ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 211, 2014-06-17 13:00

עמרם מצנע: אחר צהריים טובים.

עמרם מצנע: אנחנו קצת בלחץ של דיונים אז צברנו איחור די גדול.

עמרם מצנע: אני מאד שמח על המפגש הזה, שהוא מפגש ראשוני, לארגוני הילדים והנוער כאן אצלנו בכנסת.

עמרם מצנע: אנחנו נפגשנו עם מועצת ארגוני הילדים והנוער, עם שלומי, לא מזמן, ולמדנו על ההתארגנות החדשה הזו.

עמרם מצנע: היא בין השאר באה, כך אני מבין, מהעובדה שמשרד החינוך פתח תקנה חדשה שמאפשרת גם לכאלה שהם לא תנועות נוער בהגדרה, להיות תחת הכותרת של "ארגוני נוער", וליהנות – זו מילה קצת בעייתית, כי התקציבים עדיין קטנים מאד – אבל לפחות להתחיל ליהנות מהכרה ושייכות, ואנחנו מקווים שגם התקציבים יוכלו לגדול.

עמרם מצנע: אני זה שנים מדבר על משמעותו וחשיבותו של החינוך הלא פורמלי, ואני חושב שלאט לאט חודר גם לממסד על חלקיו השונים, וגם, כמובן, לציבור, עד כמה החינוך הלא פורמלי הוא חלק משפיע בחינוך של הנוער.

עמרם מצנע: זה נכון שהחינוך הפורמאלי מכסה 98-97% מהתקציב, ופירורים נשארים לחינוך הלא פורמלי, ואני מקווה שהדברים האלה ישתנו, אבל למדתי על בשרי גם בחיפה וגם בירוחם – אולי בעיקר בירוחם, באוכלוסיות קצת יותר מוחלשות, את החשיבות של החלק המשלים, אם אפשר לקרוא לו גם "החינוך המשלים", "החינוך הבלתי פורמלי", לנוער.

עמרם מצנע: זה לא רק למלא את זמנו בפעילויות אלא זה לנתב ולכוון אנרגיות, יכולות – לתחומים שהם יותר בבחירה שבסופו של דבר הנוער בוחר, אם הוא הולך לארגון כזה או אחר, וגם לפתח יותר כיוונים של ערכים, של קהילה, של ערבות הדדית, של שותפות, של שורשים – כל אחד עם שורשיו שלו, כמובן – עם אחריות חברתית וכל הדברים הללו.

עמרם מצנע: לכן אני מאד מקד בברכה את הארגונים השונים ומאחל לכם הצלחה.

עמרם מצנע: יש לנו סדר דוברים ארוך.

עמרם מצנע: אני אהיה קצת קשוח מבחינת לוחות הזמנים ואני באמת מבקש להתרכז בעיקר ולצמצם.

עמרם מצנע: ראשון הדוברים כמובן – שלומי, מנכ"ל מועצת ארגוני הילדים והנוער.

<שלומי קסטרו: האמת היא שאני אשמח שמנהל חברה ונוער יציגו, ברשותך.

<אירית ברוק: אני מנהלת אגף תנועות נוער, קהילה והגשמה במנהל חברה ונוער.

<אירית ברוק: אז כמו שהיושב ראש אמר, החינוך הבלתי פורמלי אנחנו גם מאמינים גדולים בו, ועד השנה החינוך הבלתי פורמלי ידע להציע בשעות אחר הצהריים מענה מבחינת תמיכות המדינה, לכ 35-30% מהאוכלוסייה בצורה של התמיכה בתנועות נוער.

<אירית ברוק: לשמחתנו הרבה, השנה אנחנו מצליחים לייצר מענים גם לפלח האוכלוסייה שחינוך תנועתי לא מתאים לו, הוא לא מוצא את עצמו בתוך החינוך התנועתי.

<אירית ברוק: כי גם אם אנחנו ממשיכים להשתדל ביתר שאת להעצים את החינוך בתנועות הנוער, וגם אם אחוזי ההשתתפות יגדלו, ואנחנו מקווים ופועלים למען זה – עדיין יש פלח ניכר של הילדים שהחינוך התנועתי לא מתאים לו.

<אירית ברוק: החינוך התנועתי מתאפיין בנוער מחנך נוער, בחינוך להגשמה, בחינוך שהוא כולי, שעובר על כל הספקטרום, וארגוני הנוער באמת נותן משהו אחר, משהו מקצועי, שמועבר על ידי מבוגרים בצד המד"צים ושהוא לא מחייב הגשמה, ובזה הוא פתוח לקבוצות אחרות של האוכלוסייה, ואנחנו מאד שמחים וגאים על כך שהצלחנו לפתוח את התקנה במועדה, ולקבל את החברים החדשים האלה לשורותינו, ואני חושבת שזה שם את החינוך הבלתי פורמלי בישראל במקום אחר.

<אירית ברוק: זאת אומרת, להגיד שזה רגע היסטורי במדינה זה לא קלישאה, במצב הזה.

עמרם מצנע: כמה יש בתקנה?

<אירית ברוק: בתקנה כרגע יש 10,7 מיליון, עם רצון להגדיל את הסכום הזה.

<שלומי קסטרו: שלום רב כבוד היושב ראש, שלום רב לחבר הכנסת יעקב אשר, אנחנו שמחים שהצטרפת אלינו.

<שלומי קסטרו: לפניך ניצבים ארגוני הילדים והנוער – באמת, מיטב ארגוני הילדים והנוער, שעוסקים בפעילות חינוך בלתי פורמאלית כולם, שמעניקים לחברה הישראלית עשרות אלפי שעות חינוך בלתי פורמלי, ועשרות או מאות אלפי שעות התנדבות לקהילה.

<שלומי קסטרו: אנחנו מאד שמחים על ההיענות שלך להזמין אותנו מייד, ולהבין את החשיבות, בשלבים שאנחנו נמצאים בהקמת המפעל, להזמין אותנו לוועדה המכובדת הזאת, ובזמן הקצוב לנו אנחנו ננסה להציג את המפעל עצמו, בכללותו, את הארגונים שפועלים בתוך המפעל הזה, ואת האתגרים שעומדים לפנינו, בדרך למצב את המפעל הזה למפעל משמעותי ומוביל בחברה הישראלית ב-50 השנים הבאות.

<שלומי קסטרו: ככה אנחנו מסתכלים על הדברים האלו.

<שלומי קסטרו: אז אולי הדבר המשותף לכלל היושבים בחדר הזה זה שכולם כאן עוסקים במענה לצרכי החברה, ואולי הצורך הכי בסיסי, שגם אתה מכיר אותו, הוא הסיפור של להאמין, להאמין בכל נער ונערה.

<שלומי קסטרו: זה הדבר הכי בסיסי, וכל העוסקים כאן מתחילים את העשייה שלהם מתוך הדבר הזה.

<שלומי קסטרו: דבר שני – כולם עוסקים כאן

<שלומי קסטרו: בעשייה חינוכית בתחום החינוך הבלתי פורמאלי.

<שלומי קסטרו: רוב הארגונים, כמעט כולם, עוסקים בהדרכה מקצועית, בהתנדבות בקהילה, וכל ארגון נוער שהוא ארגון נוער מוכר, הוא ארגון שכבר יש לו פריסה ארצית.

<שלומי קסטרו: זאת אומרת, זה לא משהו מקומי.

<שלומי קסטרו: זו איזושהי תופעה שהתרחבה, כי הדבר הזה כנראה היה מספיק טוב ומספיק חשוב.

<שלומי קסטרו: כשאנחנו מדברים על ארגון נוער אז אנחנו גם לומדים את הנושא הזה יחד עם מנהל חברה ונוער, ויחד עם משרד החינוך, שבעצם הוביל את המהלך הזה וסייע לנו גם להתאגד.

<שלומי קסטרו: ניגשנו לאיזשהו מחקר, מחקר אירופאי מאד מעניין של ארגון הנוער האירופאי – יש משהו כזה, מאגד.

<שלומי קסטרו: 256 ארגוני נוער אירופאיים ב 32 מדינות.

<שלומי קסטרו: אני לא אלאה אותך בכל המחקר, אבל אולי השורה התחתונה של המחקר היתה משהו שכולנו מבינים, שהשתתפות בארגוני ילדים ונוער תורמת להיותך אזרח יצרני ואזרח תורם, בהכרח.

<שלומי קסטרו: אוניברסיטה מאד יודעה בבריטניה יחד עם הארגון הזה – עשו את המחקר, ומה שהם אמרו מאד מעניין.

<שלומי קסטרו: איך זה קורה?

<שלומי קסטרו: רוב ארגוני הילדים והנוער, כמו שאנחנו עושים, עוסקים, בעצם ב- soft skills, מיומנויות וכישורים.

<שלומי קסטרו: זה בעצם האקס פקטור – זה מה שנותן לכל ילד להצליח בחברה הישראלית ולהיות גם תורם.

<שלומי קסטרו: זה מה שאנחנו עושים בפעילות שלנו.

<שלומי קסטרו: אני אבקש עכשיו לעבור לדבר המרכזי, וזה – לפעילות שכר קורית הרבה שנים כאן.

<שלומי קסטרו: המפעל, כמפעל מאוגד, ולהציג את כל אחד מהארגונים בדגש על הפעילות שלו, בדגש על קהל היעד שהוא עובד אתו, הפריסה הארצית שלו והאתגרים שלו בהמשך.

<שלומי קסטרו: אנחנו נתחיל, ברשותכם, עם נוער "לתת".

<עינת גבע: אני מנוער "לתת".

<עינת גבע: נוער "לתת" הוא ארגון נוער שמחנך לערכי ההתנדבות, המנהיגות והיזמות החברתית.

<עינת גבע: אנחנו פועלים בפריסה ארצית בקרב בני נוער בגילאים 14 עד 18, בדגש על בני נוער מפריפריה חברתית וגיאוגרפית, נוער מרקע סוציו-אקונומי נמוך, נוער בסיכון, נוער עולה.

<עינת גבע: למעשה אנחנו פועלים גם בחברה הערבית, גם במגזר הדרוזי.

<עינת גבע: היום פועלים אצלנו 2,000 חניכים בגילאים האלה, כשלמעשה, החזון שלנו הוא להיות ארגון נוער שמוביל את ההתנדבות בישראל, ואת ערכי ההתנדבות בקרב בני נוער בישראל, תוך שלוש שנים להגיע לצמיחה של 5,000 חניכים ואז השמיים הם הגבול, מבחינתנו.

<עינת גבע: כרגע הפעילות שלנו מתבססת על פעילות שהיא פעילות מתמשכת שבה בעצם גם נוער מדריך נוער.

<עינת גבע: אנחנו מפתחים דור של מד"צים שבעצם מעבירים את הערכים האלה לאלה שהם מדריכים אותם, והפעילות היא רב שנתית.

<עינת גבע: לכל שנה יש ערכים מובילים, כשהרעיון המרכזי הוא באמת חינוך ליזמות והתנדבות בכל הקהילות.

עמרם מצנע: כמה שנים אתם פעילים בתחום הנוער?

<עינת גבע: אנחנו פועלים בתחום הנוער כבר משנת 2002, כאשר לפני שנתיים הפכנו לארגון נוער שעובד בצורה הזו.

<עינת גבע: עד אז עבדנו כתכנית חינוכית שגם שם פעלנו בפריסה ארצית.

<שלומי קסטרו: נציגי אות הנוער הישראלי – נמצאים כאן?

<שלומי קסטרו: הם לא נמצאים.

<שלומי קסטרו: אות הנוער הישראלי זה ארגון שעוסק בתכניות העצמה לבני נוער.

<שלומי קסטרו: זה הגיע, בעצם, דרך ארגון בינלאומי.

<שלומי קסטרו: יש מדליות על כל שלב שאתה עובר, וזה צריך להיות גם על התעצמות בספורט שאתה עוסק בו, בתחביב שאתה עוסק בו – והתעצמות בליבת העיסוק, לרוב זה בלימודים.

<שלומי קסטרו: בת מלך, בבקשה.

<צפורה וישצקי: ארגון "בת מלך" בנות חב"ד הוא ארגון בת של נשי ובנות חב"ד בארץ הקודש, שהוקם על ידי הרבי מלובביץ' בשנת תשי"ב.

<צפורה וישצקי: הרבי מלובביץ' מאד מאד האמין בחינוך הבלתי פורמלי, במטרה לאגד את הנשים, להעצים אותן, גם להעצמה פנימית וגם להשפעה החוצה, לערכים של אהבת התורה, אהבת ארץ ישראל ואהבת עם ישראל.

