ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 225, 2014-07-07 12:00

עמרם מצנע: צהריים טובים.

עמרם מצנע: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמרם מצנע: על סדר היום הצעה לסדר שהועברה אלינו לוועדת החינוך בנושא "סילוק תלמידת תיכון בשל תמיכה בשירות לאומי".

עמרם מצנע: מי שהגיש את הבקשה זה חבר הכנסת איציק שמולי וחבר הכנסת אלעזר שטרן.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על המהירות והזריזות בטיפול בהצעה לסדר.

איציק שמולי: יש דחיפות בנושא הזה.

איציק שמולי: אמנם השיח על השוויון בנטל כבר נראה כמו חדשות רחוקות, אבל לדעתי יש לפנינו מקרה חמור שכדאי שגם ועדת החינוך תיתן דעתה לנושא, ובוודאי אולי סוף-סוף נוכל לשמוע בהזדמנות הזאת איזושהי תגובה רצינית יותר מצד משרד החינוך – מה שלא קרה עד עכשיו.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, ברשותך אני אתן רקע תמציתי על מה שקרה.

עמרם מצנע: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?

<אבנר עורקבי: אני חושב שהם בחוץ.

עמרם מצנע: אתם ממשרד החינוך?

<יפה ישר: אני מפקחת מחוז מנח"י ולצורך העניין אני משמשת כסגניתו של מנהל המחוז החרדי.

<אסנת אבוחצירה: אני אסנת אבוחצירה, מפקחת יועצות במחוז החרדי.

<משה לוסטיג: אני משה לוסטיג, סגן מנהל בבית הספר, נציגו של מנהל בית הספר.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אמשיך מהנקודה שבה עצרתי.

איציק שמולי: לפי הידוע לנו, ביום מסוים העביר מנהל בית הספר "לוסטיג" ברמת-גן שלפחות, לפי הפרסומים, נחשב בית-ספר יוקרתי – ואולי עוד מעט נשמע מסגן המנהל במה הוא יוקרתי בדיוק – אבל בכל מקרה העבירו שם שיעור בנושא שירות לאומי וצבא; באותו שיעור דובר על כך מצד המנהל שזה ייהרג ובל יעבור ללכת לשירות לאומי.

איציק שמולי: התלמידה וקבוצת תלמידות אחרות שהעזו לצאת נגד העמדה הזאת ולהגיד ששירות לאומי זה דבר לגיטימי, והן בעד ללכת לשירות הלאומי, בסוף אותו שיעור התבשר להן שהן מושעות, וההשעיה הפכה תוך זמן קצר לסילוק לתמיד, להרחקה לצמיתות.

איציק שמולי: רק אחרי שהמשפחה נעזרה אחרי כמה שבועות בתקשורת והעלתה את הנושא לסדר היום חזרה אותה תלמידה לבית הספר, אבל התחילה לעבור מסכת של הצקות ושל רדיפות.

איציק שמולי: הייתה תחושה של בילוש בבית הספר אחרי אותה תלמידה ורצון לחפש מתחת לפנס את הסעיף בתקנון שיאפשר את הרחקתה מבית-הספר.

איציק שמולי: בסופו של דבר נמצא הסעיף הזה – פשוט היה לה חשבון בפייסבוק, אז כנראה בבית-ספר "לוסטיג" ברמת-גן זה עילה מספקת כדי להרחיק אותה מבית הספר.

איציק שמולי: אדוני, זה רק החלק הראשון החמור של המקרה.

איציק שמולי: מה שבאמת חמור זה התבטאויות שבאו לאחר מכן מצד מנהל בית הספר.

איציק שמולי: בשלב הראשון סגנית המנהל קראה לחברות של אותה תלמידה מתוקף תפקידה, כדי להחרים את אותה תלמידה ולנדות אותה.

איציק שמולי: יש הקלטות של אותה סגנית מנהלת שמתבטאת בצורה הזאת, ואני מצטט: "מה תרווחנה אם תמשכנה בקשר חיצוני אחר הצהריים עם ל'? זה לא לטובתכן, אל תעשו את זה, אל תהיו איתה בקשר".

איציק שמולי: מוסיף מנהל בית הספר: "יש כאן בכיתה בנות מסכנות שנגררן לקבוצה של כ-6 בנות שאני לא אגיד את שמן ולא אגדיר אותן, כי מה שמגדיר אותן זה כלום.

איציק שמולי: הן יודעות להילחם עד הסוף עד קוצו של י', והן שייכות ללכלוך של האינטרנט.

איציק שמולי: הילדה הזאת לא שייכת לשום דת, היא חילונית עד הסוף.

איציק שמולי: אני רק רוצה לרמוז לכמה בנות בכיתה: אל תהיו כמוה.

איציק שמולי: תתפטרו מהדבר הזה וממנה.

איציק שמולי: מי שתמשיך בדרך הזאת היא כמו מתה.

איציק שמולי: הבת היא חילונית מוחלטת, והיא מספרת לכל העולם שקרים".

איציק שמולי: אני אחסוך מכם חלק מהאמירות, ואני אגיע לסוף: "היא פשוט אדם קטן קטן, אפס מאופס" – זה מנהל בית הספר.

איציק שמולי: "ובנות כאלה צריכות לסתום את הפה שלהן – הן וההורים שלהן.

איציק שמולי: שירות לאומי זאת עבודה זרה.

איציק שמולי: אתן בכלל לא מבינות את זה.

איציק שמולי: הורים טיפשים ששלחו את בנות לבית יעקב, טיפשים".

איציק שמולי: בהמשך אותו מנהל משווה באיזושהי אנלוגיה מוזרה בין הציונות הדתית לבין הנאציזם.

איציק שמולי: אני בטוח שאני אשמע גם מנציגי משרד החינוך שהם טיפלו במקרה.

איציק שמולי: כפי שהם אמרו בתקשורת ההרחקה של התלמידה בכלל לא נעשתה על רקע המקרה הזה .

איציק שמולי: אני מטיל ספק מאוד גדול באמינות של הדברים האלה.

איציק שמולי: בכל מקרה מכל הדבר הזה לי יש רק שאלה אחת כלפי משרד החינוך ולא כלפי אף אחד אחר – אפילו לא מה עשיתם עם התלמידה, ואיך זה שהיא עדיין יושבת בבית.

איציק שמולי: למה מנהל כזה עדיין נמצא בתוך מערכת החינוך?

איציק שמולי: יש הקלטות של אותו מנהל שאומר בדיוק את הדברים שאמרתי כאן מילה במילה.

איציק שמולי: איך זה שבסופו של דבר אנחנו נמצאים 8-7 חודשים אחרי המקרה, ואותו מנהל עדיין בא במגע בתוך מערכת החינוך שלנו עם תלמידים?

