הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 64, 2014-06-16 13:00

משה מזרחי: שלום לכולם.

משה מזרחי: אני רוצה לפתוח ולומר שכולנו מאחלים ומקווים שאירוע החטיפה הקשה והחמור שיושב לנו מעל הראש יגמר בטוב.

משה מזרחי: שכוחותינו יצליחו להגיע ולהחזיר בשלום את הבנים שלנו ושיהיו לנו בשורות טובות.

משה מזרחי: על סדר היום: התמודדות משרד החינוך עם כל הנושא של הנטייה המגדרית, האגודה הלהטב"ית (אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים בישראל) במערכת החינוך.

משה מזרחי: יש כמה הצעות לסדר ונפתח בהן.

משה מזרחי: אני אבקש להזכיר שבשבוע שעבר התקיים כינוס בהובלת השדולה של חבר הכנסת ניצן הורוביץ וחבר הכנסת עופר שלח, אחוז ניכר מחברי הבית הזה לקח בו חלק.

משה מזרחי: אני אבקש להעיר שהכנסת הזאת באופן יוצא דופן, נכון אני אומר ניצן הורוביץ?

משה מזרחי: במשך שנים מחוברים מאוד לכל ההיבטים הקשורים לנושא עם הרבה פתיחות והרבה סובלנות מגלים פה.

משה מזרחי: יש תקווה שבכנסת יקדמו לא מעט דברים שהיו קשורים לנושא המאוד מורכב הזה.

משה מזרחי: אנחנו נוגעים בסוגיה הקונקרטית שנוגעת למערכת החינוך.

משה מזרחי: נפתח איתך חבר הכנסת ניצן הורוביץ.

משה מזרחי: בבקשה.

ניצן הורוביץ: בוקר טוב, תודה ליושב ראש הועדה, תודה לחברי הכנסת.

ניצן הורוביץ: כאמור קיימנו ביום רביעי דיון בשדולה כאן בכנסת.

ניצן הורוביץ: חלק מהמשתתפים היו גם אז.

ניצן הורוביץ: נגענו שם, כאן אולי נחדד, בנושא של הומופוביה במערכת החינוך ובמיוחד כלפי בני נוער.

ניצן הורוביץ: אני כבר אבקש להדגיש שלא מדובר כאן באיזו סוגיה תיאורטית אלא מדובר במשהו שלפעמים מגיע, אני אומר, לפיקוח נפש של נערים ונערות שסובלים, שנפגעים, שמוטרדים כולל לפעמים תקיפות פיזיות, כולל תקיפות פיזיות בתוך המרחב הבית ספרי שאמור להיות מוגן.

ניצן הורוביץ: אני מכיר מקרים כאלה באופן אישי, לצערי מקרים שהגיעו עד כדי פגיעה עצמית והתאבדות.

ניצן הורוביץ: המקרים הם מאוד קשים ועל כן אנחנו חייבים להבין את זה במיוחד בימים האלה שרואים את מצעד הגאווה ואת כל התקשורת ואת כל הסלבס בתכניות, ואולי אפשר לחשוב שמדובר באיזה נושא כזה קליל ונחמד וכדומה.

ניצן הורוביץ: לצד הדברים האלה, משה, יש מציאות מאוד מאוד קשה.

ניצן הורוביץ: אני כבר שנים מטפל בזה, אני מכיר את זה והייתי רוצה לשים את האצבע על שתי תופעות.

ניצן הורוביץ: ראשית, לפי הנתונים שהגיעו אלי מארגון הנוער הגאה, נמצא כאן המנכ"ל רן וגם כמה מהחניכים בני הנוער.

ניצן הורוביץ: יותר מחצי מבני הנוער הלהט"בים עוברים, או הטרדה או השפלה או תקיפה – יותר מחצי.

ניצן הורוביץ: צריך להבין, לדברים האלה יש השפעה מאוד קשה.

ניצן הורוביץ: שנית, חמור מאוד בעיניי שחלק מהתופעות האלה לא מטופלות בבית הספר.

ניצן הורוביץ: לפעמים מורים, רכזים, לפעמים מנהלים, אני מכיר ואני אומר את הכול מידיעה, מטיפול אישי שלי מול מורים ומנהלים.

ניצן הורוביץ: דיברתי עם איזו מנהלת לפני זמן, אמרתי לה 'אבל הרביצו לילדה עם מקלות, ממש התעללות עם פצעים, מה את רוצה שיקרה?, שיהרגו אותה?

ניצן הורוביץ: ' היא לא עשתה שום דבר.

ניצן הורוביץ: אני אפילו לא מדבר על תלונה החוצה, אבל שום שיחה, שום ניסיון לפתור את העניין בתוך בית הספר.

ניצן הורוביץ: הטרדות, מכות, השפלות, למה מחכים?

ניצן הורוביץ: שהילדה המסכנה הזאת תתלה את עצמה?

ניצן הורוביץ: – נו, באמת אני שואל.

ניצן הורוביץ: באמת הייתי מבקש שמהדיון הזה תצא קריאה ברורה למערכת החינוך: כפי שמערכת החינוך צריכה להתמודד עם כל תופעה של התעללות בילדים, פגיעה בילדים, בתלמידים.

ניצן הורוביץ: בעניין הזה יש עניין מיוחד.