<צפורה וישצקי: ארגון "בת מלך" פונה לקהל היעד של בנות בגילאי 6 עד 18, בנות חב"ד, וגם בנות המזדהות וקרובות לעולם הערכים של חסידות חב"ד, המעוניינות בפעילות עשירה ואתגר חברתי ערכי.

<צפורה וישצקי: הארגון שלנו פועל למעלה מ 30 שנה.

<צפורה וישצקי: מטרותיו הכלליות זהות למטרות ארגון העל של נשי ובנות חב"ד, כאשר "בת מלך" מתמקד בילדות ונערות המלאות אנרגיה של גיל הנעורים.

<צפורה וישצקי: אנחנו משתדלות לנתב את האנרגיה הזו לכיוונים חיוביים.

<צפורה וישצקי: היום מונה הארגון למעלה מ 6,000 חניכות בלמעלה מ 50 סניפים בכל רחבי הארץ.

עמרם מצנע: כמה סך הכל בנות יש במערכת החינוך של חב"ד?

עמרם מצנע: השאלה היותר קונקרטית שלי: האם זה מספרים זהים?

עמרם מצנע: האם כל מי שהיא גם תלמידה - - -

<צפורה וישצקי: זה לא כולל את כולם.

עמרם מצנע: זאת אומרת שזה לא אוטומטי שתלמידה במוסד חב"ד - - -

<צפורה וישצקי: רובן.

<צפורה וישצקי: זה לא ממש כולן כי בחב"ד יש גם ארגונים אחרים שבינתיים הם לא ארגוני נוער, והם גם פועלים במקביל אלינו.

<צפורה וישצקי: אבל זה כולל את רוב הבנות של תנועת חב"ד, כי אנחנו ארגון העל שהרבי מלובביץ' יסד.

<צפורה וישצקי: מבחינת נושאי הפעילות – חינוך והפנמת ערכים של תנועת חב"ד, בהשראת הרבי ומשנתו, אהבה ונתינה לכל אחד, תודעת שליחות, תרומה לסביבה מתוך תחושת אחריות וערבות הדדית.

<צפורה וישצקי: אנחנו מחנכות גם לסיוע רוחני בהגברת התודעה היהודית וגם בסיוע פיזי לפרט ולכלל.

<צפורה וישצקי: החזון שלנו – להצמיח חברה איכותית של בנות חב"ד בוגרות המזוהות עם ערכי חב"ד והמגשימות בחיים שלהן את ערכיה, תוך תרומה לקהילה, כאשר ערך הנתינה טבוע באישיותן.

<צפורה וישצקי: מבחינה מעשית אנחנו שואפות להגדיל את מספר החברות בארגון ולהוסיף להתפתח במעגלים של עשייה, העצמה אישית ותרומה לסביבה.

<צפורה וישצקי: מבחינת הפריסה של הפעילות אנחנו עובדים בלמעלה מ 60 סניפים.

<צפורה וישצקי: בכל שנה יש נושא שנתי שהוא מהווה ציר מרכזי לפעילות השוטפת.

<צפורה וישצקי: הארגון מקיים כנסים וימי התאחדות ארציים בהם החניכות מכל קצות הארץ נפגשות זו עם זו.

<צפורה וישצקי: תכנית המפגשים היא עשירה ומקצועית, ועל ידי זה אנחנו משיגים הרבה מאד גאוות יחידה והשתייכות לארגון.

<צפורה וישצקי: מדי שנה נערכים גם מבצעים ותחרויות בין כל בנות הארגון בהתאם לנושא הארצי.

<צפורה וישצקי: התחרות משלבת גם תכנים לימודיים יחד עם מילוי משימות.

עמרם מצנע: מה הנושא השנה?

<צפורה וישצקי: רצוננו לראות את הטוב, לראות את הגאולה – בזה התמקדנו.

<צפורה וישצקי: לראות את הטוב בכל אחד.

<צפורה וישצקי: התחברנו ל – אני הוא האחר, האחר הוא אני.

<צפורה וישצקי: שגרת הפעילות – לצד המפגשים הדו שבועיים הכוללים תכניות ערכיות ודיונים מתקיים מערך התנדבות קבוע, הכולל מגוון מעגלי עשייה: תמיכה בילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<צפורה וישצקי: יש לנו ארגון של תני מעצמך לעצמך, כאשר בכל קהילה הבנות מגיעות לבתים, יש שם ילדים שצריכים את הסיוע, והן יוצרות את הקשרים המיוחדים עם הילדים הנזקקים.

<צפורה וישצקי: סיוע למשפחות נזקקות, ביקור חולים בבתי רפואה, מיזם סיוע ליולדות, אימוץ קשישים ועוד.

<צפורה וישצקי: ההתנדבות והתרומה לקהילה מכונות במשנת הרבי – "מבצעים".

<צפורה וישצקי: אנו שואפים למלא את רצונו של הרבי מלובביץ'.

עמרם מצנע: היה לי הכבוד לבקר אותו פעם, במקום שבתו.

<שלומי קסטרו: תודה.

<שלומי קסטרו: ארגון "צופי שלום", הצופים הערבים, בבקשה.

<עלי איוב: אני יושב ראש ארגון הצופים הערבים ועמותת צופי השלום.

<עלי איוב: זו עמותה שאיחדה שני ארגונים – ארגון הצופים הקתוליים וארגון הצופים הערביים.

<עלי איוב: ניסינו בשנת 2008 להתאחד יחד על מנת להוות תנועת נוער ועל מנת שנוכל לקבל תקציבים.

<עלי איוב: לצערנו הרב זה לא הלך.

<עלי איוב: בסוף, יש את תקנת ארגוני הנוער, אז הלכנו על תקנת ארגוני הנוער, ואנחנו השנה נכנסנו לתקנה הזו, מקיים שבזה - - -

עמרם מצנע: אבל יש ארגון צופים ערביים שהוא בתקנת תנועות הנוער.

<אירית ברוק: כן, זה של שני הארגונים האחרים – אורתודוקסים ודרוזים.

עמרם מצנע: כי אני יודע שבחיפה יש קבוצה גדולה מאד.

<אירית ברוק: ב 2002 ארבעת הארגונים היו ביחד, ועם הזמן הם התפצלו.

<עלי איוב: אנחנו בשנת 2000 התאחדנו, ארבעת ארגוני הצופים בישראל, והיינו תנועת הצופים הערבים והדרוזים.

<עלי איוב: ב 2007 התחלקנו לשתי תנועות, בהסכמת משרד החינוך, על מנת ששתי התנועות יקבלו תקציב, אבל לצערנו, בסופו של דבר, משרד החינוך התנער מהסכמתו והתנועה החדשה לא קיבלה תקציב.

<עלי איוב: אנחנו עדיין סובלים, עד היום הזה, ולכן השנה נכנסנו לתקנת ארגוני הנוער, על מנת שנמשיך ונחזיק בדרכנו.

<עלי איוב: ארגון הצופים הערביים נוסד בשנת 1956 ומאז הוא פועל תחת מטריית התאחדות הצופים, ומאז הוא ידע עליות וירידות – זה תלוי בתקציבים שהוא משיג.

<עלי איוב: הרוב זה תרומות של הציבור, כי לא נעזר, לא על ידי המועצות ולא על ידי שום מוסד אחר.

<עלי איוב: היום יש לנו בארגון 14 שבטים שיש בהם 2,000 חניכים שמפוזרים ב 4 מחוזות: מחוז ירושלים, תל אביב, חיפה והצפון.

<עלי איוב: עיקר העבודה שלנו זה ביסוס הערכים בקרב הנוער והדו קיום, העמקת הדמוקרטיה והבנתה, וחיזוק הקשר בין הנוער לקהילה.

<עלי איוב: הנושא המרכזי של השנה – האחר הוא אני.

<עלי איוב: היום, החינוך הבלתי פורמלי, מוסדות החינוך הבלתי פורמלי במגזר הערבי דלים מאד.

<עלי איוב: כמעט ואין.

<עלי איוב: מה שיש זה לא בכל המקומות.

<עלי איוב: מה שמאפיין את הצופים זה שהפעילות הבלתי פורמלית היא מגוונת ונותנת גם לנוער וגם לקהילה, לשניהם יחד.

<עלי איוב: לכן, הפעילות של הצופים היא חשובה מאד, ודווקא במגזר הערבי, כי אין מקום לנוער לאין ללכת.

<עלי איוב: בזמן שאין מקומות לנוער לאן ללכת, אז הוא יונק את כל המידע שלו ממקומות לא חינוכיים ואפשר להגיד גם לא נכונים, במידה מדויקת.

<עלי איוב: לכן, מקומות שהם מוסדות חינוך שעובדים לפי חוקת הצופים מבוקרות על ידי משרד החינוך – נותנים את התשובה הנכונה לנוער, כפי שצריך.

<עלי איוב: אני רוצה לומר שנודע לי בסוף כי התקציב שמקבל החניך בארגוני הנוער לא זהה לתקציב שבתנועות הנוער, למרות שזה עוד נוער.

<עלי איוב: למה צריך להיות הבדל גדול בתקצוב הנוער כחניך, אם הוא נמצא בתנועה הזו או בתנועה אחרת?

<עלי איוב: מבחינתי צריך להיות שוויון בין כל הנוער בישראל על מנת שכולם יקבלו חינוך כמו שצריך ויתקדמו כמו שצריך.

<עלי איוב: אנחנו, במגזר הערבי, יש לנו את הבעיות המיוחדות, ואני חושב שצריך לדון בהן.

<עלי איוב: זה לא הפורום ולא המקום לשים בו את הכל על השולחן.

<עלי איוב: צריך להיות מקום מיוחד כדי לדון בו כדי לתת מענה על מנת לפתור כל מיני בעיות.

<עלי איוב: כשאנחנו פותרים הרבה בעיות לנוער הערבי אנחנו חוסכים הרבה למדינה כי אנחנו מחנכים את הנוער בצורה נכונה.

<עלי איוב: אני רוצה לדבר על פרויקט - - -

<שלומי קסטרו: ברשותך, אנחנו רוצים להספיק לשמוע את כולם.

<עלי איוב: בשתי מילים – אנחנו, בצופים, בארגון שלנו, זו השנה השישית שאנחנו עושים פרויקט של דו קיום עם טבעון.

<עלי איוב: אנחנו נוסעים לגרמניה, משתתפים בכנס בינלאומי בטקס זיכרון לשואה שם.

<עלי איוב: חצי מהמשלחת היא יהודים וחצי מוסלמים.

<עלי איוב: במשך השבועיים שאנחנו נמצאים שם אנחנו מנסים שהם יכירו אחד את השני לעומק.

<עלי איוב: הערבים מכירים את השואה, מבינים מה זה, והיהודים מבינים מה הבעיות של הנוער הערבי.

<עלי איוב: כשהם חוזרים הם מתיידדים.

<עלי איוב: אנחנו השנה פיתחנו את זה לקשר בין המשפחות של הילדים שנוסעים לחו"ל.

<עלי איוב: זה עובד טוב טוב, אבל לצערי אין אף גורם, אין אף אחד שעוזר לנו בסבסוד ותקצוב הפרויקט הזה.

<לביא זמיר: אני מנכ"ל חוגי סיירות בקק"ל.

<לביא זמיר: נמצאים פה גם חיליק, מרכז הדרכה, וגם עומר, הסמנכ"ל.

עמרם מצנע: הכרת את דבורה?

<לביא זמיר: הכרתי אותה, הייתי אצלה בבית מספר פעמים.

<לביא זמיר: חוגי הסיירות היא עמותה שעובדת בפריסה ארצית, 2,000 חניכים ב 165 חוגים שונים.

<לביא זמיר: גודל של קבוצה זה בין 10 ל 15 ילדים.

<לביא זמיר: אנחנו עובדים בקבוצות קטנות כאשר הדבר המשמעותי הוא חינוך דרך השטח.

<לביא זמיר: משתמשים בשטח ככלי חינוכי, ואתו מקדמים גם את הפרט וגם את הקבוצה, ומייצרים בסך הכל אזרחים שהם יותר מחוברים לארץ, יודעים להתמודד עם אתגרים, לנווט ולעשות כל מה שצריך.

<לביא זמיר: כל קבוצה נפגשת אחת לשבוע עם מדריך קבוע, אחר הצהריים, וכל פעולה נראית כמו טיול קצר בסביבה הקרובה.