איציק שמולי: זאת השאלה הגדולה, אדוני היושב-ראש, שצריך לענות עליה כאן.

איציק שמולי: תודה.

עמרם מצנע: סגן המנהל, בבקשה.

<משה לוסטיג: שלום.

<משה לוסטיג: ברשותכם, אני אקריא את תגובתי כדי שהיא תהיה מסודרת וברורה.

עמרם מצנע: אני רוצה שתגיד כמה מילים על אופי בית-הספר.

עמרם מצנע: מה זה בית-הספר הזה?

<משה לוסטיג: זה גם חלק מהתגובה.

<משה לוסטיג: אני מעדיף כרגע להקריא.

<משה לוסטיג: אם יהיו אחר-כך שאלות נוספות שתרצו לשאול אני אשמח לענות.

<משה לוסטיג: אני רק אומר שאני לא נכנס בתגובה שלי לרזולוציות מפאת צנעת הפרט וכבוד התלמידה.

<משה לוסטיג: אבל התגובה מאומתת לחלוטין, ואם יהיה צורך נוכל אחר כך להוסיף גם הוכחות אם צריך.

<משה לוסטיג: כמו שאמרתי קודם, שמי לוסטיג משה, ואני משמש סגן מנהל בית-הספר זה שנה וכעוזרו של הרב מצגר.

<משה לוסטיג: כבוד הרב הסמיך אותי לדבר בשמו להציג את עמדתו בפני פורום נכבד זה.

<משה לוסטיג: נתחיל בעיקר: התלמידה הורחקה מבית הספר מטעמים ענייניים בלבד.

<משה לוסטיג: בשל צנעת הפרט לא ארחיב עליהם בפורום רחב זה, ודי אם אספר שהתלמידה הורחקה בשל בעיות משמעת קשות ובשל אי התאמה למסגרת החינוך החרדית.

<משה לוסטיג: אבהיר מיד: אין דבר בין רצונה של התלמידה להתגייס לשירות לאומי לאי ההתאמה למסגרת החרדית.

<משה לוסטיג: התלמידה במנותק וללא קשר לרצונה להתגייס לשירות לאומי אינה מקיימת אורח חיים המאפשר לה להמשיך ללמוד בבית-הספר.

<משה לוסטיג: כפי שאמרתי, כדי לשמור על כבודה של התלמידה לא אפרט, אבל זה מגובה במסמכים.

<משה לוסטיג: עם זאת אציין כבר בפתח דברי – ופה זאת נקודה מאוד חשוב – כי בבית הספר יש בהווה תלמידות שהביעו במוצהר את רצונן להתגייס לשירות לאומי, ולא עלה על דעתו של איש, ובוודאי לא של הרב מצגר, להרחיק אותן מבית הספר.

<משה לוסטיג: אדרבה, הן מסיימות השנה בהצלחה יתרה את בית הספר, ארבע שנות לימוד עם תעודת בגרות מלאה בכבוד ובהערכה גדולה.

עמרם מצנע: והולכות לשירות לאומי?

<משה לוסטיג: והולכות לשירות לאומי.

<משה לוסטיג: יש בנות שמסיימות אצלנו והולכות לשירות לאומי.

<משה לוסטיג: חשוב לי לציין כי לפי החוק, הפסקת לימודים של תלמיד מחייבת אישור של משרד החינוך.

<משה לוסטיג: חשוב לי להביא לידיעת

<משה לוסטיג: כם כי בעניינינו משרד החינוך בחן ובדק את הדברים בעצמו, ותכף תשמעו את הדברים מהם.

<משה לוסטיג: הוא נתן לתלמידה ולהוריה להביא את השגותיהם בפניו, ובסופו של יום משרד החינוך הוא שאישר את התהליך בקשר לתלמידה, והאב בחר – ופה חשוב מאוד לומר את הדבר הזה – בעצמו להפסיק את לימודיה בבית הספר.

<משה לוסטיג: היא לא הורחקה, האב בחר להפסיק את לימודיה.

<משה לוסטיג: חזקה על משרד החינוך שלא יאשר הליך שכזה רק בגלל רצון לשרת בשירות לאומי.

<משה לוסטיג: כאן המקום להרחיב קמעה על דמותו של הרב מצגר – על פועלו ועל השקפותיו בתחום החינוכי והתורני.

<משה לוסטיג: לדברים האלה יש קשר ישיר לטענה השקרית שלפיה התלמידה סולקה מבית הספר כיוון שהביעה את רצונה להתגייס לשירות לאומי.

<משה לוסטיג: הרב מצגר הוא איש חינוך בכל רמ"ח אבריו ושס"ה גידיו.

<משה לוסטיג: את מרבית שנותיו הקדיש כבוד הרב לעשייה חינוכית.

<משה לוסטיג: אנחנו מדברים על למעלה מ-55 שנים שהוא מחנך והעמיד דורות רבים של תלמידות בעלות כישורים בעולם התורה ובעולם המעשה.

<משה לוסטיג: החל מגיל 35 ובמשך 45 השנים האחרונות משמש כבוד הרב כמנהל בית-ספר "לוסטיג" ברמת-גן.

<משה לוסטיג: לאחר שנים כה רבות של עשייה חינוכית עתיד הרב לפרוש מתפקידו בסוף השנה.

<משה לוסטיג: תחת הנהלתו של כבוד הרב, לשאלתך, חבר הכנסת שמולי, זוכה בית הספר להצלחה פנומנלית.

<משה לוסטיג: שיעור הזכאות לבגרות של בוגרות בית-הספר הוא למעלה מ-90%; ממוצע הציונים של בוגרות בית-הספר אף הוא למעלה מ-90%; מאות רבות מבוגרות בית הספר נקלטות בהצלחה במשק העבודה הישראלי.

<משה לוסטיג: בבית הספר יש המשך אקדמי בבניין בית-הספר כהמשך אקדמי איכותי מאוד כחלק ממרכז אקדמי גדול יותר.

<משה לוסטיג: רבות מהן משמשות כמנהלות בחברות הגדולות במשק הישראלי.

<משה לוסטיג: השקפתו החינוכית של כבוד הרב היא שחינוך אינו מושג בדרך של כפיה או הפחדה.

<משה לוסטיג: המחנך בעיני רוחו של הרב הוא מי שמקנה לתלמידיו סל כלים רחב – עיוני ומעשי וחשיבה עצמאית.

<משה לוסטיג: עם זאת – ואת זה חשוב לומר – הרב הוא איש של תורה והלכה.

<משה לוסטיג: הרב משתייך לעולם החרדי, וככזה הוא אינו מאמין בערך של גיוס לצבא.

