעשות שם פיקוח, יהיה יותר כסף לעבודה.

<משה שלונסקי: דבר שלישי, לגבי חדשות.

<משה שלונסקי: שמעתי פה דיבורים על חדשות שיהיו מאוד אחרות.

<משה שלונסקי: החדשות בעולם של השידור הציבורי מאוד דומות לשידור המסחרי – BBC דומה ל-ITN, France 1 דומה ל-France 2.

<משה שלונסקי: שלא תחלמו לקבל דבר אחר, כי אם תקבלו דבר אחר שבסוף ייגמר כמשעמם, אף אחד לא יראה את זה.

<משה שלונסקי: החדשות יהיו דומות בכל הערוצים, ערוץ 2 וערוץ 10 זה חדשות ברמה עולמית, מצוינות.

<משה שלונסקי: לא צריך דברים אחרים לגמרי.

<משה שלונסקי: אני אומר לכם, אני רואה בחוץ לארץ, ויכולים לעשות פה בית-ספר לעניין הזה.

<משה שלונסקי: דבר נוסף, אני מציע גם לצוות – ואשמח לבוא לוועדה עוד פעם - לא לחלום על איזה ערוץ איכותי סגנון ערוץ 8, כי אף אחד לא יראה אותו.

<משה שלונסקי: הוא צריך להיות ערוץ שמחזיר את הציבור אליו.

<משה שלונסקי: ה-BBC עושה "לרקוד עם כוכבים", הוא לא מתבייש, והוא עושה גם ריאליטי, זה לא ציאניד.

<משה שלונסקי: אם יהיו תוכניות גבוהות גבה אף אחד לא יראה את זה, זה יהיה 0.5%, לא עשינו כלום.

<משה שלונסקי: צריך להחזיר את הציבור ל-8% ו-10%.

<משה שלונסקי: אני חושב שהוועדה בדיוק הסתכלה על הדברים האלה.

<משה שלונסקי: לא לחלום לקבל איכות, איכות, איכות.

<משה שלונסקי: יותר מדי איכות אף אחד לא יראה.

<משה שלונסקי: תשימו דוקומנטרי ערב ערב ב-21:00, מדכא, מבאס – אף אחד לא יהיה שם.

<משה שלונסקי: הם לא השתגעו, לא רוצים לסבול.

<משה שלונסקי: טלוויזיה זה קודם הנאה ובידור ואחר כך דברים אחרים, ואפשר לעשות את זה רחב וגבוה.

<משה שלונסקי: אחת הסיבות שרשות השידור התרסקה – תמיד צועקים: פוליטיקאים, פוליטיקאים.

<משה שלונסקי: לא, זה היו העובדים, עם חוזי העבודה ותנאי העבודה, שמה שעניין אותם קודם - - -

<קריאה: גם, גם.

<משה שלונסקי: אני אומר – לא רק.

עיסאווי פריג': מי אחראי על העובדים?

<משה שלונסקי: המנהלים ברמות הכי נמוכות, זה לא פוליטיקאים.

<משה שלונסקי: עבדתי 20 שנה ברשות השידור בחדשות ונהניתי מאוד - - -

עיסאווי פריג': הכול נופל על העובד?

<משה שלונסקי: כל דבר אפשר להגיד פוליטיקאים.

<משה שלונסקי: לא, זה לא פוליטיקאים.

<משה שלונסקי: אם יש חוזי עבודה - - -

<רם לנדס: כשיש אולימפיאדה ובא ועד עובדים להנהלה ואומר:

<רם לנדס: אם לא תעלו לנו את המשכורות לא תהיה אולימפיאדה – כשאתה מונופול – אז זה העובדים.

<רם לנדס: זו לא ההנהלה, זה העובדים.

<רם לנדס: בואו לא נעשה את עצמנו כאילו אנחנו לא מבינים מה קרה פה.

<משה שלונסקי: אתן לכם דוגמה פשוטה.