<לביא זמיר: אין לנו איזה חדר או קן, אנחנו יותר יוצאים לטייל, בעיר, בכפר או בכל מקום קרוב.

<לביא זמיר: אחת לחודש כל קבוצה יוצאת לטיול של יומיים.

<לביא זמיר: כל קבוצה עם עצמה, עם הציוד על הגב, מבשלים בשטח, על מדורות, מנווטים לבד וחווים את השטח בצורה מאד עצמתית.

<לביא זמיר: 4 פעמים בשנה אנחנו יוצאים לטיולים נודדים ארוכים, של 4-3 ימים.

<לביא זמיר: שוב – כל הציוד על הגב, גם ל 4 ימים, הולכים, מכירים את הארץ, מכירים כל מקום.

<לביא זמיר: עשינו בדיקה ויוצא בממוצע לילד בחוגי סיירות להיות 30 ימים בשטח.

<לביא זמיר: 30 לילות הוא ישן תחת כיפת השמיים במסגרת חוגי הסיירות.

<לביא זמיר: זה הרבה.

<לביא זמיר: ילדים מכיתה ה' עד יב'.

<לביא זמיר: יש לנו גם מדריכים צעירים שהם בוגרים שלנו, שמגיעים לקורס הדרכה.

<לביא זמיר: יש מדריכים שהם בשנת שירות שלנו, ב 4 קומונות שונות בכל הארץ, והחלק המשמעותי והמוביל זה מדריכים שהם סטודנטים, חלקם בוגרים שלנו וחלקם – לא, שהם מדריכים את הילדים.

<לביא זמיר: עובדים בצורה מאד משמעותית על עובדת צוות, על ביטחון עצמי, על הקניית הרגלים בשטח שגם משפיעים אחר כך על החיים שלהם בחברה הישראלית.

<לביא זמיר: אנחנו נמצאים בתוך תהליך מאד משמעותי של גדילה.

<לביא זמיר: יש לנו יעד אסטרטגי להיות בעוד 5 שנים מעל 5,000 וכן הלאה.

<לביא זמיר: עוד מילה אחת בנושא תקצוב: אנחנו לא מתוקצבים מתקנת ארגוני הנוער, אנחנו חברים במועצת ארגוני הנוער מתוך איזו החלטה אסטרטגית שלנו, ומתקיימים מתקנה אחרת, שונה, שהיא תקנת חוגי הסיירות של משרד החינוך.

עמרם מצנע: יש לכם אבא עשיר.

<לביא זמיר: בסדר גמור.

<לביא זמיר: אבא עשיר שגם עוזר הרבה.

עמרם מצנע: אנחנו מתכוונים לקק"ל, למי שלא הבין.

יעקב אשר: הוא גם עוזר לאחים שלך?

<קריאות: - - -

<ישעיהו ליברמן: כבוד היושב ראש, אנחנו נפגשנו פעם בחיפה, ועם הרב יעקב אשר, חבר השדולה של המועצה, נציגנו.

<ישעיהו ליברמן: אני חייב לומר כאן מילה טובה לשלומי ולאורית ברוק.

<ישעיהו ליברמן: אני מנכ"ל תנועת בנות בית יעקב, בתיה, שהיא תנועת נוער חרדית לבנות כבר 90 שנה.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו נמצאים כאן יחד עם הרב ישראל, חבר הנהלה, וגברת אסתי כהן, מזכ"לית התנועה ומרכזת.

<ישעיהו ליברמן: היא מזכ"לית התנועה ומרכזת ארצית, ונושאת בעול התנועה.

<ישעיהו ליברמן: תרשו לי בהתכנסות הזאת לפתוח בהבעת הזדהות ותפילה לשלום שלושת הנערים שנחטפו, והזדהות ושליחת ברכות למשפחות ולכוחות הביטחון שעושים הכל, מעל ומעבר, כדי לגלות אותם בריאים ושלמים, שה' יעזור.

<ישעיהו ליברמן: תנועת בנות בית יעקב, בתיה, היא תנועה בת למעלה מ 60 אלף חניכות.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו פרוסים בלמעלה מ 60 ערים ויישובים – החל מצפת בצפון ועד ירוחם בדרום.

<ישעיהו ליברמן: התנועה מפעילה את הבנות, חניכות התנועה, מגיל 10 ועד 18 או 19 בפעילות שבועית רצופה, ובעיקר בתקופות שבת ומועד, ועוד יותר בפרט – בתקופת החופש, החופשים, שלא יהפכו להיות ימי שממה ובטלה.

<ישעיהו ליברמן: התנועה מפעילה פרקים יפים מאד בחיי הקהילה, הן בפעילות של החניכות עצמן, פעילות שכוללת סיורים, אהבת ארץ ישראל, פעילות שאומרת – עזרה לקהילה, עזרה לחלשות יותר, עזרה למבוגרים בבתי אבות, בבתי חולים.

<ישעיהו ליברמן: היושב ראש מצנע דיבר על משרד החינוך, על החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי, ש-88% פורמאלי ו-2% לא פורמאלי.

<ישעיהו ליברמן: אני לא מתייחס לתקציב.

<ישעיהו ליברמן: אני מתייחס לפעילות ולחשיבות של הפעילות.

<ישעיהו ליברמן: הפעילות הבלתי פורמאלית והחשיבות של החינוך הבלתי פורמאלי הוא לא רק 2%.

<ישעיהו ליברמן: אני לא יודע אם הוא לא עובר את ה 50%, מהחינוך הפורמאלי, כי ההתמודדות עם נוער, ואנחנו מדברים על בנות, התמודדות בשעות ובימים שאין בהם את החינוך הפורמאלי, זה הרבה יותר חשוב והרבה יותר קשה, והתוצאות הטובות שמקבלים עקב כך הם הרבה יותר מאשר בחינוך הפורמאלי.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו קוראים לזה בחינוך הבלתי פורמאלי – כשהחומות יורדות קצת, והבנות נמצאות עם עצמן, אפשר להגיע להישגים עצומים בחינוך, בתמיכה בבנות שבחינוך הפורמאלי לא מוכיחות את עצמן, לא מספיק מוכשרות, אבל בחינוך הבלתי פורמאלי אפשר לרומם חניכות וילדות לגבהים עצומים, כך שאנחנו מטילים את החשיבות של החינוך הבלתי פורמאלי, בכל אופן אני מחשיב כך – הרבה יותר מאשר החינוך הפורמאלי.

<ישעיהו ליברמן: החינוך הפורמאלי הוא מסודר.

<ישעיהו ליברמן: יש מנהלת, מחנכת, מורה, שיעורים, מקצועות, אבל להמציא פעילות מעניינת ומאתגרת לשעות הבלתי פורמאליות עם החניכות, זה הרבה יותר קשה, והתוצאות הן הרבה יותר טובות.

<ישעיהו ליברמן: אני חייב להודות ליושב הראש, לרב יעקב אשר, לשלומי ולכל הקבוצה, שאנחנו מקווים ומאמינים שבעבודה משותפת של כולנו יחד, כאשר נשלב ידיים נגיע להישגים עצומים בחינוך.

<ישעיהו ליברמן: זה מה שנחוץ לעם.

<ישעיהו ליברמן: הרי אנחנו יודעים שעמוד השדרה של כל עם הוא החינוך.

<ישעיהו ליברמן: עמים מתורבתים ועשירים, בעלי הון ומשאבים – כאשר לא היה בהם דגש על החינוך הם נעלמו מן האדמה או שהפכו להיות עם של פראי אדם.

<ישעיהו ליברמן: עם נבחן בחינוך.

<ישעיהו ליברמן: עם נבחן כמה הוא משקיע בחינוך, ולא בשום דבר אחר.

<ישעיהו ליברמן: כך יש לנו בתורה, כאשר הקב"ה משבח את אברהם אבינו למרות כל הניסיונות על מסירותו לה' – הקב"ה משבח אותו למען אשר יצווה.

<ישעיהו ליברמן: הוא דאג לחינוך של העם.

<ישעיהו ליברמן: ואם זה המקום, אז לבקש את עזרת היושב ראש, מר מצנע, שמשרד החינוך, עם כל הטובה שאנחנו חייבים לו, יבין גם את הצרכים, גם של המועצה וגם של הפעילות, לכל עזרה ולכל סיוע.

<ישעיהו ליברמן: תודה.

עמרם מצנע: השם "בתיה" הוא על שם מישהי?

<ישעיהו ליברמן: זה ויכוח ארוך.

עמרם מצנע: ואין את דור המייסדים מלפני 90 שנה כדי לשאול אותם.

<ישעיהו ליברמן: אני בנו של הרב הילל ליברמן שהיה מייסד בית יעקב בארץ.

<ישעיהו ליברמן: הוא היה המנכ"ל הראשון של החינוך העצמאי.

<ישעיהו ליברמן: גם הוא התלבט, לדעתי.

<ישעיהו ליברמן: הוויכוח הוא כזה: יש את מאמר חז"ל הידוע, כאשר בתיה, בת פרעה, כשהיא הגיעה ליאור וראתה את התיבה של משה רבינו במרחק של 60 אמה, כך כתוב, אז היא לא יודעה איך להציל את הילד, את התינוק בן השלושה חודשים.

<ישעיהו ליברמן: מסופר שהיא הושיטה את ידה, והיד התארכה.

<ישעיהו ליברמן: אני לא מבין איך היא בכלל ניסתה, מדובר על 40 מטר, אבל האגדה אומרת שהיא ראתה את המצוקה של התינוק, היא רצתה להציל אותו, להושיע אותו.

<ישעיהו ליברמן: מה היא יכלה לעשות?

<ישעיהו ליברמן: מקסימום להושיט את היד.

<ישעיהו ליברמן: היא לא חשבה ולא עלה בדעתה שהיד תתארך לאורך של 60 אמה.

עמרם מצנע: וקראו לבת פרעה בתיה?

<קריאות: כן.

<ישעיהו ליברמן: אז יש שאומרים שזה על שמה ויש אומרים שזה על שם אישה מקרקוב שהיתה מרכזת בעת ייסוד התנועה.

<ישעיהו ליברמן: אבל שניהם טובים.

<אסתר כהן: ברשותכם, אני רוצה להוסיף מילה אחת.

<אסתר כהן: אני מתארת לעצמי שכבוד היושב יודע.

<אסתר כהן: אנחנו היינו בתנועות הנוער וחודשים נאלצנו לעבור לשולחן הזה.

<אסתר כהן: בהמשך לשאלתו של היושב ראש, בנוגע לוולנטריות של תנועות הנוער במגזר החרדי.

<אסתר כהן: השאלה הזו צפה ועולה לא סתם.

עמרם מצנע: אני יודע.

<אסתר כהן: היא צפה ועולה על סמך שמועות, הסתות ודברים לא נכונים שמהלכים בשטח.

<אסתר כהן: התנועות החרדיות הן וולנטריות, החינוך הפורמאלי בבוקר הוא חינוך חובה, אך הבחירה אם ללכת לתנועה או ארגון היא של כל חניכה ועל פי שיקולה.

<אסתר כהן: נתוני המגזר והאפשרויות שהוא מציע, החסימה שלו לאינטרנט וכו', והמוגבלות הכלכלית גם – מביאים אחוזי השתתפות גבוהים, ואם יורשה לנו גם בצניעות לומר – גם העבודה, ומה שהתנועה נותנת מביאה לזה – יש אחוזים גבוהים, אבל הם עדיין לא מתקרבים לאחוזים של החינוך הפורמאלי.

<אסתר כהן: אנחנו, כתנועת נוער שמקיפה את כל - - -

יעקב אשר: - - -להגיד "ארגון נוער", את אומרת "תנועת נוער".

<אסתר כהן: כי אני תנועת נוער.

<אסתר כהן: אני תנועת נוער.

<אסתר כהן: מה שחשוב לי לבקש בשולחן הזה – ידוע שבחינוך הפורמאלי יש את החינוך העצמאי והחינוך הכללי.

<אסתר כהן: ידוע גם ששר החינוך – וזה המקום להביע את תודתנו לשר, מר פירון, שזה שאנחנו יושבים פה, ועדיין יושבים ביחס, מייצרים סינרגיה, יודעים לייצר, ואוהבים לייצר – זה רצוננו, לשבת יחד עם כל עם ישראל ועם כל היושבים כאן בשולחן.

<אסתר כהן: אנחנו רואים בזה ערך, אנחנו רואים בזה שליחות, אנחנו מוכנים להקריב, לשלם, לתת בשביל זה, וידענו להגיד את זה גם בתנועות הנוער, וידענו לא רק לומר, אלא גם לבצע, אלא שלצערנו, החברה הישראלית לא השכילה, בעידן ההסתות וכו', לשמור אותנו בתנועות הנוער.