<משה לוסטיג: בתחום זה הרב מכפיף את עצמו לדעתם של גדולי הדור.

<משה לוסטיג: עם כל הכבוד, לא ניתן לבוא עם הרב בחשבון לא בשל אמונותיו ולא בשל העובדה שהוא מחנך ומלמד את תלמידותיו לאורן של אמונות אלה.

<משה לוסטיג: איש חינוך אינו יכול עם תלמידיו בדבר שקר.

איציק שמולי: אתה יכול, בבקשה, לענות על הציטוטים של הרב?

איציק שמולי: אני לא מתווכח עם הרב על השירות הלאומי; אני לא מצפה שהרב יקרא לתלמידותיו ללכת לשירות לאומי.

איציק שמולי: אתה בורח לגמרי מהדיון.

איציק שמולי: זה לא הדיון שלנו.

איציק שמולי: לא כמה תלמידים מסיימים אצלכם בגרויות וגם לא על השירות הלאומי.

איציק שמולי: זה לא הדיון.

איציק שמולי: הדיון זה על הדברים שהרב המצוין אמר.

עמרם מצנע: איציק, תן לו לסיים, ואחר כך תוכל לשאול שאלות נוספות.

<משה לוסטיג: אני אתייחס לזה עכשיו.

<משה לוסטיג: האנשים הנכבדים היושבים סביב שולחן זה – ואני לא בורח מהדיון כי זה בדיוק הדיון – ודאי יסכימו עמי שכשם שמורה רשאי לחנך ולעודד את תלמידיו להתגייס ליחידות קרביות כך רשאי הוא לחנך אותם לערכים שבעיניו הם נעלים לא פחות.

<משה לוסטיג: יחד עם זאת הרב מצר – ופה אני מתייחס לבקשתך – על האופן שבו ביטא את אמונותיו בכיתה, וביקש אותי שלא לשוב ולחזור על הדברים.

<משה לוסטיג: כלומר אני אפילו לא רציתי לצטט את הדברים, והוא ביקש לא לצטט אותם.

<משה לוסטיג: אבל כבר ציטטת אותם.

<משה לוסטיג: הרב לא הורה על הרחקת התלמידה מבית הספר כיוון שביקשה להצטרף לשירות לאומי גם מן הטעם שמעשה כזה סותר באופן חזיתי את השקפתו החינוכית של הרב שעליה עמדתי קודם לכן – עמדה המתירה לכל אדם ללכת על-פי דרכו, ובלבד שיקפיד על אמות מידה ודרך הנוגעות לעולם החרדי.

<משה לוסטיג: באלו לא עמדה הנערה, ומשכך בלבד הורחקה מבית-הספר.

<משה לוסטיג: כלומר התלמידה לא הורחקה, אלא בחרה לעזוב את בית הספר.

<משה לוסטיג: שאלת על המילים שהרב אמר.

<משה לוסטיג: אז קודם כול צריך לומר שבחלק שהרב השווה לנאציזם, כפי שאמרת, זה ציטוט מתוך ספר של הרב עמיאל שהיה רב ראשי לתל-אביב - -

איציק שמולי: זה תמיד הסיפור שאתם אומרים משהו, ואנחנו החילונים הקצת-לא-מבינים פשוט לא מבינים את ההקשר.

אלעזר שטרן: גם אנחנו לא מבינים.

איציק שמולי: פשוט לא מבינים את ההקשר, זה הסיפור.

איציק שמולי: אנחנו מטומטמים, ואנחנו לא מבינים.

<משה לוסטיג: אתם לא מטומטמים.

<משה לוסטיג: אל תכניס לי מילים לפה.

<משה לוסטיג: אני רק אומר משפט אחד, ואתה קוטע אותי באמצע.

איציק שמולי: מותר לי לקטוע אותך פה.

<משה לוסטיג: בסדר, אבל אני לא מורגל בזה, אז אני מאבד את חוט המחשבה.

<משה לוסטיג: אני מתנצל, אני לא בסדר.

<משה לוסטיג: הרב מצר על הדרך שבה - -

עמרם מצנע: תחזור על הסיפור עם הציטוט.

<משה לוסטיג: הציטוט הוא מתוך חוברת שהתפרסמה בקשר לציונות, והרב ציטט מתוך חוברת של הרב עמיאל שהוא רב לא חרדי, רב בעל דעות לאומיות.

<משה לוסטיג: הציטוט אכן לא הוצא מהקשרו, אבל אכן נאמר בכיתה, והרב מצר על כך כי זה לא נכון לצטט דבר כזה בכיתה.

עמרם מצנע: מה אומר הציטוט?

<משה לוסטיג: הציטוט אומר שציונות כלאומיות ללא דת, היא לאומיות שאין בה תוכן יהודי, אלא זאת לאומיות ככל הגויים.

<משה לוסטיג: הרב עמיאל בוחר לקחת דוגמה קיצונית שהרב מצר על כך שהוא הביא אותה בשיעור.

<משה לוסטיג: הוא מתנצל, וחשוב גם לומר – וגם משרד החינוך יאמר – שהוא גם נקרא לזימון וקיבל נזיפה של משרד החינוך.

<משה לוסטיג: אבל זאת כבר התגובה שלהם.

<משה לוסטיג: אני חושב שאדם בגיל 80 עם רזומה כל-כך מיוחד במערכת החינוך – הוא לא פרסם את עצמו מעולם, אבל מי שקצת מכיר לעומק את מערכת החינוך החרדית יודע שבית-ספר "לוסטיג" נמצא בקדמת הבמה בכל התחומים – כשל בלשונו.

<משה לוסטיג: אין לנו אלא להצר על כך.

<משה לוסטיג: הוא מסיים את תפקידו בסוף השנה; הוא מעולם לא חזר ללמד בכיתות אחרי הציטוט הזה – חשוב לומר גם כן.

<משה לוסטיג: הוא הבין שאולי הוא לא מתאים, ואולי הלשון שלו כבר לא מתאימה לשיח.

<משה לוסטיג: הוא בוחר להנמיך פרופיל ולסיים איכשהו את השנה, ובשנה הבאה הוא כבר לא מנהל בבית-הספר.

עמרם מצנע: מה האופי של בית הספר?

עמרם מצנע: הוא שייך לרשת החינוך העצמאית?

<משה לוסטיג: בית הספר שלנו נמצא "על הגדר" או בעמדת תפר כזאת או אחרת.

<משה לוסטיג: אין זה סוד שבחברה החרדית באופן כללי גם כשהלימודים הם ברמה מאוד גבוהה הם עושים היבחנות חיצונית של מכון סאלד.

<משה לוסטיג: יש בתי ספר תיכון, אבל חלק גדול מהסמינרים האלה לא עושים תעודות בגרות ומבחני בגרות רגילים.