<משה שלונסקי: צלם לא לוקח מצלמה הביתה, כשיש פיגוע הוא בא עם האוטו שלו לתחנה, שם יש רכב של רשות השידור, עולים על רכב ואז נוסעים, ובדרך כלל מגיעים בשעה איחור.

<משה שלונסקי: זה פוליטיקה?

<משה שלונסקי: זה חוזה עבודה.

<משה שלונסקי: אם לא ייתנו בגוף החדש חוזי עבודה מסודרים, נורמליים – ויש דוגמאות מסביב.

<משה שלונסקי: אנשים בערוץ 2 בחדשות מאוד מרוצים מתנאי העבודה, הם זריזים, הם מהירים, הם מכבדים את העבודה שלהם והמוצר שהם עושים הוא לא רע בכלל.

איתן כבל: אפילו הצלמים התארגנו.

<משה שלונסקי: מצוין.

<משה שלונסקי: הוועדה הזאת לא היתה נגד השידור הציבורי, היא היתה בעד פירוק רשות השידור.

<משה שלונסקי: היא לא נגד השידור הציבורי, את זה אתם צריכים להבין.

<משה שלונסקי: אנחנו אחראים לשידור ציבורי.

<משה שלונסקי: בעיני שידור ציבורי זה גם ערוץ 2 וערוץ 10.

<משה שלונסקי: כל מי שמשדר בברודקסט יש לו אחריות ציבורית – אתם יכולים לקרוא לזה איך שאתם רוצים.

<משה שלונסקי: החלום שלי הוא שלא יהיה פער מטורף בין הערוצים המסחריים לערוץ הציבורי, שהפער יהיה יחסית קטן, מפני שאם יהיה פער מטורף לטובת איכות או שיעמום או משהו - לא יהיו שם אנשים.

<משה שלונסקי: הייתי בכל המקומות, הייתי בשידור הציבורי, הייתי בערוץ הפרטי, ויש מה שנקרא רחב וגבוה – "טירונות" זה רחב וגבוה, גשש חיוור זה רחב וגבוה, "ארץ נהדרת" זה רחב וגבוה.

<משה שלונסקי: כולם מתאימים לשידור הציבורי.

<משה שלונסקי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': רם, מה ממוצע השכר ברשות השידור?

<רם לנדס: זה תלוי אם זה עיתונאים או טכנאים.

<רם לנדס: לדעתי, עיתונאים זה בסביבות 18,000, שקל ברוטו וטכנאים 21,000 שקל.

<רם לנדס: זאת אומרת, הטכנאים מרוויחים יותר מהעיתונאים.

עיסאווי פריג': 20,000 שקל עלות השכר.

<רם לנדס: לא עלות, ברוטו.

עיסאווי פריג': תוסיף 20% על 18% - 23,000 שקל.

עיסאווי פריג': עלות שכר ממוצעת 25,000, ועכשיו, על-פי הצעת החוק הגשה יש לנו מגבלה של 35% מהתקציב לשכר.

עיסאווי פריג': נכון?

עיסאווי פריג': בנייר הראשוני בוועדה ציינת 25% - זו טעות?

<רם לנדס: לא, זו לא טעות.

<רם לנדס: לפי הצעת הוועדה עלות השכר היא 25%.

<רם לנדס: אבל כיוון שאנחנו יודעים איך החיים מתנהלים וכיוון שאנחנו אומרים שארגון, בסופו של דבר, עלות השכר שלו תעלה לאורך השנים יצרנו מגבלה ונתנו לו בנצ'מרק של התפתחות של עוד 10%.

עיסאווי פריג': אז ויתרתם, ל-35%.

<רם לנדס: לא ויתרנו, קבענו שזה טבעי שזה יעלה ל-35%.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': יש לי מה להגיד כשנגיע לסעיף הזה.

<אתי בנדלר: אני חוזרת לנושא העובדים.