<אסתר כהן: אנחנו פונים פה לכל היושבים.

<אסתר כהן: אנחנו רואים בזה ערך.

<אסתר כהן: תראו בזה גם אתם ערך, שעוד אחים יוכלו לשבת יחד, ושלא נמצא את עצמנו בעוד כמה שנים עם החינוך הפורמאלי, העצמאי, והחינוך הבלתי פורמאלי העצמאי, וכו', כי אנחנו רוצים לשבת אתכם.

יעקב אשר: יש לי דיון ב-14:00 בדיוק.

יעקב אשר: הייתי שמח לשמוע את כל שאר הארגונים.

יעקב אשר: זו כבר פעם שניה שקוראים לי פה אצלך בוועדה היום לברך אנשים שיש לי אתם הרבה חילוקי דעות אתם, אבל גם אני מצטרף למה שאסתר כהן ציינה בסוף, ולהודות לשר החינוך, לא ספציפית על הנושא של בתיה, דווקא, אלא באמת על זה שאני חושב שמאז כניסתו לתפקיד, פתאום, ארגוני הנוער התחילו לקבל הסתכלות הרבה יותר - - -ואני חושב שגם מבחינה אידיאולוגית הוא חושב שזה נכון.

יעקב אשר: שמעתי את זה ממנו אישית.

יעקב אשר: אני חושב שבאמת, היופי של ארגוני הנוער, והיופי של השולחן הזה, שחבל שהוא היום נעדר משולחן אחר, שכנראה כבר הפך להיות משהו פוליטי יותר – זה הפסיפס הזה, שכל עדה וכל קבוצה יכולה למצוא את המקום שלה, ולמצוא את המכנה המשותף שלה.

יעקב אשר: אני חושב שזה נכון וזה חשוב, ואני באמת מברך את שר החינוך על כך.

יעקב אשר: אני רוצה להוסיף ברכה.

יעקב אשר: ברכה זה גם על מה שנעשה, וגם גם ברכת הדיוט, כדי שהוא באמת יצליח גם להגדיל את התקציב, ולהגדיל את התקנה הזו, כי להשאיר את זה במצב של היום – וזה גדל, התקנה הזו, כך אני מבין, בתקופה האחרונה באופן משמעותי, אבל עדיין לא כמו שהוא אמר לי שהוא מתכוון לעשות.

יעקב אשר: אני חושב שרוח גבית, אדוני היושב ראש, של הוועדה שאתה עומד בראשה, עם הרקורד שלך כאדם שבא מן השטח, יכולה באמת לעזור ולהועיל.

יעקב אשר: צריך לחזק את התקנה הזו, צריך לחזק את הארגונים האלה, הם פועלים בצורה נכונה, בצורה שקופה, בצורה שבסופו של יום – כמו שנאמר קודם, גם אני מאמין גדול בחלק הלא פורמאלי.

יעקב אשר: הוא ההשלמה למערכת השיעורים ולמערכת הלימודים שאדם לומד.

יעקב אשר: כאשר אדם לומד בתוך כיתה, ויש מסגרת, ויש מורה או מורה שיודעים להשתלט – זו חכמה יותר קטנה.

יעקב אשר: החכמה היא דווקא בשעות שהן יותר חופשיות, ששם, עם הערכים הנכונים, עם צורת ההתנהגות הנכונה, זה מחנך ומכשיר את הילד או הילדה לעתיד, להתנהגות נכונה.

יעקב אשר: לכן, אני באמת מבקש, אדוני היושב ראש, שייצא סיכום של הישיבה הזו גם, שבו ניתן גב ורוח גבית לארגוני הנוער, כל ארגוני הנוער באשר הם, ובאמת, שלקראת התקציב של 2015, ואולי אפילו קודם, יחזקו את התקנה הזו כמו שהוא הבטיח.

יעקב אשר: אני חושב שרק על זה ששיבחתי אותו כאן - - -

עמרם מצנע: אבל אתה יוצר קשר בין הברכה של העבר לעתיד - - -

יעקב אשר: לאזנו של השומע בלבד.

יעקב אשר: שיהיה בהצלחה לכולם, ואני מתנצל שלא אשמע את כולם.

<מורן כהנא: אני מתנועת "תרבות", מנכ"לית שותפה עם גור שלי.

<מורן כהנא: קודם כל אני רוצה להודות על ההזדמנות ולברך על המפגש הזה.

<מורן כהנא: תנועת "תרבות" היא תנועה שהוקמה בשנת 2005 על ידי אמנים צעירים שבחרו לקחת על עצמם את פיתוח התרבות והאמנות בפריפריה, ולהצמיח תרבות ואמנות איכותית גם בפריפריה, וכשותפה לתרבות בישראל – תנועה של חלוצים.

<מורן כהנא: מאז ומתמיד עשינו פעילות עם ילדים ונוער, והקמנו ארגון נוער- נוער יוצר תרבות, שמפעיל היום 30 סניפים ברחבי הארץ עם 2,500 בני נוער, בבתי יוצרים.

<מורן כהנא: בית יוצרים זה שם הסניף שלנו שאליו מגיעים מדי שבוע ילדים ונוער, שנכנסים לתחום התרבות והאמנות, מקבלים כלים בתחומי האמנויות השונים – תיאטרון, מוזיקה, מחול, כתיבה – מגוון תחומים, ובעצם הופכים להיות איזושהי מנהיגות מקומית, מובילי תרבות ואמנות בעיר, ובשכונות.

<מורן כהנא: אנחנו מזהים את זה כדבר שהוא מאד משמעותי לחיי הנוער, מפתח רגישויות ויחס נכון ורגיש לאחר, מוטיבציה שהיא נכונה למנהיגות חברתית.

<מורן כהנא: בני הנוער האלה גם יוצאים להדרכה, למסעות ומחנות ארציים, טיולים.

<מורן כהנא: אנחנו מפעילים שלוש פעמים בשנה מחנה ארצי לילדים ונוער, שמפגיש את כל בתי היוצרים ברחבי הארץ.

<מורן כהנא: בתי היוצרים בעצם הופכים להיות מרכז תרבות ואמנות חינוכי לנוער וקהילה ביישובים, ובכך אנחנו בעצם מפתחים את התרבות המקומית.

<מורן כהנא: התוכן מושתת על ערכים של סולידריות וערבות חברתית, ציונות ותרבות עברית.

<מורן כהנא: אלה הדברים שאנחנו שמים במרכז, במטרה, באמת, שבני הנוער יתפסו את עצמם גם בהמשך כאמנים רלבנטיים לחברה, מעורבים בחברה, אמנים חברתיים – מה שאנחנו מכנים, ויברחו להמשיך כך את חייהם בפריפריה, כאמנים חברתיים מחנכים.

<נפתלי צבי פרוש: קודם כל, אקדים תודה ליושב ראש הוועדה, לשלומי.

<נפתלי צבי פרוש: אני מצטרף לתפילה שהעלה הרב ליברמן, תפילת כולנו לבורא עולם, בפרט שזה מתאים ודאי לארגוני הנוער לבקש ולהתפלל שיחזרו החטופים שלמים ובריאים לביתם.

<נפתלי צבי פרוש: ארגון הנוער "פרחי הדגל" קיים 19 שנים בקרוב ל 160 סניפים ברחבי הארץ, בהיקף של 32 ערים.

<נפתלי צבי פרוש: הפעילות היא לגילאי 6 עד 18 ב 3 קבוצות: 10-6, 14-10, 18-14, כאשר המטרה היא לבנות אדם ערכי בעל מידות טובות, ולשם כך יצאו סדרת חוברות מיוחדת בנושא של מידות טובות, ערכים מיוחדים, מניעת אלימות, מידות טובות שמונעות אלימות, סדרת חוברות שלמה על מנת לבנות את המערך הזה, שייווצר חניך עם תכנים איכותיים.

<נפתלי צבי פרוש: בראש התכנים – אהבת התורה, אהבת העם, הארץ – אבל המטרה העיקרית היא לבנות חניך עם ערכים.

<נפתלי צבי פרוש: התכנית השנתית שלנו השנה היא – ארץ ישראל ומצוותיה, כהכנה לשנת השמיטה שאנו עומדים בפתחה.

<נפתלי צבי פרוש: שנה מיוחדת שבזה מתעסקים רבבות בני נוער ברחבי הארץ, בכל המגזרים.

<נפתלי צבי פרוש: היעד שלנו הוא שחניך שנמצא בחינוך הפורמאלי שיש לו מקום להיות גם בארגון הבלתי פורמאלי, בזמן הבלתי פורמאלי.

<נפתלי צבי פרוש: אנחנו מאמינים רבות.

<נפתלי צבי פרוש: עצם ההתארגנות יחד כבר תרמה רבות, מארגון לארגון.

<נפתלי צבי פרוש: אם אני אביא לדוגמה את נוער מד"א, שמתעסק עם העשייה המבורכת של קמחא דפסחא, של עזרה, כאשר הצטברו כמויות של פרות וירקות הם הלכו למשפחות נצרכות ונזקקות שחולקו על ידי פרחי הדגל בערים השונות – אם זה בערד, אם זה באשדוד.

<נפתלי צבי פרוש: זה לבד התקשורת בין הארגונים – כמה שזה מוסיף ומעלה.

<נפתלי צבי פרוש: אנחנו מאמינים שככל שירבו חניכים בארגונים אלה, ללא הבדל באיזה חוג, עדה, דת או מגזר – נזדקק להעביר פחות כספים לדברים שמיועדים לעצור הדרדרות.

<נפתלי צבי פרוש: אין ספק שאם ילד בא מרצונו החופשי לארגון, אף אחד לא מחייב אותו, הוא מגיע לארגון בזמנו החופשי – המורה, בבוקר, מרגיש אותו אחרת.

<נפתלי צבי פרוש: הוא ילד שמרצונו רוצה לקבל עוד ערכים.

<נפתלי צבי פרוש: המסגרת המחייבת של בית הספר היא לא מסגרת של ארגון בלתי פורמאלי, ולכן – ברכה לכל העוסקים.

<נפתלי צבי פרוש: ברכה ליושב ראש על הזימון ועל העידוד, יחסית – מהר מאד מאז שביקשנו את הפגישה.

<נפתלי צבי פרוש: נקווה שנוכל הלאה לפעול לפי רצון משרד החינוך ושיהיה לנו יותר קל להתעסק עם הפקידות, עם משדרי הממשלה, שאנחנו נהיה בשטח יותר מאשר ליד המשרדים.

<נפתלי צבי פרוש: תודה.

<יפעת גלזמן: אני אחראית ארצית בנוער מד"א.

<יפעת גלזמן: ארגון נוער מד"א נוסד בשנת 1995, אבל הרבה לפני כן כבר היה לנו נוער.

<יפעת גלזמן: פשוט הקמנו את הארגון בשנה הזו.

<יפעת גלזמן: אנחנו מונים כיום למעלה מ 8,400 בני נוער, מגילאי 14 עד 18.

<יפעת גלזמן: הערך הראשון והחשוב ביותר שהנוער שלנו מוביל זה כמובן ערך הצלת החיים.

<יפעת גלזמן: הנוער מתנדב מדי שבוע, פעם בשבוע, על ניידות האמבולנסים, כמע"ר – מגיש עזרה ראשונה.

<יפעת גלזמן: הם מתווספים לצוות אמבולנס של חובש, ועוסקים בהצלת חיים, מעבר לזה, הנוער שלנו פועל בהמון המון פעילויות המוניטריות, אם זה באיסוף מזון, אם זה בפעילויות עם ניצולי שואה, ילדים בעלי צרכים מיוחדים – באמת, בכל המישורים שאפשר.

<יפעת גלזמן: אנחנו יותר ויותר מפתחים את הפעילות ההומניטארית כי החזון שלנו הוא כמובן להגיע לכמה שיותר בני נוער במגן דוד אדום, ופשוט – לייצר עוד פעילות.

<יפעת גלזמן: הילדים שלנו, הנוער שלנו שמתנדב על האמבולנסים, אני קוראת לו "נוער מורעל".

<יפעת גלזמן: קשה לנו לשחרר אותם הביתה, קשה לנו לשלוח אותם ללמוד לבגרויות כי הם כל הזמן רוצים להיות בתחנות ובאמבולנסים.