<משה לוסטיג: אני לא יכול לייחס לעצמי כלום, אני בסך-הכול שנה במקום, אבל אני נכד של מייסד בית הספר, ואני מרגיש שזה כמו הבית השני שלי.

<משה לוסטיג: לבית הספר נכנס עכשיו המחזור ה-65.

<משה לוסטיג: בית הספר הזה מקיים לימודים ברמה גבוהה מדעית, איכותית, תעודת בגרות - -

עמרם מצנע: אבל למה הוא שייך בזרמים בחינוך?

עמרם מצנע: הוא לא פטור.

<משה לוסטיג: לא.

<משה לוסטיג: זה ניכר מוסד מוכר שאינו רשמי.

<משה לוסטיג: מוכר שאינו רשמי יש כל מיני סוגים.

עמרם מצנע: ולאן הוא שייך בכל זאת?

<משה לוסטיג: בגדול לחברה החרדית.

עמרם מצנע: לאיזה מהם?

<משה לוסטיג: תגדיר את השאלה.

<משה לוסטיג: החברה החרדית מאוד הטרוגנית אמנם, אבל למה אתה מתכוון לשאול?

עמרם מצנע: האם הוא שייך לאיזשהו זרם?

<משה לוסטיג: הזרם הליטאי.

<משה לוסטיג: זה לא תחת חינוך עצמאי, זה תיכון בבעלות פרטית.

<משה לוסטיג: אבל בתוך החברה החרדית מי שמחפש השכלה גבוהה באמת מוצא את עצמו בבית הספר שלנו.

עמרם מצנע: אתה אומר בגרות מלאה.

עמרם מצנע: זה בגרות של משרד החינוך?

<משה לוסטיג: כן.

עמרם מצנע: אתה יודע כמה בנות עד היום הלכו לשירות לאומי בפועל?

<משה לוסטיג: אני לא יודע מספרים.

<משה לוסטיג: אני רק יכול לומר שהשנה בלבד לא מדובר על שתיים-שלוש, מדובר אפילו על יותר – רק כאלה שמסיימות השנה.

<משה לוסטיג: אין זה סוד – ואני אומר זאת במפורש – אנחנו מחנכים באורח אחר.

<משה לוסטיג: אבל אנחנו לא כופים את דעתו, וחס וחלילה – יש תלמידות אהובות וחביבות על כל צוות בית-הספר שבוחרות ללכת לשירות לאומי.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: משרד החינוך, בבקשה.

<יפה ישר: מנהל בית הספר הוזמן לבירור במשרד החינוך.

<יפה ישר: הוא הביע את צערו על ההתנהלות שלו.

<יפה ישר: הוא, כמובן, ננזף.

<יפה ישר: הוא מסיים את תפקידו השנה - -

עמרם מצנע: דרך-אגב, אדם בן 80 עדיין יכול לנהל בית ספר?

עמרם מצנע: ידוע לי שיש חוק - -

<יפה ישר: אתה צודק.

<יפה ישר: זה אחד הדברים בהקמת המחוז החרדי שאנחנו מתחילים להסדיר.

<יפה ישר: הזכרת את החינוך העצמאי – שיעור גדול של המנהלות הוא בגילאים הללו.

<יפה ישר: זה חלק מהבנייה ומההסדרה.

<יפה ישר: מנהל בית הספר מסיים את תפקידו.

<יפה ישר: אני מדברת בשם מנהל המחוז החרדי, ובכל מה שקשור לנושא של אפליה, של נוהל תקין, מנהל תקין אנחנו פועלים ללא פשרות.

<יפה ישר: בנושא של אורחות חיים - -

עמרם מצנע: האם גם אתם השתכנעתם שהנערה הזאת לא התאימה ועזבה מרצונה, כפי שסיפר לנו סגן המנהל?

עמרם מצנע: או כמו שסיפר לנו חבר הכנסת שמולי?

<יפה ישר: יושבת כאן המפקחת על היועצות שהייתה נוכחת גם בישיבות בחלק מהתהליך.

<יפה ישר: אני מציעה שהיא תתייחס.

עמרם מצנע: בבקשה, גברת אבוחצירה.

<אסנת אבוחצירה: אכן התלמידה הושעתה מבית הספר בעקבות השיחה של המנהל.

<אסנת אבוחצירה: היא לא הושעתה מכיוון שהיא הביעה התנגדות בהצבעה או בדרך לגיטימית, אלא משום שהיא פשוט יצאה מהשיעור בהפגנתיות.

<אסנת אבוחצירה: זאת הייתה הסיבה להשעיה.

<אסנת אבוחצירה: בסיום ההשעיה היא הוחזרה ללימודים.

עמרם מצנע: היא יצאה מהשיעור שבו הרב אמר את מה שאמר.

<אסנת אבוחצירה: מהשיעור שבו הרב דיבר נגד השירות הלאומי.

<אסנת אבוחצירה: היא לא הרימה את היד ואמרה, אני רוצה להגיד משהו אחר בנושא הזה – היא פשוט קמה ויצאה בהפגנתיות מהשיעור.

<אסנת אבוחצירה: על זה היא הושעתה והוחזרה ללימודים סדירים.

<אסנת אבוחצירה: אנחנו היינו בתמונה וידענו מזה.

<אסנת אבוחצירה: חודשיים לאחר מכן מסיבות שאני לא יכולה לפרט מצנעת הפרט נקראנו לוועדת פדגוגית היות שהתלמידה התנהלה שלא על-פי אורח חיים דתי או חרדי שאינו מתאים לתקנון של בית הספר.

עמרם מצנע: זאת תלמידה בכיתה י"ב, אני מניח.

<אסנת אבוחצירה: כן.

עמרם מצנע: ועד י"ב הכול היה בסדר?

<אסנת אבוחצירה: עד י"ב היו כל מיני עניינים וסיפורים, ועדיין היא הבטיחה.

<אסנת אבוחצירה: כל פעם מחדש הייתה הפרה של תקנון.

<אסנת אבוחצירה: זה דברים שבית הספר תיעד אותם לאורך השנים.

<אסנת אבוחצירה: היא הבטיחה שהיא תעמוד בתקנון ושיהיה בסדר.

<אסנת אבוחצירה: גם בסוף י"א עדיין היה דיבור איתה בתוך בית הספר; היה שיח עם ההורים ואיתה.

<אסנת אבוחצירה: ההורים התחייבו וחתמו שהם מבטיחים שהיא תתנהל על-פי התקנון.

<אבנר עורקבי: מיהם ההורים?

<אבנר עורקבי: זה שני הורים?

<אסנת אבוחצירה: כן, זה שני הורים.