<אתי בנדלר: האם שקלתם בקו התפר, במעבר בין רשות השידור הקיימת לבין התאגיד החדש, אפשרות במקום לפטר את כל העובדים ולקלוט עובדים בדרך שתיקבע, וביניהם גם חלק מהעובדים הקיימים ברשות השידור, ברירת מחדל אחרת והיא החלפת כל דרג ההנהלה והעובדים שאין בהם צורך – הפסקת העבודה של כל אלה שלא צריך אותם - והשארה ברצף של עובדים שכן ראוי להמשיך להעסיק אותם.

<רם לנדס: הוראות המעבר לא היו בסמכות הוועדה.

<רם לנדס: אני חושב שהוועדה המליצה המלצות והגורמים המקצועיים, כמו משרד האוצר ומשרד התקשורת, יטפלו בהוראות המעבר האלה.

<אתי בנדלר: אבל התייחסתם בכל זאת לנושא העובדים, ואני מניחה שיצאתם מתוך הנחה שאחוז מסוים - - -

<רם לנדס: ההתייחסות העיקרית שלנו לעובדים היתה שעל-פי ההמלצה שלנו ראוי שהתהליך לא יהיה מלווה בהשלכת עובדים בצורה לא ראויה, ולכן המלצנו שיקבלו פיצוי הוגן, ויותר מהוגן, גם העובדים וגם הגמלאים שפרשו לפי מתווה הרפורמה.

<רם לנדס: זאת היתה ההמלצה שלנו, היא המלצה בעלת משמעות ציבורית.

<רם לנדס: אין לנו סמכות לבצע את זה, מי שצריך לבצע זה זה משרד האוצר.

<אתי בנדלר: אז אולי זה לא לפורום הזה, אבל כבוד השר והיועצת המשפטית, אני מניחה שהוועדה תשמח בכל זאת לשמוע תשובה לשאלה.

<אתי בנדלר: אני, לפחות, אשמח לשמוע תשובה לשאלה הזאת.

גלעד ארדן: אני חושב שגם רם לא הבין את השאלה, לפי התשובה שלו, כיוון שבמנדט של הוועדה היו כמה אופציות.

גלעד ארדן: היתה אופציה ליישם את אותו מתווה מימוני בעיקר, שנותר מהרפורמה שנכתבה ב-2006–2007.

גלעד ארדן: היתה אפשרות לקחת את אותו מתווה פלוס שיפורים.

גלעד ארדן: שיפורים, למשל, יכולים להיות מה שהצעת כרגע.

גלעד ארדן: שאלת אם שקלו מתווה של החלפת ההנהלה.

<אתי בנדלר: ההנהלה וכל העובדים שלא יהיה בהם צורך בהתאם למתווה הפעילות של התאגיד החדש.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, לא לפטר את אלה שמתכוונים - - -

גלעד ארדן: אבל במתווה המימוני שנותר מהרפורמה שנכתבה ב-2007 – בכוונה כל הזמן אחזור על זה כי בדוח טסק היו גם המלצות שנגעו למבנה רשות השידור והעובדים, הארגונים, האגודות, תל-אביב וירושלים הצליחו במשא ומתן מאוד ארוך להוציא חלקים מרכזיים מהמתווה ההוא ולהגיע לאיזשהו סוג של מתווה מימוני, שיש בו גם שינויים של הסכמי העבודה ברשות, זה נכון.

גלעד ארדן: מצד שני, כך בא והעיד מנכ"ל רשות השידור, גם השינויים הללו היו מכניסים את הרשות לגירעון בתוך מספר שנים כי הם לא עונים על הצרכים.

גלעד ארדן: הרי המתווה הקודם כלל פיטורים של 600 ומשהו עובדים.

גלעד ארדן: יושבת ועדה ובסוף ממליצה, כולל שמירה על כל תחנות הרדיו וכו', שסך הכול המועסקים בגוף החדש יהיו כ-750.