<יפעת גלזמן: יש לנו 48 סניפי מגן דוד אדום בכל רחבי הארץ, כאשר בכל סניף יש מתנדבי נוער.

<יפעת גלזמן: להגיד שהנוער של מגן דוד אדום הוא נוער איכותי, מוביל ומנהיג – זה בכל הארגונים כך.

<יפעת גלזמן: הדבר היחיד שאני חושבת שמייחד את הנוער שלי מנוער אחר זה שאני מסתכלת על הנהלת הארגון, על מנכ"ל הארגון וכל הנהלת מד"א – כולם היו מתנדבי נוער מד"א בעברם.

עמרם מצנע: גם את?

<יפעת גלזמן: אני לא.

<יפעת גלזמן: אני לא מגיעה ממד"א.

<יפעת גלזמן: אבל אני כבר 10 שנים מובילה את הנוער.

<שלומי קסטרו: תהיה הזדמנות, אגב, לראות את כל הנוער האיכותי.

<שלומי קסטרו: היום יש לנו אירוע כאן בכנסת באולם "שפרינצק" של 100 בני נוער, נציגי הארגונים שמגיעים.

<שלומי קסטרו: אנחנו מזמינים אותך גם, כבוד היושב ראש.

עמרם מצנע: בשולחנות העגולים?

<שלומי קסטרו: כן.

<ארז אשל: יושב ראש הוועדה – אני יורד כרגע מהוועדה של עמר בר לב ויפעת קריב, באמצע, ושתיהן מסתיימות באותו זמן.

<ארז אשל: אני יכול להגיד שמה שאנחנו רואים כאן זו התארגנות מרשימה מאד, שהתקווה שאנחנו רואים, מנהל חברה ונוער, סביבה, זה לא רק העצמה של הפעילות של אותם ארגונים חשובים.

<ארז אשל: אתה מכיר היטב את תנועות הנוער והמפעל החשוב שמדינת ישראל והציונות – המניה שלהם לא מוטלת בספק.

<ארז אשל: בסופו של דבר, תנועות הנוער נותנים מענה לכ-30-25% מבני הנוער המנהיגים במדינת ישראל.

<ארז אשל: אנחנו יודעים שיש כ 700 אלף בני נוער, עדיין, מ- ד' עד יב', שלא מצויים בתנועות נוער ולא מצויים בארגוני נוער.

<ארז אשל: היעד שהאגוד הזה הציב לעצמו להגיע לעוד ועוד בני נוער בישראל, לצרף אותם לארגונים ולאותה עשייה אחר הצהריים בתוך הרצף החינוכי, בפנאי של סופי שבוע ובחופשות, זה תקווה אמיתית.

<ארז אשל: אני יכול להגיד שגם ההליך שמשרד החינוך בשנתיים האחרונות בהנהגת אירית – בשנה שעברה זה קפץ ל-3.7 מיליון שקלים תקציב, השנה – ל-10 מיליון שקלים תקציב, ברור ש-10 מיליון לא נותנים מענה כי היום הם מקיפים מעל 100 אלף בני נוער, כבר.

<ארז אשל: זה עצמה, אבל עבודה עם כספים תוספתיים, עם כספים של סוף השנה – לאט לאט תקציב שיצמח, ואנחנו מקווים שגם תנועות הנוער בעצמות שלהם ימשיכו להנהיג, ופה אנחנו נראה ב-4 השנים הקרובות מעל 250 אלף בני נוער שמאוגדים בארגוני נוער, שהתכנית החינוכית, שהעצמת התכנית החינוכית שלהם נותנת את השפעתה.

<ארז אשל: מבחינת הדברים זה אמיתי מה שאנחנו רואים כאן, וזה נפלא.

עמרם מצנע: אני פתחתי את הדיון בכך שזה באמת – משתמשים בקלישאה של "רגע היסטורי", כי ארגוני הנוער לא היו מאוגדים, ולא היו מוכרים לצרכי תקציב ולצרכי עניין וזו פעם ראשונה שזה קורה, זה דבר מאד חיובי וחשוב.

עמרם מצנע: השונות פה היא גדולה מאד, אבל בכל זאת, הקו המאחד הוא נוער ישראלי.

<ארז אשל: וברשותך, משהו לאתגר אותם – אירית שלחה לי באמצע הוועדה הודעה שאני חייב לרדת כי אין פה חברי כנסת חוץ מיושב ראש הוועדה, שאתה מכיר, שזה החיים בשבילו.

<ארז אשל: אז אני רוצה להגיד להם שהעבודה של הלובי שלהם זה תהליך.

<ארז אשל: אני שמח שלא כולם מייד - - הם יצטרכו לעבוד קשה מאד אבל בסופו של דבר זה יצליח.

<עמית שטרן: אני המנהל של ארגון "נועם" זה ראשי תיבות של נוער מסורתי, ארגון נוער שנוסד על ידי התנועה המסורתית בארץ, התנועה הקונסרבטיבית.

<עמית שטרן: במקור הוא יוסד באמת כמתן מענה לבני הנוער של הקהילות הקונסרבטיביות בארץ, ובעשור האחרון הוא התפתח לכלל הקהילות בארץ ישראל.

<עמית שטרן: הארגון נוסד ב-1977, וקיים כבר קרוב ל-40 שנה, מתעסק בעיקר בהעמקת השייכות היהודית תוך כדי שיח פתוח, לימוד מעמיק, חוויה משמעותית, ובעיקר – שמירה על גישה שוויונית, פלורליסטית ומכבדת.

<עמית שטרן: הארגון מתעסק ב- - כאחד מערכיו המרכזיים – תיקון עולם למען הכלל, מעודד את החניכים בתנועה להתנדב ולתרום לקהילה, מתוך תפיסה קהילתית של אחריות הדדית וערבות.

<עמית שטרן: קהל היעד שלנו הוא בעצם כלל החברה הישראלית.

<עמית שטרן: אנחנו מפעילים גם קבוצות נטעים שזה של חינוך מיוחד בגילאים 8 עד 21, וגם קבוצות מעיין, שזה חינוך מיוחד בגילאים יותר גדולים, שבאים בעיקר להדריך אצלנו במפעלים.

<עמית שטרן: מדריכים – חלק מצוות ההדרכה.

<עמית שטרן: אנחנו מפעילים קבוצות של נוער עולה, יש לנו בתוך התנועה להקה שמפעילה ומסתובבת ברחבי הארץ בשירים יהודיים וישראלים, ושליחונים שנוסעים 4 פעמים בשנה לאנגליה, ספרד וצרפת ולארצות הברית.

עמרם מצנע: כמה בני נוער אתם בתנועה?

<עמית שטרן: יש לנו 1,500 בני נוער ב-20 סניפים, במטרה לצמוח ב-5 השנים הקרובות ל-2,500 בני נוער.

<עמית שטרן: התנועה באמת מאמינה בייצור של מנהיגות יהודית חדשה במדינת ישראל ועיצוב אישיות של החניכים לאישיות רחבת אופקים שמורכבת גם מרבדי המורשת היהודית וגם מרבדי המורשת הישראלית והתרבות הישראלית והכללית.

<עמית שטרן: אנחנו מפעילים גם אגף הגשמה, יש לנו 4 שנות שירות בכרמיאל, חיפה, ירושלים וקטורה, וגרעיני נח"ל.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת רונן הופמן.

<שלומי קסטרו: שמלווה אותנו, גם, מתחילת הדרך גם נפגשנו אתו והוא נתן לנו את הרוח הגבית, אז תודה.

<שלומי קסטרו: נמשיך כאן להציג את הארגונים.

<שלומי קסטרו: יש כאן את ארגון "קדימה, עמותת לשובע", הם לא נמצאים פה.

<שלומי קסטרו: זה אחד האתגרים שלנו.

<שלומי קסטרו: כיום במועצה חברים כמעט כל הארגונים שהוכרו על ידי משרד החינוך.

<שלומי קסטרו: "קדימה לשובע" עוד לא שם.

<שלומי קסטרו: הם עוד לא במועצה.

<שלומי קסטרו: כל מי שכאן הוא כאן כי הוא החליט שהדבר הזה חשוב לו והוא מאמין בדבר הזה, והוא שם מכיסו אפילו כסף כדי לממן את הדבר הזה.

<שלומי קסטרו: זו אמירה משמעותית.

<שלומי קסטרו: אנחנו גם נרתום אותם.

<שלומי קסטרו: אנחנו מבינים שעל ידי עבודה קשה – כולם יבינו שזה הדבר הנכון, לעבוד ביחד.

<שלומי קסטרו: את רוצה להגיד עליהם משהו?

<אירית ברוק: אני אגיד שזה ארגון מופלא, ארגון שמבוסס על ידי ילדים שמופנים מהרווחה, ואחד היעדים שלו זה ללוות את הילדים האלה עד לתואר ראשון ואחרי, עושים עבודה מאד מאד מרשימה, ממש מרגשת.

<אמנדה מיכאלי: שלום.

<אמנדה מיכאלי: אני מנכ"לית שותפה ב "איגי" – ארגון הנוער הגאה.

<אמנדה מיכאלי: זאת עמותה שמפעילה פעילות כבר השנה ה-12, כאשר נכון להיום זה הארגון החינוכי היחיד שנותן מענה לנוער להט"ב בישראל, ואנחנו עושים את זה דרך כמה אפיקי פעילות.

<אמנדה מיכאלי: המרכזי הוא קבוצות חברתיות - - -

עמרם מצנע: מה זה המונח "איגי"?

<אמנדה מיכאלי: זה Israel Gay Youth.

<אמנדה מיכאלי: זה היה האתר שלנו וחניכים התחילו לקרוא לזה כך.

<אמנדה מיכאלי: זה לא ראשי תיבות בעברית.

<אמנדה מיכאלי: אז אנחנו פועלים דרך כמה אפיקים.

<אמנדה מיכאלי: המרכזי זה קבוצות חברתיות, מאד דומים לפעילות בכל ארגון או תנועת נוער, פעילות סדנאית אחר הצהריים, כשעולמות התוכן שבני הנוער מביאים הם נושאים שהם טאבו בכל מרחב חינוכי אחר, פורמאלי או בלתי פורמאלי, נכון להיום, בארץ.

<אמנדה מיכאלי: אלה נושאים שקשורים לזהות מגדרית שונה, נטיה מינית שונה, יחסי כוחות בחברה.

<אמנדה מיכאלי: מה שאני יכולה להגיד, מחוויות של בני נוער אבל גם משהו שאני זוכרת באופן אישית – כל נער או נערה להט"בים עד שלב מסוים שבו או שהם נפגשים עם עוד חברה' מקבוצת שווים, או חושפים את הזהות המגדרית בבית הספר לצורך העניין, זו חוויה של להיות נערה שקופה.

<אמנדה מיכאלי: לא רואים אותי, לא מדברים עלי, אין שום התייחסות לנטיה מינית שהיא שונה.

<אמנדה מיכאלי: בתוך החזון של "איגי", אחת המטרות שלנו היא לפתוח קצת את שתי התבניות המאד סגורות למגדר, לצורך העניין, ולאפשר לכמה שיותר אנשים לחיות את האמת הפנימית שלהם ולממש את הפוטנציאל האישי.

<אמנדה מיכאלי: אנחנו מחנכים לשוויון וערך האדם באשר הוא, לסולידריות כלפי כל מיני חברות מוחלשות בחברה.

<אמנדה מיכאלי: אין אצלנו אפליות בדבר הזה.

<אמנדה מיכאלי: בדיוק כמו שנוער להט"ב קיים בכל ארגוני הנוער כאן, בכל תנועות הנוער, בכל בית ספר ועיר בארץ – אנחנו מנסות להגיע לכמה שיותר בני נוער כאלה.

<אמנדה מיכאלי: נכון להיום אנחנו פועלות עם למעלה מ 2,000 בני נוער בפעילות פרונטאלית.

<אמנדה מיכאלי: ביחד עם זה יש לנו מערך אינטרנטי של פורומים מאד מגוונים – גם פורומים טיפוליים תמיכתיים, גם פורומים חברתיים ששם יש עוד נתח של אלפי חניכים וחניכות בשנה מגיל 12.

<אמנדה מיכאלי: הפריסה שלנו היא פריסה ארצית.

<אמנדה מיכאלי: פתחנו השנה קבוצה באילת, אנחנו נמצאים גם בקרית שמונה, ובשלושים רשויות בין לבין.