<אסנת אבוחצירה: במפגש הזה היות שקרה משהו מאוד קיצוני, וזה לא רק איזשהו דף בפייסבוק, ההורים נקראו לשיחה.

<אסנת אבוחצירה: התלמידה הייתה בשיחה, מפקחת בית-הספר הייתה בשיחה, אני והנהלת בית-הספר.

<אסנת אבוחצירה: האב החליט בסוף השיחה שהוא מפסיק את לימודיה של הבת.

<אסנת אבוחצירה: המשרד לא הפסיק את לימודיה של הבת.

<אסנת אבוחצירה: אנחנו אמרנו לאבא שגם אם בישיבה המנהל יכול להחליט להפסיק את לימודיה של הבת יש לאב זכות להגיע למנהל המחוז ולערער על ההחלטה של מנהל בית-הספר.

<אסנת אבוחצירה: יכול להיות שמנהל בית הספר היה מקבל את הערעור של האב.

<אסנת אבוחצירה: שני ההורים נכחו בשיחה הזאת, והם החליטו שהם מפסיקים את לימודיה של הבת בבית-הספר.

<אסנת אבוחצירה: הם ביקשו שהיא תגיע לבחינות הבגרות, ואנחנו הבטחנו שהיא תקבל כל שבוע חומר הבית – שזה אכן מה שקרה.

<אסנת אבוחצירה: כל שבוע היא קיבלה חומר הביתה ועזרה פרטנית- -

איציק שמולי: זה לא נכון, זה לא נכון.

<משה לוסטיג: זה כן נכון.

איציק שמולי: זה לא נכון.

<אסנת אבוחצירה: - - עזרה פרטנית וקבוצתית.

איציק שמולי: אתה בקשר עם המשפחה?

איציק שמולי: כי אני בקשר עם המשפחה.

<משה לוסטיג: כן.

<משה לוסטיג: אתמול דיברתי עם התלמידה במשך 20 דקות.

איציק שמולי: להגיד שהיא מקבלת כל שבוע חומר הביתה זה או שלא בדקת לאחרונה - -

<אסנת אבוחצירה: חבר הכנסת שמולי, הייתה שם סוגיה של כתובות שאני לא יכולה להיכנס אליה, שוב בגלל צנעת הפרט.

<משה לוסטיג: נשלח אליה חומר כל שבוע.

<משה לוסטיג: אני מוכן לתת את דיברתי על כך.

<משה לוסטיג: אני דאגתי לכך.

איציק שמולי: זה שפעלתם ביד קשה נגד התלמידה אני מבין לגמרי.

איציק שמולי: אני רק שואל איפה אותו יחס כשמדובר במנהל?

איציק שמולי: מה, בגלל שהוא פורש בעוד כמה חודשים גיליתם הבנה ואמפתיה יוצא דופן?

איציק שמולי: איך את כבעלת תפקיד במשרד החינוך יכולה להשלים עם זה שמנהל בית ספר עומד מול תלמידה ואומר לה: "את חלאת המין האנושי"?

<משה לוסטיג: לא היה.

איציק שמולי: כן היה.

איציק שמולי: יש לי הקלטה.

איציק שמולי: אל תגיד שלא היה.

<משה לוסטיג: לא.

איציק שמולי: אתה רוצה שאני אעשה פה דיון ונביא לפה גם את ההקלטות כדי שבכלל תהיה מובך?

<משה לוסטיג: אני לא אהיה מובך כי שמעתי אותן כמוך.

<אסנת אבוחצירה: אנחנו בחנו את העניין והצענו לאבא להישאר בבית-הספר.

<אסנת אבוחצירה: הצענו להורים גם חלופה של בית ספר תיכון אחר.

<אסנת אבוחצירה: הם החליטו להפסיק את לימודיה של הבת.

<אסנת אבוחצירה: אני הייתי בקשר קבוע עם האב בצורה מאוד מסודרת עד שלב מסוים, וכמו שאמרתי, החומר נשלח אליה; לא רק זה – היא קיבלה תגבור קבוצתי ופרטני בתוך בית-הספר לפני כל בגרות כשהיא רצתה והרגישה שהיא לא מספיק מוכנה לבגרות.

<אסנת אבוחצירה: היא ניהלה כל הזמן שיח עם בית-הספר.

<אסנת אבוחצירה: אתמול בערב היא דיברה עם סגן המנהל 20 דקות בטלפון לגבי איזשהו קושי שהיה לה לגבי ציון.

<אסנת אבוחצירה: עמדתה התקבלה, והציון שונה.

<אסנת אבוחצירה: אנחנו כל הזמן עקבנו אחרי הדברים.

<אסנת אבוחצירה: בנוגע למה שאמר מנהל בית-הספר מול התלמידות – הוא נקרא לבירור במשרד החינוך, הוא ננזף, ועבודתו מסתיימת בסוף שנה זאת.

<אסנת אבוחצירה: כמו שאמר הרב לוסטיג, במקביל ניסינו כמה שיותר למתן את הקשר שלו עם התלמידות, והוא הבטיח שהוא ישים לב לדברים שלו.

<אסנת אבוחצירה: הוא לא נכנס לכיתות מאז.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: במשפט אחד, אדוני היושב-ראש, יש פה גרסה שלי וגרסה אחרת.

איציק שמולי: זה לא הדיון, והדיון הוא גם לא על מספר התלמידים הזכאים לבגרות שבית הספר מצליח להוציא.

איציק שמולי: הדיון הוא כיצד משרד החינוך – ואת התייחסת לזה במשפט אחד בסוף דברייך למרות שזה הדבר המרכזי – איך משרד החינוך פועל באמפתיה כזאת כלפי אותו מנהל ומגלה כזאת אדיבות ורוחב לב?

איציק שמולי: בסופו של דבר על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: על בעל תפקיד במערכת חינוכית שעומד מול תלמידים ומדבר בצורה כזאת.

איציק שמולי: איך את מקבלת את זה בשוויון נפש כזה?

<אסנת אבוחצירה: אני לא מקבלת את זה בשוויון נפש.

איציק שמולי: אז איך הוא עדיין בתפקידו?

עמרם מצנע: היא נתנה לך תשובה.

עמרם מצנע: אתה יכול לחשוב אחרת, אבל היא נתנה לך תשובה.

איציק שמולי: התשובה לפני שבעה חודשים שהוא ממילא מסיים את תפקידו בסוף השנה אז לתת לו לסייםב כבוד, ומקסימום שיקרה עוד מקרה או שניים בשנה הקרובה – זאת לא תשובה.

איציק שמולי: זה מראה על המקצועיות של האגף.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, אתה מכיר את המקרה הספציפי?

יעקב אשר: אני מכיר את המקרה הספציפי.

יעקב אשר: אני מכיר כמו שכולם מכירים.