ניצן הורוביץ: חייבים להבין שיש עניין מיוחד ומדוע?

ניצן הורוביץ: – כי יש גם סטיגמה כללית, הקללות שמטיחים, המילים שאומרים.

ניצן הורוביץ: מלכתחילה הנושא הזה קשה.

ניצן הורוביץ: פה מדובר בנפשות רגישות.

ניצן הורוביץ: מדובר בבני נוער, לפעמים אלו ילדים, אלו ילדים בני 12 ו-13, קשה להם להתמודד.

ניצן הורוביץ: זה לא אני חבר כנסת עם כל היכולת והתקשורת והמפלגה וכל מה שיש.

ניצן הורוביץ: זה ילד לבד בבית הספר, יום-יום גיהינום, יום-יום גיהינום.

ניצן הורוביץ: זה לא נגמר בבית הספר, אחר כך זה נמשך ברוחב, זה בפייסבוק, זה בשכונה והילד הזה או הילדה עוברים גיהינום.

ניצן הורוביץ: לכן אנחנו כמערכת צריכים לתת כאן את התמיכה ואת המענה.

ניצן הורוביץ: לצערי אני שוב חוזר על הנתון ושנבין אותו, יותר מחצי מבני הנוער הלהט"בים סובלים על הרקע הזה וזה לא יכול להימשך כך.

ניצן הורוביץ: תודה על הדיון.

ניצן הורוביץ: תודה לכל מי שבא ותודה ליושב הראש.

משה מזרחי: הבוקר קראתי בעיתון ידיעות אחרונות, יש תכנית דה-וויס, משהו זמרים.

משה מזרחי: נדמה לי שבעיתון ידיעות אחרונות ראיתי את זה.

משה מזרחי: משתתף בתכנית, הוא נולד במין נקבה והיה תלמידת בבית הספר שהסתירה את הנטייה הזאת באמצעות לבוש, כנראה מיוחד, זה מה שקראתי.

משה מזרחי: הוא מתאר שבמשך תקופה ארוכה היא סבלה מהתעללות חריפה, נדמה ששם המשפחה שלו הוא אטיאס, הוא בן 18 היום.

משה מזרחי: הוא משתתף בתחרות.

משה מזרחי: זו דוגמה שממחישה את החשיבות של מערכת החינוך כי הילד הזה צריך להתמודד לא רק בבית הספר, הוא צריך להתמודד עם המשפחה שלא תמיד מודעת, משפחה, הורים שלא תמיד יודעים את זה ולא תמיד מחוברים לתהליך שהילד שלהם עובר.

משה מזרחי: לא תמיד הם מקבלים או לא יודעים להתמודד עם הלחץ שהוא נתון בו.

משה מזרחי: הוא מספר שבשלב מסוים בעזרת מערכת החינוך המקומית הוא נפתח גם מול המשפחה שלו.

משה מזרחי: המשפחה הייתה חלק מהתהליך, הכשרו אותו להיות מה שהוא הרגיש באמת, הוא הרגיש להיות במין זכר, מאותו רגע חייו השתנו לגמרי.

משה מזרחי: הילד השתחרר מהמצוקה המאוד קשה.

משה מזרחי: היום הוא מספר באופן מאוד חופשי ומאוד משוחרר.

משה מזרחי: מישהו קרא את הכתבה?

משה מזרחי: אני קראתי וזה ממש ריגש אותי עם כל הרכיבים האלה שאתה - -

ניצן הורוביץ: היה לו מזל.

רות קלדרון: היה לו מזל מאוחר.

רות קלדרון: הוא קודם 18 שנה - - -

ניצן הורוביץ: היה חשוב שהיה מישהו שטיפל בעניין.

משה מזרחי: נכון, נכון.

משה מזרחי: זו דוגמה קלאסית.

משה מזרחי: אתה קורא בין השורות מה הוא היא עברה עד שהמערכת כולה נרתמה כדי להוציא אותו לחופשי, אותו ואת משפחתו ולקבל את ההכרה הזאת, זה הדבר.

משה מזרחי: בבקשה חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: מצטרפת לתודות לקיום הדיון הזה וגם לקיום הדיון באופן מאוד מהיר.

סתיו שפיר: הגשנו את הבקשה רק לפני שבוע וכבר מתקיים הדיון.

סתיו שפיר: היום זה מאוד מאוד חשוב בעיקר - - <קריאה:> על פי תקנון הכנסת, דיון מהיר תוך 10 ימים.

סתיו שפיר: מהוועדה שאני חברה בה, לא אזכיר את שמה, לפעמים לוקח יותר זמן לקיים דיונים.

סתיו שפיר: לעניין הזה יש חשיבות מאוד גדולה בעיקר היום כי סוף סוף השיח על הקהילה הגאה וזכויותיה באמת תפס מימד פוליטי חדש, הרבה יותר חזק משהיה בעבר.

סתיו שפיר: הנוכחות בשדולה שלך ניצן ושל חבר הכנסת עופר שלח לפני שבוע, השדולה הפגינה את הכוח הפוליטי המדהים של הקהילה הזאת.

סתיו שפיר: כשכל כך הרבה חברי כנסת מתקבצים סביב מטרה פוליטית אחת, תהיו בטוחים שמאחוריהם יש הרבה קולות.