<אמנדה מיכאלי: ברמת האתגרים שלנו הבנו לפני כמה שנים שזה שאנחנו נותנים מקום, שעתיים וחצי אחרי הצהריים לכל נער ונערה שצריכים מקום שהוא לא שיפוטי שבו הם יכולים להתבטא ולהרגיש בטוחים ולגבש את הזהות בצורה שהיא נקייה – זה לא מספיק.

<אמנדה מיכאלי: אפילו שזו חוויה שהיא לעתים מצילת חיים בשביל בני הנוער האלה, בשביל לתת להם חברה בטוחה ברמה היום יומית אנחנו חייבים לצאת החוצה מתוך המעגל הקטן הזה שיצרנו, הבועה שהיא "איגי".

<אמנדה מיכאלי: לכן, לפני שלוש שנים התחלנו תכנית גם בבית הספר וגם בתנועות הנוער.

<אמנדה מיכאלי: היא נקראת תכנית ניר.

<אמנדה מיכאלי: אני אשמח להשאיר פה אחר כך פרוספקט שהבאתי.

<אמנדה מיכאלי: המציאות היום בבית הספר, מתוך סקר אקלים ש "איגי" עשה – היא לא פשוטה.

<אמנדה מיכאלי: מעל 80% מבני הנוער הנסקרים אומרים שהמילה "הומו" או "לסבית" זו הקללה הכי נפוצה בבתי הספר, חצי מהנסקרים מדווחים שהם לא מרגישים בטוחים במרחב הבית ספרי, בטח ובטח לא לצאת מהארון, וגם ברמה האישית – ברגע שיש את הסוד הזה, שסוחבים, זה הרבה פעמים גורם לאנשים להתבודד, כי אם לא מכירים אותי על כל המשתנים שלי, כולל הזהות המינית, זה גורם לי להרגיש כאילו החברים הכי טובים שלי הם לא החברים הכי טובים שלי.

<אמנדה מיכאלי: זה גורם לאנשים להיות מאד לבד.

<אמנדה מיכאלי: במקום הזה הבנו שאנחנו חייבים להיכנס גם בבתי הספר.

<אמנדה מיכאלי: הקמנו תכנית חינוכית של 10-8 מפגשים, שהמטרה שלה היא בגדול להביא שיח עמוק לתוך כיתה – נוער הטרוסקסואלי ונוער להט"בי ביחד, לדבר על מהותה של סולידריות, על שיוויון, ערך האדם, עול החשיבות של מאבק משותף.

<אמנדה מיכאלי: אני חושבת שהשיח הזה, על מיניות בכלל, זה משהו שמאד מעניין בני נוער.

<אמנדה מיכאלי: השאלה היא איך מנגישים אותו.

<אמנדה מיכאלי: החינוך המיני בבית הספר הוא מאד מאד מצומצם ומאד בינארי, ולא נותן מענה גם להרבה חברה' הטרוסקסואלים שלא מוצאים את עצמם בתוך זה.

<אמנדה מיכאלי: גם ברמת המגדר – שיח על גזענות, בתוכו גם הומופוביה, זה משהו שאנחנו עושים, ובאמת אנחנו רואים תוצאות.

<אמנדה מיכאלי: בכל בית ספר שהגענו אליו הם יוצאים ליוזמה, בסופו של דבר, מקימים איזה שהוא פרויקט סביב עולמות התוכן האלה, בבית הספר.

<אמנדה מיכאלי: זה, בגדול.

<שלומי קסטרו: אני גם הייתי - - בהתלהבות הזו – זה תמיד קשה לעצור את זה באיזושהי נקודה.

<אמנדה מיכאלי: יש המון מה להגיד.

<שלומי קסטרו: ניסינו למצוא את הרגע.

<שלומי קסטרו: תודה.

<אריאל ויזל: קצת איחרתי, אני מתנצל, כי גם הייתי למעלה, בשדולה.

<אריאל ויזל: אני סמנכ"ל "אחרי".

<אריאל ויזל: זו עמותה שעובדת 16 שנה בכל רחבי הארץ, בפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

<אריאל ויזל: המטרה, בגדול, שאולי היא משותפת לרובנו זה באמת לתת לנוער כלים לעצב לעצמם את עתידם, כרצונם.

<אריאל ויזל: זו הסיסמה, ואנחנו מנסים לעשות את זה בשטח.

<אריאל ויזל: לתת לחברה' כלים להתעלם מאיפה שהם הגיעו, היכן שהם גדלו, נסיבות חייהם – ולתת להם את הכלים כדי לדוג דגים בהמשך ולהציב לעצמם מטרות ולהשיג אותן.

<אריאל ויזל: אנחנו עושים את זה בכלים חינוכיים מגוונים.

<אריאל ויזל: הכלי המרכזי הוא הכנה לשירות צבאי משמעותי.

<אריאל ויזל: חוץ מזה יש לנו פרויקט נוסף שדומה קצת לחוגי סיור, דרך עבודת שטח, עזרה בבגרות, לנוער שנשר מבית ספר.

<אריאל ויזל: יש לנו מסלולי המשך לשנת שירות ומכינה, בעצם הרעיון הוא ליצור איזה רצף חינוכי לבני הנוער, שנכנסים ל "אחרי" בגיל 16-15 ואנחנו מנסים ללוות אותם ליווי ארוך טווח, 10-8 שנים קדימה, עד גילאי 26-25, אחרי שהם עומדים על רגליהם והם אזרחים תורמים, וזה, בגדול, הייעוד של "אחרי" – ליצור חברה סולידרית, טובה יותר, עם אזרחים תורמים.

<אריאל ויזל: לא נאריך במילים, נגיד שמאד מרגש ומשמח השיח הזה, החיבור הזה שמדבר על שיתוף פעולה, מכנה משותף רחב ביותר שהוא בני הנוער, והקניית ערכים – שכל ארגון פה, בגדול, מדבר על דברים דומים.

<אריאל ויזל: דרך זה, שיתופי הפעולה יכולים באמת להיות מדהימים.

עמרם מצנע: כמה ארגוני נוער נוספים יש – שלא נכנסו עדיין - -

<שלומי קסטרו: אלה ארגונים שיצרו אתנו כבר קשר, מה שנקרא – אתנו או עם משרד החינוך, ואנחנו יודעים עליהם.

<שלומי קסטרו: אז אם זה פסיפס, מה שראית, אז תראה מה עוד מצפה: "פידל", שזו עמותה שפועלת עם בני נוער יוצאי אתיופיה, "עוז" – ילדים מהמגזר הדתי לאומי - - -

<קריאה: שלא ברור למה הם לא נכנסו.

<שלומי קסטרו: בגלל בעיות טכניות הם לא נכנסו.

<שלומי קסטרו: - - סיירת חסד, צח"י, צבע, התנועה הקיבוצית בהיותה ארגונו, אתגרים, שיושבים אתנו בשולחן כבר, במועצה, כנפיים של קרמבו, שהם במשרד הרווחה כיום - - -

<אירית ברוק: הם במיזם.

<אירית ברוק: הם רואים את עצמם בחצי דרך אצלנו, וגם - - -

עמרם מצנע: הם בטח שם כי שם יש יותר כסף.

<שלומי קסטרו: אבל אצלנו יותר כיף.

<שלומי קסטרו: אבל הם גם אתנו בתקשורת לפעילויות ייחודיות.

<שלומי קסטרו: הם הארגונים שאנחנו יודעים, על הפרק.

עמרם מצנע: אפרופו מד"א – למכבי-אש אין ארגון - - -

<קריאה: צופי אש.

<אירית ברוק: עד לפני שנה הם אפילו לא היו בעמותה.

<אירית ברוק: זאת אומרת, הם ממש התארגנות של כיבוי אש עצמו.

<קריאה: יש צופי אש וצופי ים.

<קריאות: - - -

<אירית ברוק: לא, צופי אש זה משהו אחר לגמרי.

<אירית ברוק: כי צופי ים הם ממש חלק אינטגרלי, הנהגה בצופים.

<אירית ברוק: צופי אש זה הנוער שבא ל - - -.

<אירית ברוק: גם במגזר החרדי יש עוד כמה ארגונים שאני לא יודעת אם ירצו להצטרף או לא, אבל יש פוטנציאל גדול.

עמרם מצנע: כמה מילים על מה אתם עושים כמכנה משותף של כלל הארגונים, אם יש פעילויות כאלה, כי יש פה ארגונים שהשונות שלהם היא ת"ק פרסה.

<שלומי קסטרו: תכף אני ארצה להציג גם הלאה.

<שלומי קסטרו: כרגע, מה שאנחנו יודעים להגיד – שתי רגליים מרכזיות, אחת , כלפי חוץ, שזה השפעה על מקבלי החלטות, לנסות לגייס יותר משאבים למפעל הזה ולחניכים.

<שלומי קסטרו: אנחנו מלווים מהלכי חקיקה, לדוגמה – הסיפור הזה של עבודה מועדפת למתנדבים בארגוני נוער ותנועות נוער, אז – מהלך מאד גדול.

<שלומי קסטרו: היתה הצעת חוק טרומית שחבר הכנסת בר לב העלה, ויש את ההצעה הגדולה.

<שלומי קסטרו: אנחנו מלווים את הדבר הזה ביחד עם מרכז השלטון המקומי וחברי כנסת, שותפויות אסטרטגיות, וכלפי פנים, נגיד – האירוע היום, זה איזשהו אירוע פתיחה, פעם ראשונה אנחנו בעצם מפגישים את בני הנוער ביחד, זה דבר אחד, ימי השתלמות מקצועית שאנחנו עושים – מהדברים הבסיסיים, למלא בצורה טכנית את דוחות הביצוע, ביחד עם מנהל חברה ונוער, וימי עיון.

<שלומי קסטרו: יש לנו צוות לחיסכון בעלויות רכש, וכל מיני היבטים כאלה.

<שלומי קסטרו: יש לנו צוות תוכן והדרכה.

<שלומי קסטרו: כרגע, לקראת הקיץ, יש לנו פעילות מרתקת שאנחנו יוצאים אתה לדרך.

<שלומי קסטרו: מאז שנפגשנו גם הצלחנו למסד את עצמנו, גם ברמת העמותה וגם ברמת המועצה וגם הקמנו ועד.

<שלומי קסטרו: יש לנו ועד מנהל, וועד פעיל.

<שלומי קסטרו: הייתי רוצה לתת לגור, שהוא נציג הוועד הפעיל, שידבר על המגמות קדימה ועל התכניות שלנו, אם אפשר.

<גור שלי: קודם כל – תודה.

<גור שלי: אני אתחיל לנסות להתייחס לשאלה שלך, דווקא, ומאיפה ששלומי הפסיק, מרמת התוכן.

<גור שלי: הניסיון שלנו לייצר מעבר לבניית התשתית הזו שהזדמנה לנו, או שהשתתפנו בהקמתה, יחד עם משרד החינוך, אז יש עוד הרבה עבודה על העניין הזה, של להקים את התשתית הזו שנקראת "מועצת ארגוני הילדים והנוער", לא רק בהקשר של התיאגוד הפנימי והמערכות כלפי חוץ אלא גם ביכולת לכונן את זה מהותית, תכנית, חינוכית.

<גור שלי: אני חושב שהמגוון והמרחקים שיש כאן, והקרבה שיש כאן בין ארגונים שונים, זה חלק מאד משמעותי ממה זה מועצת ארגוני הנוער.

<גור שלי: זאת אומרת, המגוון הזה הוא עניין של תוכן.

<גור שלי: הוא יכול להיות גם אקלקטי, אבל לדידנו הוא עניין מאד משמעותי של תוכן.

<גור שלי: בתוך תהליך ההתארגנות וההקמה, שאנחנו עדיין בעיצומו, הצלחנו בינתיים לעשות מספר פעילויות חינוכיות משותפות, אחת, במסגרת השקת התכנית של "האחר הוא אני", פעלנו בלמעלה ממאה בתי ספר בתכניות שהן בחלקן תכניות שכל ארגון עשה בנפרד, אבל חלקן – תכניות משותפות שנבנו ביחד, בכניסה לבתי הספר במסגרת "האחר הוא אני".

<גור שלי: לקיץ אנחנו יוזמים יחד עם משרד החינוך ומטה הקיץ האחר כמה פרויקטים, כאשר הראשון ביניהם זה שבני הנוער שלנו יחד עם מדריכים של השולחן הזה עולים על - הסניף הנייד, על רקע של ניידת חב"ד.

<גור שלי: סגור שמקבלים ניידת כזו?

<גור שלי: נקשט אותה קצת אחרת, לטובת האירוע.