גלעד ארדן: אז זה בערך, אם נוסיף את החינוכית לספירה, אז אל מול המתווה הקודם שאת מציעה שיפורים עליו, מדובר בפיטורים של כפול ממה שהיה.

גלעד ארדן: אי אפשר לקרוא לדבר כזה שיפור.

גלעד ארדן: בוועדה, לפחות מהפרוטוקולים שקראתי ואני מניח שכל מי שהשתתף בדיונים ובקבלת ההחלטות קראו אותם וגם השרים האחרים, עולה תמונה שהרשות זה לא רק תיקונים שניתן לבצע.

גלעד ארדן: אין שום תחום בגוף הזה שנוגעים בו והוא לא חולה עד גוסס – לא יודעים כמה כוח אדם יש, לא יודעים איפה האנשים, הציוד מיושן, הרבה מאוד הסכמים שלא רלוונטיים לעידן המודרני.

גלעד ארדן: אם הבנתי נכון את שאלתך, זה למה נבחרה האלטרנטיבה שמבחינת העובדים היא הקשה ביותר.

<אתי בנדלר: אני לא מדברת על המתווה של כל החוק.

<אתי בנדלר: אני מדברת על הפרק של העובדים בלבד.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, האם נשקל שילוב של התאגיד החדש עם כל ההמלצות - - -

גלעד ארדן: בהקשר הזה, כיוון שאני לא איש טלוויזיה - - -

<רם לנדס: נשקלו כל האפשרויות.

<רם לנדס: בחנו את הרפורמה, ממש פירקנו אותה לגורמי גורמים.

<רם לנדס: הגענו למסקנה שגם מבחינה כלכלית לרפורמה אין שום תשובה וגם מבחינה מהותית, בעניין התרבות הארגונית, הרפורמה לא מתייחסת לזה, ובטח לא בגמישות הניהולית, ובסופו של דבר נקבל את אותו דבר מאותו דבר.

<רם לנדס: הגענו למסקנה קיצונית במובן הזה שאפילו את המתקנים הקיימים של רשות השידור אני לא רוצה לקחת לגוף החדש, שום דבר.

<רם לנדס: רוצה לבנות את זה מחדש.

<רם לנדס: למה?

<רם לנדס: כי זו הדרך הנכונה לעשות.

<רם לנדס: בהיותנו אנשים די קפדנים, חקרנו פעולות דומות שנעשו במדינת ישראל שמזכירות את זה, למשל מע"צ.

<רם לנדס: הקדשנו ישיבה שלמה לשבת עם אנשי מע"צ, ללמוד ולהבין את הלקחים שלהם מהמהלכים שהם עברו.

<רם לנדס: בסוף שאלנו אותם את השורה התחתונה שמתייחסת לשאלה שלך.

<רם לנדס: אמרנו: מכל מה שעברתם – והם הסבירו לנו מה הם עברו, וחלק מהדברים שהם עברו הכנסנו להמלצות - מה הדבר שהכי צריך להיזהר ממנו, במשפט אחד?

<רם לנדס: הם אמרו: במסגרת המשא ומתן עם ההסתדרות הסכמנו לקבל 200 עובדים שאין לנו שום צורך בהם.

<רם לנדס: עד היום, חמש שנים אחרי, אנחנו סובלים סבל רב וזה דבר שמפריע מאוד לפעילות הארגון שלנו.

<רם לנדס: הבנת?

<אתי בנדלר: כן.

<אתי בנדלר: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עוד שאלות?

קארין אלהרר: אני רוצה מאוד להודות לרם לנדס ולרם בלניקוב על שהגעתם ועניתם על שאלות, אני חושבת נוקבות.

קארין אלהרר: אתם, כמובן, מוזמנים להישאר לדיון הפתוח, אבל אתם לא חייבים.

קארין אלהרר: תודה גם לנציגים האחרים של הוועדה שהגיעו.

קארין אלהרר: אני נועלת את הישיבה.