סתיו שפיר: אם יש כל כך הרבה חוזק ועוצמה לקהילה כעת, זה אומר שכבר עכשיו הרבה מהמשימה הוגשמה.

סתיו שפיר: עכשיו את הכוח הפוליטי הזה צריך לנתב להישגים.

סתיו שפיר: מערכת החינוך היא מערכת שצריכה במובן רחב להקדים את זמנה.

סתיו שפיר: הרבה פעמים המערכת הפוליטית באה ועוקבת או הולכת קצת מאחורי הצורך של הציבור.

סתיו שפיר: כשיש איזו קריאה ציבורית לוקחת תקופה עד שהמערכת הפוליטית מתאזנת עם זה ומיישמת.

סתיו שפיר: הדרישה שלנו ממערכת החינוך היא אפילו הרבה יותר קשה.

סתיו שפיר: אגב, גם הדרישה מהמערכת הפוליטית היא כזאת.

סתיו שפיר: מערכת החינוך בגלל תפקידה היא אפילו יותר מעמיקה, המערכת חייבת להיות שם עם קצב וזמן.

סתיו שפיר: לפעמים נדמה שמערכת החינוך נמצאת הרבה מאחור, ממש שנים ואולי עשרות שנים מאחור בין אם מתייחסים לאופן שנלמד חינוך מיני בתוך מערכת החינוך היום, בין אם זה באופן שבו נלמדים שיעורים אחרים.

סתיו שפיר: המערכת עדיין לא מתאזנת עם הקידמה.

סתיו שפיר: אמרה מיכל רוזן בשדולה של ניצן ושל עופר לפני שבוע בצורה מאוד יפה, אם יש מישהו שצריך לחנך אותו פה הוא הדור של ההורים שלנו.

סתיו שפיר: הדור שלנו כבר הרבה יותר חי את זה, לא מרגיש שיש פה עניין.

סתיו שפיר: אי אפשר להגיד במאה אחוז, אבל בהרבה מאוד מקומות ובטח בהרבה יותר מההורים שלנו, כבר לא מרגישים שיש איזה עניין עם נטייתו המינית של אדם.

סתיו שפיר: לכולם יש חברים שהם כאלה ויש שהם כאלה והכול כבר הרבה יותר סבבה.

סתיו שפיר: ההורים שלנו - - -

רות קלדרון: לא בטוחה שהאנשים - - -

סתיו שפיר: אמרתי 'במקומות מסוימים'.

סתיו שפיר: ההורים שלנו נמצאים במוד אחר ולפעמים אני שומעת אמירות, גם פה בכנסת מצד חברי וחברות כנסת, סוג של פליטות כאלה של 'איכס כל דיבורי הומואים האלה' ודברים מהסוג הזה.

סתיו שפיר: אלו דברים שלא צריך להיאמר ובשנת 2014 ולא צריך להיות בראש בכלל.

סתיו שפיר: זה תפקידה של מערכת החינוך.

סתיו שפיר: כשנכנס ילד למערכת החינוך הוא לא הופך רק נשוא של התכנים שמלמדים אותו.

סתיו שפיר: כוח ההשפעה הגדול ביותר זו ההשפעה החברתית שמסביבו.

סתיו שפיר: אמר את זה ס.

סתיו שפיר: יזהר הרבה יותר יפה ממני, המערכת באה לחנך את הילד ללכת בתלם.

סתיו שפיר: כל מי שיוצא מהתלם הוא לא בסדר.

סתיו שפיר: אם יש משהו שמערכת החינוך עושה, ס.

סתיו שפיר: יזהר אמר את זה בביקורת מאוד גדולה, "אם יש משהו שמערכת החינוך עושה היום זה לגרום לילדים ללכת על השביל, לא לדרוך על הדשא" - - -

רות קלדרון: הוא אמר את זה בשנות ה- 70.

ניצן הורוביץ: הוא היה חבר כנסת.

רות קלדרון: לשר חינוך אחר.

סתיו שפיר: מבחינתי ככותב הוא מדהים.

סתיו שפיר: כל אחד ויחסו שלו.

סתיו שפיר: את זה הוא כתב מהפרידה מהחינוך, במאסה יפיפיה.

סתיו שפיר: מה שהוא אומר שם מאוד מאוד נכון.

סתיו שפיר: מערכת החינוך יותר מהכול מלמדת את האנשים ללכת בתלם.

סתיו שפיר: מה זה התלם הזה?

סתיו שפיר: מה מתאפשר לאיש הזה?

סתיו שפיר: יש לי חברים מאוד קרובים שאימצו אחרי הפיגוע ב'בר-נוער' את אחד מהנפגעים, ילד שנפצע.

סתיו שפיר: מיד בבית החולים הוא הבין שהוא לא יוכל לחזור לביתו כי משפחתו, ברגע שהיא שמעה על נטייתו המינית היא החליטה לדחות אותו ולא לענות לו לטלפונים, לבנאדם שיושב פצוע בבית החולים.

סתיו שפיר: אחרי הפיגוע בטראומה מטורפת, מכל הבחינות האפשרויות, לא היה לו לאן לחזור.