<גור שלי: יעלו עליה בני נוער ומדריכים בוגרים, וברשויות שבהן נפעל יפעלו החברה' ביחד בשעות הבלתי פורמאליות.

<גור שלי: זו התנסות – אני יכול להגיד, מנקודת המבט של הדיון הפנימי שלנו עם החניכים – יש בה תעוזה, אתגר, זה לא דבר מובן מאליו.

עמרם מצנע: האגוד עצמו, המועצה – יש לה מעמד פורמאלי?

עמרם מצנע: סטטוטורי?

<גור שלי: כן.

<גור שלי: היא עמותה רשמית, מוכרת - - -

עמרם מצנע: שהאסיפה הכללית מורכבת מהנציגים של כל הארגונים?

<גור שלי: כן.

עמרם מצנע: יצרתם תקנון עם בחירות?

<אירית ברוק: ויש לה מעמד גם בתקנת התמיכה.

עמרם מצנע: אתם יכולים לגזור חלק - - -

<אירית ברוק: בתום שנתיים.

<שלומי קסטרו: כרגע, ה 3% שהתקנה מייעדת - - -

עמרם מצנע: תוך שנתיים זו הוראת קבע של החשכ"ל, בעניין הזה של ארגונים.

עמרם מצנע: אבל עקרונית - - -

<גור שלי: כן.

<גור שלי: תקנון, עם מבנה ארגוני.

עמרם מצנע: הארגונים משלמים על זה מס?

<גור שלי: עד עכשיו זה מס הקמה של הארגונים.

<גור שלי: גבינו מכל ארגון מס הקמה לפי גודלו, יכולתו, והמוטיבציה שלו.

<גור שלי: עכשיו, על בסיס החלוקה הראשונה של התמיכה, כי התמיכה – התקנה אמורה כבר לצאת לפועל, כונסה ועדת התמיכות, נעשתה חלוקה, עברנו את השלב הזה.

<גור שלי: אז בעצם, ה 3% המיועדים למועצה יעברו דרך הארגונים, סביב מימון הפעילות.

<גור שלי: דבר נוסף שמבחינתנו כתוכן, חשוב לנו ואנחנו רואים בזה חלק מרכזי מסדר היום שלנו – זה העניין של יצירת רצף חינוכי, לא רק פנים ארגוני, אלא גם ביכולת שלנו לחבור לחינוך הפורמאלי, לא בחינת מפה לשולחן ערוך אלא כעוד רגל של השולחן, של הדבר הזה שנקרא חינוך, או הרצף החינוכי.

<גור שלי: במובן הזה – חלק מהתפיסה וההמשגה המאד חזקה שיש שם במשרד החינוך, אז הרצף החינוכי הוא במובן הזה של שעות אחר הצהריים הוא חלק בלתי נפרד.

<גור שלי: אנחנו בקשר – שוב, בסיוע מנהל חברה ונוער, עם המנהל הפדגוגי, על מנת להבנות את הקשר בין החינוך הפורמלי לחינוך הבלתי פורמלי, לא רק כמקור גיוס לשעות אחר הצהריים, אלא גם היכולת להעצים את הערך המוסף, את הפעילות הערכית שלנו, בתוך הפעילות החינוכית הפורמאלית.

<גור שלי: זו הרכבה עדינה, כי אנחנו לא עובדים עכשיו במערכת החינוך הפורמאלית, ומערכת החינוך הפורמאלית לא עובדת אצלנו, אלא – צריך לנתב את זה במסלולים שדווקא עושים סינרגיה.

<גור שלי: זו עבודה מאד חשובה ומשמעותית.

<גור שלי: מפתחים שותפויות אסטרטגיות – אנחנו נכנסים לפיילוט עם החברה למתנ"סים עכשיו, כמובן עם מרכז השלטון המקומי, מתחברים לארגון שאני מתאר לעצמי שמכירים אותו כאן – התחברנו אליו לעשות פעילויות משותפות.

<גור שלי: באופק, עוד ארגונים.

<גור שלי: מן הסתם, מנהל חברה ונוער הוא גורם משמעותי.

<גור שלי: הוא לא רק גורם מחולל אלא גם מסייע לביצוע.

<גור שלי: יש לו תפקיד חשוב לדעת מתי הוא חלק - - -

עמרם מצנע: יש לכם אתר אינטרנט של המועצה?

<גור שלי: עוד לא.

<גור שלי: זה ב – to do list אבל עוד לא הגענו לזה.

<גור שלי: התשתיות האלה של יצירת השותפים והעבודה הרב מערכתית, מבחינתנו, למצב ולמקם את מועצת ארגוני הילדים והנוער כחלק אינטגרלי בעיצוב שדה החינוך הבלתי פורמאלי ולא רק מהמקום של לארגן אותם כמעגל, כי אנחנו מהר מאד יכולים להסתגר בדל"ת אמותינו, ובזה נפסיד את האתגר שמונח לפתחנו, ואנחנו עלולים להישאר ב 40-35%, ולא להסתער על ה 70%.

<שלומי קסטרו: אם אפשר גם קצת מספרים ולהגיד לאן דרכנו, אז אתה יכול להבין את הפסיפס ואת המגמה שהיא מגמה של גדילה.

<שלומי קסטרו: כולם מדברים על זה – שר החינוך, מנהל חברה ונוער, אנחנו מרגישים את הגב הזה שכולם נותנים לנו, וגם אנחנו רוצים להיות שם.

<שלומי קסטרו: כיום יש 12 ארגונים, פועלים 122 אלף חניכים וחניכות, למעלה מ 150 רשויות ומועצות מקומיות שאנחנו פועלים בהן, ושוב – אפשר לכמת את זה לשעות חינוך ושעות קהילה.

עמרם מצנע: הוא אומר שיש עוד 100 שאתם לא פועלים בהן.

<שלומי קסטרו: נכון, ויותר חשוב – יש קהלים שאנחנו עדיין לא מגיעים אליהם באופן משמעותי, וסימנו לנו אותם, כקהלי מטרה, וגם מסמנים לנו אותם כקהלי מטרה בתוך התקנה.

<שלומי קסטרו: כשאנחנו מסתכלים קדימה, וגם התבקשנו על ידי משרד החינוך, לקראת תקציבי 2015 והלאה, ניסינו לגבש לעצמנו מה התכנית התלת שנתית שלנו.

<שלומי קסטרו: אז כמובן שהמגמה היא מגמת גידול.

<שלומי קסטרו: יש כאן פעם אחת גידול פנימי, פעם שניה – גידול של ארגונים נוספים, אנחנו כן רוצים לפתוח את זה, וכן רוצים שארגונים נוספים ייכנסו, בצורה נכונה, ראויה, מאזנת וטובה.

<שלומי קסטרו: אנחנו מאמינים שתוך 3 שנים אנחנו נהיה לפחות 180 אלף חניכים וחניכות, כאשר אנחנו קוראים את תמונת המצב החוצה, ונפעל בהרבה יותר רשויות, 200 רשויות, ונרחיב את הפעילות בקהלי יעד של נוער בסיכון, עולים, צרכים מיוחדים, מגזר דרוזי, מגזר דתי-לאומי, שעדיין לא נמצא כאן.

<שלומי קסטרו: הדבר הזה מתחיל קודם כל ממאמץ פנימי שלנו.

<שלומי קסטרו: מאמץ מרוכז של הארגונים להגיד – מסמנים לשם.

<שלומי קסטרו: ביקשו מאתנו את זה וגם אנחנו, פנימה, יש לנו תכניות חומש.

<שלומי קסטרו: כל הארגונים שיושבים כאן יש להם תכניות חומש.

<שלומי קסטרו: כשאתה יושב אתם הם יודעים להגיד לאן דרכם, וזה לגידול.

<שלומי קסטרו: אז אנחנו רוצים לרכז את המאמץ הזה פנימה, רוצים לחזק את השותפות, גם בינינו לבין עצמנו, אבל גם עם משרד החינוך.

<שלומי קסטרו: יש לנו גם בזה עוד הרבה דרך.

<שלומי קסטרו: אנחנו לומדים יום יום לעשות את המצגות ואיך לעשות את הדברים נכון, ואיך למקד מטרות משותפות ביחד.

<שלומי קסטרו: אנחנו עובדים על זה, צמוד.

<שלומי קסטרו: בשביל הדבר הזה, מה שאנחנו נצטרך, אנחנו מניחים, יודעים – זה הגדלת השותפות של המדינה.

<שלומי קסטרו: פעם אחת בהרבה יותר משרדים שותפים.

<שלומי קסטרו: כאן משרד החינוך הוא השותף המרכזי, וזה טוב וחשוב, אבל אנחנו חושבים שעד שלא נרחיב את המעגל הזה למשרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד התרבות והספורט – זה לא יקרה.

<שלומי קסטרו: אנחנו פועלים.

<שלומי קסטרו: יש לנו פגישות על הדרך בנושא הזה.

עמרם מצנע: יש, אני חושב, נוהל של החשבות שאתה יכול ליהנות רק מתמיכה - - -

<אירית ברוק: בתקנת תנועות הנוער פתרנו את זה.

<אירית ברוק: אני מניחה שגם - - - פותחו שיטות בעניין.

<שלומי קסטרו: הם נתמכים, לדוגמה, ממגוון רחב.

<שלומי קסטרו: על בסיס פרויקטים.

<שלומי קסטרו: נניח שיש פרויקט של ניצולי שואה, ממשרד הרווחה, אז אנחנו נכנסים.

<אירית ברוק: - - תמיכה.

<אירית ברוק: תמיכה לגמרי.

<אירית ברוק: אבל אם התקנה מגדירה את זה מראש, אפשרות לקלוט בנושאים מסוימים, אז – אפשר.

<שלומי קסטרו: מה שאני הבנתי מהחשב, שזה מגיע, בעצם, בשיח, יחד עם משרד החינוך, מגיע אליהם.

עמרם מצנע: - - תרבות, הוועדה היא גם ועדת תרבות.

עמרם מצנע: שם יש בעיה עם העניין הזה.

עמרם מצנע: אנחנו הולכים לדון בה.

<שלומי קסטרו: אז פעם אחת זה הרחבה של המשרדים, ואנחנו עובדים על זה קשה מאד, והדבר השני הוא גם התמיכה של המדינה, וכמו שאפשר להבין, נעשה פה מהלך, אבל הוא הצעד הראשון בדרך לקפיצת מדרגה, כפי שאנחנו רואים אותה, קפיצת מדרגה בתמיכה של הדבר הזה, כדי שכל חניך וחניכה יקבלו תקצוב שהוא ראוי, הוגן, ומאפשר גדילה.

<שלומי קסטרו: הדבר הנוסף שאנחנו עובדים עליו, גם ביחד עם מרכז השלטון המקומי, גם נגיע לשר הפנים, זה הסוגיה של הגדלת השתתפות הרשויות.

<שלומי קסטרו: בעצם, ארגוני הילדים והנוער שיושבים כאן – או באופן ספוראדי נתמכים, הגיעו למר מצנע ואמרו לו: הפעילות שלנו בירוחם הכי חשובה, אז הוא אמר – אין בעיה, אבל בוועדת התמיכות רק הדבר הזה התחיל.

<שלומי קסטרו: ולכן, גם שם יש לנו עוד דרך, היינו רוצים להרחיב את ההשתתפות של הרשויות, כי כולנו בעצם פועלים ומעצימים שם את הרשויות.

<שלומי קסטרו: היינו שמחים, אמר את זה גם חבר הכנסת יעקב אשר, לצאת עם איזושהי אמירה ורוח גבית את הוועדה בנושא הזה, שאתה נוכל להמשיך לעבוד, לזכות בהכרה ובקידום.

<שלומי קסטרו: אלה הדברים.

רונן הופמן: אני רוצה רק לברך.

רונן הופמן: אני מלווה את הפעילות ככה לאורך כל הדרך.

רונן הופמן: אנחנו נתקלים בלא מעט קשיים כאן, בהיבטים של חקיקה, לצערי.

רונן הופמן: אני רוצה פשוט לברך ולומר שנמשיך יחד, עד שנצליח.

עמרם מצנע: מישהו רוצה לומר משהו חשוב, שלא נאמר?

<אירית ברוק: אני באמת מודה ואני חושבת שככל שמדינת ישראל תדע להשקיע יותר בנושאים החשובים האלה של קידום נוער, של קבוצות יותר קטנות, אפילו, שמתארגנות, אז אנחנו נצא נשכרים.

עמרם מצנע: אז קודם כל – תודה רבה לכם שבאתם, מקרוב ומרחוק.