יעקב אשר: יש אחד שמכיר את זה לכיוון כזה ולכיוון כזה.

יעקב אשר: אני גם מכיר את בית הספר הספציפי הזה.

יעקב אשר: אני קודם כול חושב שאם נאמרו דברים – גם אם זה מדויק ודומה למשהו מדויק - -

איציק שמולי: - - -

<משה לוסטיג: לא התווכחתי.

<משה לוסטיג: זה לא היה מול התלמידה, זה הכול.

יעקב אשר: תלמד שלא מפריעים לחברי כנסת.

יעקב אשר: אנחנו אנשים מאוד רגישים.

יעקב אשר: אני רוצה לומר משהו באופן כללי בלי להיכנס לפרטי פרטים כי אין לנו האפשרות לדעת בדיוק את פרטי הפרטים, ויכול להיות ויכוח.

יעקב אשר: אבל אין ויכוח שסוג כזה של התבטאות לא צריך להיות לא של מנהל, לא של מורֶה ולא של מורָה.

יעקב אשר: לא על כך אנחנו מדברים.

יעקב אשר: יש דבר אחד שצריך להסתכל עליו בקונטקסט הכללי.

יעקב אשר: קודם כול מבחינת בית הספר והלקוחות שבית הספר הזה אמור לתת להם את השירות, מותר לבית הספר לחשוב האם הוא מעודד משהו מסוים או לא בלי כחל ושרק.

יעקב אשר: יש הרבה מאוד בתי ספר שזאת האג'נדה שלהם.

יעקב אשר: בית הספר הזה נהג עם כל זה לאפשר בצורה כזאת או אחרת, ועובדה שהמציאות מראה שהיו כאלה שהלכו לשירות לאומי, ולא כמו בבתי ספר אחרים שאתה לא רואה את זה.

יעקב אשר: כמובן, לבית הספר מותר להחזיק בהשקפה הזאת כי זה בית ספר שמיועד לציבור מסוים שהוא ברובו כך חושב.

יעקב אשר: אבל זה גם כמעט בית הספר היחיד שנותן את האופציה לאלה שהם קרובים ללכת לשירות לאומי.

יעקב אשר: העניין של שירות לאומי הוא עניין ערכי, אידיאולוגי שיש עליו מכאן ועד להודעה חדשה הרבה מה לומר.

יעקב אשר: אין ספק שלא צריכות להיות שום התבטאויות מהסוג הזה.

יעקב אשר: אבל אני רוצה להסתכל בקונטקסט הכללי כי אפשר להכתים מוסד על מקרה אחד בודד.

יעקב אשר: אני חושב שלא היו מקרים כאלה בעבר, לא היו תלונות מסוג כזה בעבר.

יעקב אשר: אני לא בא להיכנס למקרה הזה כי חסרים לי הפרטים, אבל יש הרבה פעמים שבית הספר עשה שגיאה מסוימת, המנהל עשה שגיאה מסוימת, אבל לא רק זאת הייתה הסיבה, אלא היו גם סיבות נוספות – לא רק העניין של שירות לאומי כן או לא; היו בעיות משמעת עם אותה ילדה, כפי שגם עולה מהבדיקה שנעשתה במשרד החינוך קודם.

יעקב אשר: זה לא מצדיק בשום פנים ואופן שום התבטאות בעניין הזה.

יעקב אשר: אני מתנגד לזה גם בתור אדם חרדי.

יעקב אשר: אני לא חושב שזה צריך להיות בצורה הזאת.

יעקב אשר: יש דרך להעביר מסרים לילדים, ובית הספר סוברני לעשות את זה בכל הכלים הנורמליים העומדים לרשותו.

יעקב אשר: אבל צריך להבין דבר אחד – בית הספר הזה היה עטור פרסים במשך שנים רבות בכל מקום גם באקדמיה; הוא מעטר את כל התפקידים שהבוגרות שלו ממלאות.

יעקב אשר: הרב מצגר, אותו אדם מבוגר שיש לו המון זכויות, שראה בילדי בית הספר ילדיו – הוא אדם שאלה הילדים שלו בבית הספר.

יעקב אשר: יש לו המון הערכה.

יעקב אשר: הוא עטור פרסים מכל משרד חינוך אפשרי.

יעקב אשר: לכן צריך גם ברגע כזה לחשוב על עברו, על מה שהוא עשה.

יעקב אשר: לכן מצד אחד אפשר להסתייג מהדברים האלה בצורה הכי נחרצת, ומצד שני לא לשפוך את המים עם התינוק יחד ולהכתים את אחד מבתי הספר הייחודיים בציבור החרדי.

יעקב אשר: הוא לא תופס את כל הציבור החרדי - -

איציק שמולי: זאת לא העמדה שלנו, חבר הכנסת אשר.

איציק שמולי: זאת לא העמדה שלנו.

איציק שמולי: אתה מציע לתת לו פרס ישראל על משהו?

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: נהיית פופוליסט תוך שנה וחצי.

יעקב אשר: היית בכיכרות - -

איציק שמולי: למדתי מהמפלגות החרדיות.

יעקב אשר: - - היית כל כך תמים וישר.

יעקב אשר: אל תלמד מאתנו להיות פופוליסט.

יעקב אשר: רק דבר אחד: לא לשפוך את התינוק עם המים ולא להכתים בית ספר שלם שהוא אחד מבתי הספר עטור ההישגים בסוג הזה בציבור החרדי.

יעקב אשר: בדרך כלל יושבים בוועדה שלך ומקבלים על הראש על כך שאנחנו לא מספיק אקדמאים - -

עמרם מצנע: אצלי אתם לא מקבלים על הראש.

יעקב אשר: בוועדה אצלך.

יעקב אשר: כשמגיע בית ספר עם הדברים האלה בהחלט צריך לגנות אם היו התבטאויות מהסוג הזה, ומצד שני גם לכבד את ההשקפה של בית הספר שהיא השקפה לגיטימית לחלוטין כל עוד היא נעשית בצורה לגיטימית.

עמרם מצנע: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: אני לא מכבד את ההשקפה של בית הספר.

אלעזר שטרן: אני מקווה שגם אתה.

יעקב אשר: אתה לא לומד שם.

אלעזר שטרן: השקפה של בית ספר במקרה הכי גרוע יכולה להיות אדישה כלפי שירות לאומי, וזה גם חמור בעיניי.

אלעזר שטרן: השקפה נגד שירות לאומי או אזרחי – אני לא מצליח להבין את זה.

אלעזר שטרן: אני אומר את האמת.

אלעזר שטרן: אני לא מצליח להבין את החברים החרדים שלנו.