סתיו שפיר: אם אתם חושבים שהיום, בשנים האלה הדבר הזה עדיין קיים, שמערכת החינוך לא יודעת להתמודד עם מה שקורה שם, שלא נותנת את המענה לא לילד ולא להורים, אז אנחנו מבינים שנדרש פה תיקון הרבה יותר רחב בכלל ממה שאפשר לדמיין.

סתיו שפיר: יושבים פה נציגים של ארגונים נהדרים.

סתיו שפיר: ארגונים שלצערי היום לא מתוקצבים מספיק, לחלקם לא נפתחים השערים לתוך בתי הספר והם תלויים בחסדיהם של מנהלים נדירים שמוכנים לאפשר זאת ולא בהוראה כללית של משרד החינוך.

סתיו שפיר: כל הדברים הם לא דברים שבכלל צריך לתקן אותם בחקיקה.

סתיו שפיר: משרד החינוך יכול לבחור ולהחליט לעשות זאת בין אם זה בתמיכות לאותם ארגונים, תמיכות כלכליות ובין בלהוציא הוראה לאפשר להכניס אותם, להגדיר שעות במערכת שבהן הם נכנסים פנימה, מלמדים, יושבים עם התלמידים, יושבים עם המורים.

סתיו שפיר: כל הדברים הללו אפשריים לחלוטין.

סתיו שפיר: אני מבקשת מהיושב ראש הוועדה להיום ובכלל מכולנו לצאת עם המלצה ברורה למערכת החינוך.

סתיו שפיר: בבקשה שתגדיר את היחס של המערכת לארגונים הלהט"בים שעוזרים לנוער ושעושים את מה שבמידה רבה המערכת מפשלת בהם.

משה מזרחי: תודה רבה חברת הכנסת סתיו שפיר.

משה מזרחי: גברתי חברת הכנסת רות קלדרון בבקשה.

רות קלדרון: אנחנו תמימי דעים.

רות קלדרון: תודה אדוני יושב הראש, חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר שיזמה את הדיון יחד איתי.

רות קלדרון: תודה שקיבלתם אותנו לוועדה הזאת.

רות קלדרון: כמובן לחברי ניצן הורוביץ ולכל הנוכחים.

רות קלדרון: תודה מיוחדת ליעל צלניק שעובדת איתי ומחנכת אותי באופן שוטף בענייני הלהט"ב.

רות קלדרון: אני רוצה לציין לשבח את שר החינוך הזה שבחר כנושא שנתי בכל מערכת החינוך 'באחר הוא אני'.

רות קלדרון: אני חושבת שזה הדבר הכי חזק שאפשר לעשות מלמעלה.

רות קלדרון: את הדברים האלה קשה לעשות מלמעלה.

רות קלדרון: כמו שאת אומרת נכון, סתיו שפיר, לא רק ההורים שלנו, אני קצת ההורים שלך, אבל גם העמיתים שלנו גם בבית הזה וגם בקהילות נוספות להם עדיין אין שפה לדבר על נטייה מינית באופן שלא מביך את עצמם.

רות קלדרון: גם אנשים שלא רוצים להרע בשום אופן אותם זה מביך, זה דבר חדש, זה דבר שבאמת הדור שלך, ואת כבר בין המבוגרים שלו, אתם הדור הראשון שמדבר על זה באופן פתוח.

רות קלדרון: לבנות שפה קשה לעשות במערכת החינוך.

רות קלדרון: כמו שבמערכת החינוך אי אפשר למנוע את תאונות הדרכים כי זה מה שקורה בכלל באלימות.

רות קלדרון: אני כן רואה שמערכת החינוך וגם שר החינוך שהוא לא מקהילה המאוד מאוד מפותחת בשיח הזה, עושה את המאמצים הרבים ביותר שהוא יכול.

רות קלדרון: אני מאמינה שחינוך זו הדרך, חינוך של ילדים, של מבוגרים, של הצוות המקצועי.

רות קלדרון: אני מבינה שיש ארגונים מצוינים שכבר עושים בנושא ועושים עבודה חשובה ביותר גם עם הנוער עצמו וגם בתוך בתי הספר.

רות קלדרון: אני רואה כאן את ניר של "איגי" – ארגון נוער גאה.

רות קלדרון: גם הם, הם מורי ורבותיי בשנה וחצי האחרונים.

רות קלדרון: סדנאות של "חושן" שמטרתן להביא את הפחתת האלימות כלפי הנוער הגאה.

רות קלדרון: אני מקווה שתספרו לנו היום מה בדיוק תוכן התכניות ואיפה אתם פועלים.

רות קלדרון: לדעתי באמת צריך להתחיל מהגיל הרך דרך הסיפורים שמספרים לילדים.

רות קלדרון: דרך סרטי טלוויזיה והסרטים המצוירים שהם רואים בשעות ששמים ילדים מול הטלוויזיה כביבי סיטר.

רות קלדרון: שתהייה שם כל הזמן נוכחות נורמאלית ופשוטה של אבא ושל אימא, אימא ואימא, אבא ואבא ומשפחות חד-הוריות או מה שנקרא עכשיו 'הורה עצמאי, או רב-הוריות כמו בסיפורי התנ"ך למשל.

רות קלדרון: שהדברים יאמרו בצורה לא שיפוטית אלא תיאורית.