עמרם מצנע: אני באמת חושב שזה מהלך חשוב שהיה חסר.

עמרם מצנע: ההכרה הזו בארגוני נוער, בשוני מתנועות הנוער, כי באמת, תנועות הנוער שנולדו עוד לפני המדינה, חלקן הגדול, דווקא השפעתן על החברה הישראלית, שהיתה מאד מאד משמעותית עם קום המדינה, ובשנים שלאחר קום המדינה, הולכת ומתמעטת, לצערי הרב.

עמרם מצנע: יחסית למספר הנערים והנערות בגילאים המתאימים, יש פחות - - -

<אירית ברוק: אני חושבת שזה לא נכון, יש גם מחקר של נועם אבן שמלמד ש - - -

עמרם מצנע: אני לא מכיר, אני אשמח לקרוא.

עמרם מצנע: אשמח באמת לשנות את המודעות שיש לי, שתנועות הנוער לא גדלות.

עמרם מצנע: איך שלא יהיה, נכון עשיתם במשרד החינוך שמצאתם אפשרות לעשות את הדיפרנציאציה, את השונות הזו ולתת משקל, ואין לי ספק בכלל שעצם ההחלטה העקרונית להיכנס, לכתוב תקנה ולאפשר את ההתארגנות הזאת, היא פתיחת דלת מאד מאד רחבה.

עמרם מצנע: אין לי ספק בכלל שלאורך השנים אפשר יהיה להגדיל את התקציבים.

עמרם מצנע: הם לא גדולים, והגדלתם, גם במספרים לא גדולים מוחלטים היא מאד משמעותית.

עמרם מצנע: תפעילו גם את המערכות הפוליטיות.

עמרם מצנע: תנועות הנוער לא במקרה צמחו וגדלו, מבחינה תקציבית, לפחות, וקיבלו באמת את המעמד שלהם, כי לכל אחד כזה יש איזה אבא פוליטי כזה או אחר.

עמרם מצנע: לכן אני אומר לכם בלי להתבייש, שצריך להפעיל באמת את המערכות הפוליטיות השונות, ואין ספק שעכשיו יש פלטפורמה, יש במה, כדי לנתב את התקציבים ואת הכסף.

עמרם מצנע: זה דבר שני.

עמרם מצנע: דבר שלישי – באמת, לעשות מאמץ לקיים מכנה משותף, וזה לא קל.

עמרם מצנע: אפילו מהארגונים שיושבים פה, ולא בדיוק נפגשים אחד עם השני, ולא בדיוק יושבים אחד עם השני, למרות המילים היפות והאמירות, למצוא באמת איך יוצרים מכנה משותף, איך יוצרים פעילות משותפת, איך יוצרים שיח בין הנוער הישראלי, כי לצערי הרב – אני אומר את זה כי צריך לשים את המראה מול הפנים, בכלל בחברה הישראלית, יש התבדלות.

עמרם מצנע: כל אחד לאוהלו, מה שנקרא, כל אחד מתגדר בתפיסות העולם ובגישה, ודווקא הנוער יכול ליצור את אותו מכנה משותף נדרש ממה זה להיות ישראלי.

עמרם מצנע: ישראליות – אם תעשו קצת סימפוזיונים להגדיר מה זה "ישראלי" אני אשמח מאד.

עמרם מצנע: מה הוא "יהודי" עוד לא הצלחנו להגדיר, למעט – בן לאם יהודיה, אבל אנחנו עדיים מחפשים את הדרך, בשעה הזו, שהעולם החיצוני יכיר בנו כיהודים, שאנחנו עוד לא פתרנו את המשוואה הזו.

עמרם מצנע: אבל מה הוא "ישראלי" – זה עוד יותר מסובך, מלבד, כמובן, אזרח שיש לו תעודת זהות וזכאות ישראלית.

עמרם מצנע: אני מאד הייתי שמח אם באמת היה נוצר איזשהו דו שיח כזה עם יכולת הידברות ויצירת מכנה משותף, כי אנחנו חברה שעדיין מאותגרת בהרבה מאד אתגרים והרבה מאד מאבקים פנימיים וסימני שאלה, והיא צריכה לחזק את עצמה.

עמרם מצנע: אז באמת – ברכותיי, ואני מניח שניפגש פה, בהזדמנויות שונות ובנושאים שונים כדי באמת חזק את הכיוון הזה של ארגון הילדים והנוער.

עמרם מצנע: בבקשה, כבוד הרב.

<ישעיהו ליברמן: בשם הישיבה הנפלאה הזו, הנהדרת, הזקוקה לכם – רק מר מצנע מדבר - - -בכל אופן, ברגעים הראשונים אומר את אשר על ליבי – הוא מדבר על שיתוף, על הבנה בין התנועות, בין החניכים והחניכות.

<ישעיהו ליברמן: כל אחד לפי דרכו.

<ישעיהו ליברמן: זה לא סותר את ההבנה שכל אחד יילך לפי דרכו.

<ישעיהו ליברמן: אבל כאן אני רוצה לפנות לגברת אירית ברוק.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו הגענו למועצה הזו בשמחה, לא בגלל הסיבות, אבל – תנועות הנוער.

<ישעיהו ליברמן: הנסיבות והסיבות והמטרות – הגענו לכאן, וכבר לא משנה את הפרהסיה הזו.

<ישעיהו ליברמן: הגענו לכאן, הגאווה שלנו שבתחושה שלנו לא פגמנו, לא הפחתנו אפילו מילימטר אחד של עשיה.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו פועלים עם למעלה מ 60 אלף חניכות, כאשר בתקופת הקיץ מפעילים פעילויות אשר אין כמותם.

<ישעיהו ליברמן: אני בכלל מעביר את זה בכתב למר מצנע, אירית ברוק מכירה אותם, ב-60 ערים ו-60 יישובים.

<ישעיהו ליברמן: פעילות נהדרת.

<ישעיהו ליברמן: אנחנו שמחים שהגענו לכאן, חברים, והציבור כאן מוצא חן בעינינו, טוב לנו כאן.

<ישעיהו ליברמן: אבל אני לא קלטתי, לא הבנתי, למרות גילי, מדוע במועצת תנועות הנוער התקציב הוא כך וכך מיליוני שקל, וכאן, הארגונים מסתפקים ב-10 מיליון.

<ישעיהו ליברמן: מר שלומי בצניעותו מדבר על 2017-2016.

<ישעיהו ליברמן: איפה 2014?

<ישעיהו ליברמן: איך אנחנו יכולים להישאר - - מה ההיגיון, ואני לא מדבר על אפליה כלפינו – מה ההיגיון שכל השולחן הזה שיושב, עושה את מלאכתו נאמנה, אין שום סעיף שמקל עלינו לעבוד פחות או לפעול פחות ממה שבמועצת תנועות הנוער.

<ישעיהו ליברמן: ההבדל היחיד, שאנחנו יכולים להתחיל את הפעילות מיד עם סיום בתי הספר, ושם, לכאורה, צריך לחכות 40 או 60 דקות.

<ישעיהו ליברמן: אבל מה ההיגיון שאנחנו נחיה עם 10 מיליון שקל – אני לא יודע איך מסתדרים.

<ישעיהו ליברמן: אני אומר שוב: אנחנו נכנסנו לתקופה הזו במועצה חדשה, מבלי להפחית שום פעילות.

<ישעיהו ליברמן: מאיפה יבוא הכסף?

<ישעיהו ליברמן: בעזרת השם.

<ישעיהו ליברמן: אבל מה ההיגיון, איך מסבירים אנשי משרד החינוך, כולל הגברת הנכבדה, שאנחנו יכולים להסתפק ב-10 מיליון?

<אירית ברוק: רק נאמר שנעשית פעילות מאד רצינית שאנשים פה, סביב לשולחן, מכירים אותה היטב, בלשכת השר ואצל השר.

עמרם מצנע: כן, כן.

עמרם מצנע: אני חושב שכבוד הרב מבין, אם לא את ההיגיון, את התהליך.

<ישעיהו ליברמן: אני מודה מאד לשר, מודה לצוות, מודה לגברת אירית - - -

עמרם מצנע: זה בסדר.

עמרם מצנע: כשהוקם ארגון תנועת הנערות בתיה לפני 90 שנה לא שאלתם מהיכן יבוא הכסף.

עמרם מצנע: הקמתם.

<ישעיהו ליברמן: אבל פעלנו.

עמרם מצנע: זה מה שאני אומר: הקמתם, פעלתם, וגם עכשיו לא שאלתם, לא התניתם את פעילותכם.

<ישעיהו ליברמן: זה נותן תמריץ.

עמרם מצנע: מה שאני רוצה לומר, שגם להתנהלות תקציבית יש היגיון וזו תופעה, זו פעם ראשונה שיצרו את המונח הזה של ארגוני ילדים ונוער, כי בכל זאת, צריכים למצוא איזה מכנים משותפים.

עמרם מצנע: יכול להיות שבעתיד יקימו עוד איזה משהו, כי אני באמת חושב שיש פה שונות מאד מאד גדולה בין הארגונים, בלי להיכנס, באמת, לפרטים.

עמרם מצנע: אני חושב שהדלת נפתחה.

עמרם מצנע: להגיד לך שמחר בבוקר יהיה תקציב זהה לתנועת נוער ולארגון נוער?

עמרם מצנע: זה יהיה יומרני מדי.

עמרם מצנע: אבל זה תהליך שאני מקווה שיגדל וישתפר.

עמרם מצנע: תראו, הלא פעילות הנוער לא מתחילה ומסתיימת – לא בתנועות הנוער, ולא בארגוני הנוער.

עמרם מצנע: יש היום את חוק יחידות הנוער, מחלקות הנוער, ברשויות המקומיות, שבעצם אמורות גם כן – זה לא ארגון נוער וזה גם לא תנועת נוער, אבל הרשויות המקומיות עצמן, בין אם בחברת המתנ"סים ובין אם במועדוני נוער, במקומות שחברת המתנ"סים לא פועלת, יש מערכת שלמה של פעילות לא פורמלית.

עמרם מצנע: גם ארגוני הנוער וגם תנועות הנוער הם גופים וולנטרים חוץ ממסדיים, שהמדינה עוזרת ותומכת אבל היא לעולם לא תוכל להיות המממנת העיקרית, כי את זה היא עושה בכלים שיש לה, בתחומים שלה.

עמרם מצנע: ולכן, לאט לאט נבנית הדרך הזו.

עמרם מצנע: זהו.

עמרם מצנע: נדמה לי שאין צורך להרבות במילים נוספות.

עמרם מצנע: אני לא סתם שאלתי, ואתה יודע את זה, גם אצלכם, גם אצל בנות חב"ד, במגזר החרדי פעילות הנוער היא חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך הכוללת, שגם היא, בחלקה היא לא חלק אינטגרלי של מערכת החינוך הישראלית הממלכתית.

עמרם מצנע: כל אחד – יש את מוסדות הפטור ומוסדות החינוך העצמאי.

עמרם מצנע: היום יש ניסיון להכניס בכל זאת את כולם תחת מערכת אחת, ואני מקווה שגם מוסדות הפטור ימצאו דרך כלשהי להיכנס לתוך ההגדרות היותר רשמיות של המדינה.

עמרם מצנע: כלומר, אנחנו נמצאים בדרך שעוד ארוכה מאד, כדי באמת למצוא את השילובים האלה ואת המכנה המשותף, כדי להיות חברה ישראלית אחת עם שונות גדולה מאד, בלי ניסיון לכפות על הגופים השונים, על הזרמים השונים, על הקבוצות השונות – את דעת הכלל, אלא לכל אחד לתת את האפשרות לקיים ולחיות בגבולות שלו, על פי רצונו, על פי תפיסתו, וכן הלאה וכן הלאה, אבל להגדיל את המכנה המשותף, שבכמה תחומים הוא נמוך מדי, לגבי חברה שיש לה אתגרים משותפים כל כך גדולים.

עמרם מצנע: אז ככה, הלכתי ב - - בכל מיני דברים.

עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים, לצערי הרב, יש פה עוד כל מיני אירועים.

עמרם מצנע: אז אנחנו בבחינת יוצאים לדרך, ולכן כל האתגרים, כל החזון וכל התקוות – אני מקווה שיתממשו.

עמרם מצנע: אני מצטרף בסוף דברי לדעת כולם שמי ייתן והנערים שנחטפו יחזרו בשלום מהר, הביתה.

<קריאות: אמן.

<קריאות: אמן.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.