אלעזר שטרן: אני מכיר את מערכות החסד שלהם גם ככה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, גם בעולם החילוני כל השירות בצבא זה מערכת חסד ענקית.

אלעזר שטרן: תמיד אנחנו שוכחים את זה – שלוש שנים אנשים נותנים חסד למדינה – לא בהתנדבות.

אלעזר שטרן: השירות הלאומי – לצערי, הפכנו את זה לחסד, אבל מתוך הבנה שאין בעיה במסגרות שקיימות היום שאת החסד הזה כולם יעשו.

אלעזר שטרן: אני לא מקבל את זה.

אלעזר שטרן: לא נוח לי עם ההסבר שזאת השקפת העולם, ואנחנו צריכים לכבד את זה.

אלעזר שטרן: מה פתאום שנכבד את זה?

אלעזר שטרן: אני מוכן לקבל השקפת עולם שלא פוגעת באחרים.

אלעזר שטרן: בהיבטים האלה אי שירות לאומי או צבאי פוגעת באחרים, בתפיסת העולם שלי שאחרים צריכים לעשות את זה.

אלעזר שטרן: יחד עם זה אני רוצה לומר שפעם ראשונה אני שומע מהמגזר החרדי צער על התבטאות בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: כשהדבר הזה מלווה עם סיום תפקיד או עם החלטה אישית שיותר הוא לא מלמד בכיתות, כמו שכבר קרה עד עכשיו, אז לדעתי נכון שהיבט הסובלנות ישחק גם כאן בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: ההתבטאות הזאת היא בעיניי חמורה בכל היבט.

אלעזר שטרן: יכול להיות שבן אדם בגיל הזה עם הרקורד הזה – חבל שהגיע לשלב הזה.

אלעזר שטרן: הוא היה צריך להפסיק את הניהול של בית הספר שלו עוד קודם שמא הוא יגיע למצב כזה, ולא להגיד שהוא גזר על עצמו לא להיכנס לכיתות אחרי אותה התבטאות.

אלעזר שטרן: למרות שלא הייתי בגיל הזה - -

עמרם מצנע: תהיה.

אלעזר שטרן: בעזרת ה'.

אלעזר שטרן: אני מוכרח לומר שזה מעורר בעיני קצת הערכה, בהכירי אנשים מבוגרים שמבינים את המגבלה בהקשר הזה שאולי הם באמת לא יכולים לעמוד בפני כיתות.

אלעזר שטרן: טוב שהדיון התרומם לאן שהוא הגיע גם במליאה וגם בוועדה.

אלעזר שטרן: לדעתי, הדברים הובהרו.

אלעזר שטרן: בעיני, אין מקום ללגיטימיות של עמדה נגד שירות לאומי.

אלעזר שטרן: זה לא לגיטימי, זה לא דבר שאני אכבד אותו.

אלעזר שטרן: אני לא רוצה לכבד אותו.

אלעזר שטרן: אני אגיד את זה להפך – אני מאוד לא מכבד אותו – בשביל לא להשתמש במילים האחרות.

אלעזר שטרן: אבל יחד עם זאת הדיון הזה מיצה את עצמו.

אלעזר שטרן: אני מאחל לרב אריכות ימים והרבה בריאות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: ליעד, נציג רמת-גן.

עמרם מצנע: בזה אני מבין שבית הספר הוא ברמת-גן.

אלעזר שטרן: על הגבול.

עמרם מצנע: גבול רמת-גן-בני-ברק?

אלעזר שטרן: בדיוק.

יעקב אשר: לא, הוא ברמת-גן ממש.

<ליעד אילני: אני חושב שהדברים הם די ברורים.

<ליעד אילני: הוזמנו כעירייה ושמחנו להגיע.

עמרם מצנע: הייתה התייחסות של העירייה לנושא?

עמרם מצנע: ראש העיר, מערכת החינוך של העירייה?

<ליעד אילני: מיד כשנודע לנו אז מנהלת אגף החינוך דאז הוציאה את התגובה שלה.

<ליעד אילני: זה עלה בפייסבוק, וגם העירייה דאגה להוציא תגובה – שאותה אני מוסר גם בשם ראש העיר והנהלת העיר – שאין לעירייה אחריות פדגוגית על המוסד.

<ליעד אילני: אין לנו גם אחריות ניהולית כי היא מנוהלת באמצעות העמותה.

<ליעד אילני: העיר בוודאי מעודדת מאוד גיוס לצבא ושירות לאומי ואזרחי.

<ליעד אילני: גם אנחנו מצרים על ההתבטאות, אבל אני רוצה להוסיף על הדברים שחבר הכנסת שמולי אמר ונעלמו פה בדיון; מדברים פה רק על מנהל בית-ספר, אבל חבר כנסת שמולי סיפר על הקלטה של מחנכת בבית הספר או סגנית מנהל שקוראת לחרם.

<ליעד אילני: גם על זה נודע לנו לפני כן, והעמדה של עיריית רמת-גן היא שכל אדם שקורא לחרם לא ראוי להיות איש חינוך בכל תפקיד שהוא.

עמרם מצנע: עוד מישהו רוצה להגיד משהו?

עמרם מצנע: בבקשה, אדוני.

<אבנר עורקבי: אני אבנר.

<אבנר עורקבי: אני מכיר קצת את המקרה מהיבט אישי.

<אבנר עורקבי: אני לא רוצה להגיד מאין.

<אבנר עורקבי: אני רוצה לשאול שאלה: איך קיבלו את הילדה הזאת לפני ארבע שנים?

<אבנר עורקבי: למה קיבלו אותה לפני ארבע שנים?

<אבנר עורקבי: אם המהות שלהם היא חינוכית איך קיבלו אותה?

<אבנר עורקבי: אני ניסיתי לרשום את הבנות שלי לבית ספר "לוסטיג" ולא קיבלו אותן.

<אבנר עורקבי: אז למה קיבלו אותה מלכתחילה?

<אבנר עורקבי: ואם קיבלו אותה – למה עכשיו זורקים אותה לפני בגרויות?

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה, אדוני.

<יעקב עמר: הרשות לשירות הלאומי רואה את העניין בחומרה רבה.

<יעקב עמר: זה אמנם לא הגיע אלינו, אבל היו אצלנו כמה מקרים גם במגזר בני המיעוטים שהגבנו גם למשרד החינוך וגם למשרד הפנים, כל אחד בחלק שלו.

<יעקב עמר: אנחנו מצרים על כך ומקווים שלא יחזור.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שמולי, אתה רוצה להוסיף?

איציק שמולי: לא, אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להודות לך על הדיון.

איציק שמולי: אני עדיין נשאר עם סימני שאלה גדולים גם לגבי התפקוד של משרד החינוך במקרה הזה.