רות קלדרון: ביום שנצליח לעבור משפוטי לתיאורי, ביום שלא נגיד זה לא יותר טוב וזה לא פחות טוב, פשוט כמו שמברכים שכך זה בעולמו, משנה הבריות.

רות קלדרון: יש ברכה מאוד חשובה שנקראת משנה הבריות שמבינה שלא הבנאדם אחראי בדיוק מהו כאן.

רות קלדרון: הוא נוצר כך.

רות קלדרון: דבר שבעולם הדתי, לצערי הנציג שלו יצא מהחדר, עשוי לתת שפה לדבר על זה.

רות קלדרון: עדיין מדברים בשפה שהאדם צריך לשנות את עצמו.

רות קלדרון: בנאדם גם מה שהוא יכול לחגוג את מי שהוא ולמצות ולממש את מי שהוא.

רות קלדרון: אני מברכת על הישיבה, אני מבקשת לשמוע אתכם.

רות קלדרון: אני מבקשת לומר שאנחנו כאן באופן חוצה מפלגות ומאוד רוצים לעזור, מאוד רוצים להיות קול בשבילכם, מאוד רוצים לאמן את הכנסת ומתוך כך את הציבור בלדבר בשפה הזאת.

רות קלדרון: אם כל הכנסת כבר, כולל המפלגות הדתיות, אומרים 'אנחנו חושבות' אז גם את זה אפשר ללמוד.

רות קלדרון: תודה.

משה מזרחי: תודה רבה.

משה מזרחי: נשמע מיד את הארגונים.

משה מזרחי: מונח כאן החומר גם של "איגי את משרד החינוך נשמע בסוף כי אני כן רוצה לקבל גם מ"חושן, תמונת מצב מול הפעילות בבתי הספר.

משה מזרחי: לפני שהגעתי לדיון דיברתי עם שני מנהלי בתי ספר כדי לבחון את המענה שניתן על ידי משרד החינוך ולבדוק מה קורה בפועל.

משה מזרחי: אני הבנתי משהו שנגעה בו חברת הכנסת סתיו שפיר על הרצון הטוב והיכולת העצמית של מנהלי בתי הספר לרתום את הפעילות הזאת לתוך משרד החינוך.

משה מזרחי: שאלתי את הבת שלי, תלמידת כיתה י', אם היא זכתה אי פעם לאיזו שעה מתוך השלושים שעות שהוקצו לסוגיה הזאת.

משה מזרחי: יכול להיות שבית הספר בו היא לומדת טרם נעשית בו הכשרה בכיתות י', אין לי מושג איך זה עובד.

משה מזרחי: יכול להיות שהיא תקבל את זה בהמשך.

משה מזרחי: היא לומדת בשוהם.

משה מזרחי: אני נותן את זה בתור אינדיקציה - - -

רות קלדרון: גם אצלנו לא היה שום דבר.

רות קלדרון: לבתי יש חבר שאני יודעת שהוא לא יכול לצאת מהארון, הם כבר סיימו יב'.

משה מזרחי: דיברתי עם שני מנהלי בתי ספר, אמרו לי 'תשמע, אצלי באמת עושים פעילות יוצאת מהכלל'.

משה מזרחי: הוא המשיך ואמר 'זה תלוי ברצונו של מנהל בית הספר כמה הוא רותם ומזמין גם את "חושן" לפעילות הזאת כגוף שמאוד מכיר ויודע גם להעביר.

משה מזרחי: הוא עתיר ידע בתחום הזה" כאן מילה על המערכות הפורמאליות שלנו, למרות שהן משתחררות בעצמן לאט לאט, לא חשוב אם זו מערכת החינוך או כל מערך ממשלתי אחר שעדיין הנוקשות בנויה בפנים - - -

סתיו שפיר: צריך לציין כאן גם משהו אחר, דווקא ישראל במובנים מסוימים היא מדינה מאוד מתקדמת וזה בזכות היחס של צה"ל לקהילה הלהט"בית.

סתיו שפיר: בהרבה מאוד צבאות בעולם - - - <קריאה:> ובית המשפט העליון.

סתיו שפיר: כן.

סתיו שפיר: אבל במובן שהדרך בה הצבא מתייחס, לא שזה כזה פשוט להיות הומו בצבא, אבל הדרך בה הצבא מתייחס לקהילה בשונה מהרבה מדיניות בעולם, כמו למשל המדיניות האמריקאית שהיא הייתה איומה ומכישנית במשך הרבה מאוד שנים.

סתיו שפיר: הצבא מקבל את זה וגם מייצר גישה - - -

ניצן הורוביץ: בארה"ב שינו - - -

סתיו שפיר: בארצות הברית שינו את זה עכשיו.

סתיו שפיר: תחשבו אחרי כמה זמן.

סתיו שפיר: יש פה רשויות - -

משה מזרחי: יש שינוי מאוד פוזיטיבי, צריך להגיד את זה.

משה מזרחי: יש כאן עניין עמוק של דעות קדומות לכן החינוך כאן דרמטי.

משה מזרחי: הפוביות עדיין משחקות תפקיד במיוחד במערכות הפורמאליות ומי שמקיים אותן מול התופעות האלה.

ניצן הורוביץ: הנתון הבסיסי, היסודי זה שרוב בתי הספר בישראל, אני לא מדבר על החינוך החרדי או הערבי, אלא הרוב הממלכתי הרגיל, סגור בפני ארגון הקהילה ו"חושן", סגור.

ניצן הורוביץ: הם לא יכולים להיכנס.

ניצן הורוביץ: מספיק שאיזה הורה יגיד איזו מילה והמנהל כבר לא רוצה לקחת סיכונים וסוגר.

ניצן הורוביץ: לכן רוב בני הנוער בישראל לא נחשפים בצורה כזאת, כלומר מסודרת, בית ספרית, רצינית לנושא הזה.

רות קלדרון: בתנועות הנוער יש אגודה כזאת?

רות קלדרון: <קריאה:> אנחנו נתייחס לזה.

משה מזרחי: אנחנו נשמע את "חושן".

משה מזרחי: בבקשה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני מנכ"לית "חושן".

<יהלי בן עמי ויטנברג: עד לפני חודש צבי אפרת ואני כאן היום.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כתבתי כמה דברים שאני חושבת שדי התייחסו להרבה דברים שנאמרו כאן.

<יהלי בן עמי ויטנברג: יש צורך להציג את "חושן"?

<יהלי בן עמי ויטנברג: לא, יודעים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אוקיי.

משה מזרחי: תספרי לנו קונקרטית על הפרקטיקה, על הפעילות מול משרד החינוך, על הסדר גודל שלכם, על הממשק שלכם עם בתי הספר.

משה מזרחי: לדוגמה, הבת שלי בכיתה י' בבית ספר שלא . . .

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני מבינה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: קודם כל אנחנו מדברים על 700 פעילויות בשנה מתוכן 500 פעילויות עבור תלמידים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בבתי הספר החילוניים ברחבי הארץ.

<יהלי בן עמי ויטנברג: ה- 200 נוספים לשאלתכם, זה גם בתנועות נוער, צבא, תגלית וכדומה וכדומה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: שוב, זה תלוי יוזמות שלהם.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בנוסף יש ימי עיון ליועצות, עבודות באוניברסיטאות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אלו 200 הפעילויות הנוספות.

ניצן הורוביץ: כמה בתי ספר אתם מכסים?

<יהלי בן עמי ויטנברג: אנחנו נכנסים בסופו של דבר לבתי ספר - - -

<חן פלד: 500 פעילויות זה כמאה בתי ספר בארץ, אחד מכל חמישה בתי ספר.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לגבי ההתייחסות לעבודה עם שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) – "חושן" פועל בשיתוף פעולה הדוק עם שפ"י ועם האגף לחינוך על יסודי במשרד החינוך.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הוא הגוף היחיד המומלץ לעסוק בתחומים של מגדר ומיניות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: השותפות באה לידי ביטוי בהפקת ימי משותפים ליועצות, בהובלת פרויקט להנגשת תכנים לצוותי החינוך דוברי ערבית שעכשיו אנחנו בעיצומו, בקידום פעילות הארגון בבתי הספר וברשויות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הודות לשיתוף הפעולה המבורך ניתן היה לפתור שני מקרים קיצוניים ביותר של הטרדת נערה טרנסג'נדרית במערכת החינוך באשדוד.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זו רק דוגמה מהשנה האחרונה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: עשר שנות העשייה של "חושן, לימדו אותנו שבכדי לייצר שינוי רחב היקף יש לפעול בשני מישורים עיקריים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: האחד, הורדת גיל החשיפה לנושא הנטייה המינית וזהות מגדרית.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מחקר אבני הדרך שערך ארגון חושן נועד לבחון את קיומן ומועד הופעתן של אבני דרך משמעותיות בהתפתחות הנטייה המינית בקרב להט"בים בישראל.

<יהלי בן עמי ויטנברג: המחקר הראה שהמשיכה לבני המין השני נחוות כבר בגיל 12 אצל הומואים ובגיל 15 אצל לסביות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מאידך, ההכרה בנטייה מינית מתרחשת רק בגיל 17 אצל הומואים ובגיל 21 אצל לסביות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: דהיינו, במשך חמש שנים להט"בים מפנים את הסטיגמות של החברה, חשופים לאמירות פוגעניות ומאידך לא נחשפים למידע תקף ואמין או לדמות להט"בית חיובית.

<יהלי בן עמי ויטנברג: חמור יותר מצבם של הטרנסג'נדרים אשר זהותם המגדרית מתגבשת בשלהי הגן.

רות קלדרון: מה זאת אומרת בשלהי הגן?

<יהלי בן עמי ויטנברג: לפי המחקרים אצל הטרנסג'נדרים הזהות המינית מתגבשת כבר בגילאי הגן.

<יהלי בן עמי ויטנברג: גיל הרך.

<חן פלד: כששואלים ילד בגיל שלוש אם הוא בן או בת, הוא יכול להגיד.

<חן פלד: אבל כששואלים ילד בן ארבע, 'למה אתה בן או בת' – אצל טרנסג'נדרים כבר מתחיל איזה חוסר הלימה בין המין הביולוגי לבין המגדר.

רות קלדרון: זה לא קשור - - -

<חן פלד: לא קשור לנטייה - - -

רות קלדרון: הבשלות המינית ההורמונאלית בכלל.