איציק שמולי: במסגרת בדק הבית של כל האגף שאת אומרת שאתם עושים, ראוי להסתכל גם קצת במראה.

עמרם מצנע: כמובן, טוב שהנושא הזה לא היה מגיע, כמובן, לדיון לא בכנסת ולא בשום מקום אחר.

עמרם מצנע: אבל ההתנהגויות האלה בהחלט מחייבות התייחסות ציבורית.

עמרם מצנע: אני מודה שיש לי היכרות רבת שנים עם מערכת החינוך החרדית, וכדברי חברי לסיעה, אלעזר שטרן, גם אני מזהה פה התקדמות.

יעקב אשר: עוד לפני שהתחילה התקדמות.

יעקב אשר: הם תמיד היו - -

עמרם מצנע: פרופיל בית הספר הוא מעניין.

עמרם מצנע: אני לא נפגשתי בפרופיל כזה - -

<משה לוסטיג: אתה מוזמן לבקר.

עמרם מצנע: אני גם שמעתי באמירה וגם בין השורות שבית הספר לא רואה בהתבטאויות האלה ובהתנהגות הזאת את שעתו היפה, אם נקרא לזה כך.

עמרם מצנע: אני יודע שמשרד החינוך עושה היום מאמצים גדולים לחבר את החינוך החרדי אל תוך מערכת החינוך הציבורית בלי לפגוע במאפיינים ובכללי ההתנהגות הנהוגים והנקוטים.

עמרם מצנע: זה תהליך שייקח זמן.

עמרם מצנע: אני לא חושב שבמערכת החינוך האחרת יכול היה להיות מנהל בן 80.

עמרם מצנע: ויש לי כבוד רב לאנשים מבוגרים, אבל לא במקרה בתקשי"ר יש גבולות מאוד ברורים במערכת החינוך ובכלל.

יעקב אשר: רק לחברי כנסת.

עמרם מצנע: לנבחרי ציבור אין גבולות.

עמרם מצנע: אני מנסה להשתמש במילים נכונות כי אני מבין את סערת הרוח של חבר הכנסת שמולי ושל חבר הכנסת שטרן – ובכלל, בדברים שנאמרו בתוך מערכת החינוך על-ידי המנהל, על-ידי המורה – אי אפשר לעבור על דברים כאלה לסדר היום.

עמרם מצנע: אני מקווה שגם בבית-ספר יש ניתוח של האירוע הזה ומדברים עליו במערכת החינוך.

עמרם מצנע: גם אני לא יכול לכבד מוסד חינוכי שנוקט עמדה לא חיובית לשירות צבאי, לשירות לאומי ולשירות אזרחי.

עמרם מצנע: אבל אני יודע מאיפה המערכת הזאת מגיעה, אי אפשר להיתמם.

עמרם מצנע: דרך אגב, גם בנות חרדיות שמקיימות אורח חיים חרדי משוחררות על הסף משירות צבאי, ושירות לאומי הוא בלאו הכי התנדבותי אז אין פה בעיה.

עמרם מצנע: אני מודאג מרבות שמשתמשות בדת כקרדום לחפור בו, ובאמצעות זה מתחמקות משירות צבאי – זאת הבעיה שלנו.

עמרם מצנע: אבל בת שמנהלת אורח חיים חרדי, אני מבין את המקום שממנו באים.

עמרם מצנע: אני לא נמצא שם, אבל אני מבין את זה.

עמרם מצנע: אני מקווה שתימצא דרך.

עמרם מצנע: דרך אגב, השירות האזרחי לא נולד רק לערבים, אלא גם כדי לאפשר לבנות שמקיימות אורח חיים בעל אופי חרדי לשרת בבית.

עמרם מצנע: זאת אומרת באותם דברים שאני מניח שהבנות האלה עושות בתוך החברה החרדית.

עמרם מצנע: לכן השירות האזרחי שבו באים הביתה, והבת בוחרת לעצמה את המקום שבו היא מעוניינת לשרת – בבית-הספר, במרפאה השכונתית שמקיימת אורח חיים חרדי או במוסד לאנשים מבוגרים – אני לא רוצה להיכנס לזה, אבל נדמה לי שלצורך זה זה נועד.

עמרם מצנע: טוב היה אם כל צעיר וצעירה במדינת ישראל היו מוצאים את הדרך – בין אם זה שירות צבאי, שירות לאומי או שירות אזרחי.

יעקב אשר: הפעולות האלה שנעשות – ולא ניכנס כרגע לשירות האזרחי כי זה באמת עניין השקפתי, ולא נפתור את זה פה – אתה עם זקן, אני עם זקן, ולא נפתור את זה.

עמרם מצנע: אני חצי דרך.

יעקב אשר: אבל אני רוצה שתבין שבכל מערכת החינוך החרדית, בתיכון ובסמינר, במסגרת השילוב בלימודים יש פעילות של עזרה לקשישים - -

עמרם מצנע: אני יודע.

יעקב אשר: - - פעילויות ממוסדות ומסודרות.

יעקב אשר: זה חלק אינטגרלי משש השנים שהן לומדות.

עמרם מצנע: אני יודע.

עמרם מצנע: אבל גם אתם – ואני לא אוהב להשתמש במונח "אתם" - -

איציק שמולי: איך הפכת את הדיון ככה?

איציק שמולי: עשית מזה דיון חיובי פתאום.

יעקב אשר: זה הקסם האישי.

איציק שמולי: הוא עושה את זה באהבה.

עמרם מצנע: - - גם אתם צריכים למצוא את הדרך - -

יעקב אשר: אתם לוקחים שירות אזרחי שבא ממניעים אידיאולוגיים - -

איציק שמולי: אבל זה לא הדיון.

יעקב אשר: - - של האוכלוסייה הערבית שזה ממניעים אחרים לגמרי.

יעקב אשר: מדביקים את זה למניעים שלנו.

יעקב אשר: אלה שני דברים שונים.

יעקב אשר: לנו אין בעיה – אנחנו חושבים שאנחנו יודעים לצטט הכי טוב מהתנ"ך - - -

עמרם מצנע: חבר הכנסת אשר, אני הייתי בשלב הסיכום.

עמרם מצנע: אני חוזר ואומר: דווקא מכיוון שבחברה החרדית הנושא של ערבות הדדית ושל עזרה הדדית הוא כל-כך מושרש הייתם עושים טוב, מנקודת המבט שלי, בלי להפר שום דבר מאורח חייכם אם הייתם מצטרפים לפחות בנושא הזה.

עמרם מצנע: אבל כפי שפתחנו, אנחנו התכנסנו פה בגלל אירוע לא חיובי, בעייתי, ואני מקווה מאוד שהלקח הזה יילמד בכל המערכות כולן.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.