<חן פלד: הזיהוי המגדרי שלהם, אם אני הולך בעולם כגבר או מתהלך כאישה.

<חן פלד: כבר מהגן אנחנו מוצאים שבמשחקים למשל יש להם מגדר מסוים, הצבע של הדברים מאוד מסוים.

<חן פלד: כבר מגיל מאוד צעיר יש הפרדה והם מרגישים את חוסר ההלימה בינים לבין האחר.

<חן פלד: הם בעצם נעשים האחר.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בדיוק.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה לגבי טרנסג'נדרים ואלה הנתונים לגבי הומואים ולסביות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: נתונים – בשנת תשע"ד מתוך 500 פעילויות במערכת החינוך הועברו רק כ-50 בכיתות ט' לעומת 400 פעילויות שהתקיימו בכיתות י' עד יב'.

<יהלי בן עמי ויטנברג: עבור להט"בים רבים זה מאוחר מידי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: פתרון נוסף שהוא חשוב ומשלים, עבודה במודל עירוני רב מערכתי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הנטייה של הרשויות המוניציפאליות היא להתערב רק כאשר נתקלים באלימות מילולית או פיסית בעוד שההמלצה של "חושן" היא לייצר סביבה בטוחה וסובלנית כבסיס למניעה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: על כן, ,חושן" פועל היום על הטמעת מודל עבודה משותף עם הרשויות המקומיות ועם שפ"י.

<יהלי בן עמי ויטנברג: עיקרי המודל הם: א, הפקה משותפת של: "חושן", הרשויות המקומיות ושל שפ"י ליום עיון לצוותי טיפול, חינוך ואכיפה בכל רשות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: צוותים אלו הם מעגלי התמיכה הראשונים והמשניים עבור הנוער הלהט"בי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אולם, באופן אבסורדי לצערנו הם לא מקבלים העשרה מקצועית מוסדרת בהתמודדות עם סוגיות זהות מינית ומגדרית.

<יהלי בן עמי ויטנברג: צריך להבין את זה, גם בסילבוסים של הכשרת צוותי טיפול, הכשרת צוותי חינוך, שם לא מוגדרות ההכשרות האלה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אלו בדיוק האנשים שהילדים פונים אליהם, ליועצת, למחנכת - - -

משה מזרחי: מה זאת אומרת 'זה לא מוגדר'?

משה מזרחי: היועצות או היועצים, אליבא דמשרד החינוך עוברים את ההכשרה הזאת.

<חן פלד: יועצות חינוכיות כן, יש את שפ"י, אבל מורה למתמטיקה שנמצא הרבה יותר שעות בכיתה מאשר היועצת, הוא לא עבר שום שעה, במסגרת ההכשרה הארוכה שלו לקבלת התואר ותעודת ההוראה, בנושא זהות ומגדר.

<חן פלד: בהכשרה של מורים היום הם לא עוברים שום הכשרה בנושא הזה.

<חן פלד: אלא אם הן יועצות ועובדים סוציאליים גם.

<חן פלד: כל רשות האכיפה

רות קלדרון: גם רבנים צריכים לעבור את זה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בהחלט.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אגב, יש ארגון מקביל לנו שנקרא "שובל".

<יהלי בן עמי ויטנברג: הוא עובד במגזר הדתי והוא מעביר הכשרות רק לצוותי החינוך, הוא לא נכנס לבתי הספר.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מאוד מאוד קשה להם להגיע לצוותים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: רק שתדעו שזה ארגון קיים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: השלב הראשון, קודם כל להכשיר את האנשים האלה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: להכשיר בצורה משותפת כמודל עירוני.

<יהלי בן עמי ויטנברג: שלב שני, עידוד כניסת "חושן" למסגרות העירוניות על ידי השתתפות העירונית במימון הפעילות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: ברגע שהרשות בסוף יום שכזה אומרת, כמו שנעשה בהרצליה כבר ארבע שנים אחורה, עמדה ראשת העיר אחרי יום עיון שכזה ואמרה 'אני ממנת 50% מפעילות "חושן", לכל בית ספר שהולך להכניס את "חושן'.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מאז כבר ארבע שנים אנחנו נמצאים באופן שיטתי בכל בתי הספר שם.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה בכלל לא שאלה, הם משובצים כבר בלוח זמנים שלנו וזה מוכיח את עצמו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: השלב השלישי שהוא לא פחות חשוב, מכוון ש"חושן" מעולם לא התיימר לעשות איזה תהליך ארוך טווח, "חושן" מגיע, נותן הכשרה, נותן כלים, מספר את הסיפור האישי ויוצא.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לכן מה שחשוב, זה בעצם המשך התהליך שעושה שפ"י עם היועצות, העובדים הסוציאליים והגורמים העירוניים בתוך אותן מסגרות כדי להטמיע את השיח הסובלני.

<יהלי בן עמי ויטנברג: במקביל על מנת להעניק לבני הנוער את התמיכה המתקבלת על ידי תמיכת שייכות, יש לאפשר הקמה של מסגרת בלתי פורמאלית אותה מוביל ארגון הנוער הגאה איגי בהצלחה רבה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מודל זה פועל בהרצליה מזה ארבע שנים לצד מודל של סבסוד עירוני שקיים כבר בתל אביב וסבסוד מטעם תכנית 'עיר ללא אלימות' בקריית אונו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה משהו חדש שאנחנו נכנסים אליו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לצורך העניין, רב לפני שבוע נסגר עם 'עיר ללא אלימות' בקריית אונו במימון מלא להכשרות לכל תנועות הנוער, כולל תנועות הנוער הדתיות בקריית אונו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה מודל נפלא.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הרי ברור שככל שהסביבה תהייה יותר סובלנית תהייה פחות אלימות, יהיו פחות נטיות אובדניות וכדומה וכדומה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: החיבור כאן ברור רק שצריך לאחד כאן את הכוחות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כניסה לרשויות המקומיות וגיוסן ליישום המודל יכולה להיעשות על ידי התגייסות של ראשי ערים, חברי מוצעות ונציגי המפלגות שלכם ברשויות המוניציפאליות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה מסר חשוב שצריך להגיד אותו היום והוא נאמר גם בשדולה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: ראשי הערים וחברי מועצות חלקם הגדול הם חברי מפלגות, חברי מועצות נמצאים בשטח, חברי תאים גאים שעושים עבודה טובה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: צריך להתחיל לייצר את שיתופי הפעולה האלה ולפעול מבפנים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: את זה בהחלט הצד הפוליטי יכול לעשות בקלות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: תודה.

משה מזרחי: הבנתי.

משה מזרחי: יש עוד מישהו מכם שמבקש להוסיף?

סתיו שפיר: דיברתם על כמה מאות פעולות, האם יש רק פעולה אחת בבית ספר או שיש סדרת פעולות בבית הספר?

סתיו שפיר: זה מהלך חינוכי או שמדובר במפגש חד-פעמי עם הילדים?

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני אסביר לך, אפיק הפעולה העיקרי ש"חושן" מייצר זה סיפורים אישיים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מגיעים לכיתה הומו, לסבית או טרנסג'נדר בדרך כלל זכר ונקבה, מספרים במשך חצי שעה כל אחד את הסיפור האישי שלהם.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אחר כך יש שיח מאוד פתוח שמאפשר לילדים לשאול את כל מה שהם רוצים – זו פעילות של שעתיים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לא מדובר בתהליך ארוך טווח.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני אסביר למה, כי זו הגישה שבזכותה שפ"י ואנחנו עובדים כל כך טוב, הרעיון הוא שלא יגיע גורם חיצוני ויעשה את התפקיד של מערכת החינוך, זה לא יעזור.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הרעיון הוא שאנחנו ניכנס ככלי נוסף, ככלי שבא להראות במגע ישיר שאנחנו בני אדם - - - <קריאה:> כלי נוסף על מה?

<יהלי בן עמי ויטנברג: על התפקיד של מערכת החינוך.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הרעיון הוא שלא אנחנו כגורם חיצוני נגיע ונעשה אפילו שנה ונלך, אם כך אז מה החלק של המחנכת, אולי גם היא צריכה לעבור תהליך?

<יהלי בן עמי ויטנברג: איזה מסר באמת זה מעביר.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לכן השותפות פה היא כל כך חזקה, כי אנחנו כלי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: באים נותנים כלים ויוצאים, אבל מי שצריך לעשות את התהליך הזה זה - - -

<חן פלד: מי שנשאר ביום-יום זאת המורה, המחנך, המורה למתמטיקה - - -

<יהלי בן עמי ויטנברג: והעובדת הסוציאלית וראש העיר על עובדיו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זו מערכת מורכבת.

משה מזרחי: זה מה שקורה בקריית אונו ובהרצליה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בהרצליה באופן חד-משמעי המודל הזה מתחילתו ועד סופו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כלומר, מרמת יום העיון המשותף, האמירה של ראשת העיר, המימון – בהחלט זה קיים שם.

<יהלי בן עמי ויטנברג: יש גם "איגי" בהרצליה.

רות קלדרון: אפשר לעקוב אחרי ראשת העיר למשרד החינוך.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אנחנו בדרכנו.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כי גם שם לא חסרות בעיות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מה שקורה בערים האחרות, לא שהגענו למצב שיש יום עיון משותף וכדומה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בעיריית תל אביב היא אמרה 'אני שמה matching, בית ספר ישים כסף אני שמה כסף'.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זו אמירה טובה, זה חלק מהעניין.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בקריית אונו גייסו מ'עיר ללא אלימות'.

<יהלי בן עמי ויטנברג: באמת יש פה אמירה יפה מאוד.

<יהלי בן עמי ויטנברג: המודל הזה עדיין לא קיים בכל הערים כמו בהרצליה.

משה מזרחי: אלו דוגמאות שלכם מאזור המרכז.

משה מזרחי: מה קורה בפריפריות, צפון ודרום?

משה מזרחי: מילה אחת.

<יהלי בן עמי ויטנברג: שאלה מצוינת.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני אוכל לומר לך שאחת מהמטרות העיקריות שהוצבו בפני הארגון לשנתיים הקרובות, היא היציאה לפריפריה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כל מודל כזה שאנחנו מדברים עליו, הכיוון הוא דווקא לצאת החוצה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אשדוד לצורך העניין, היא target, בבית שמש לאור האירועים שקרו לאחרונה שם, יש כבר החלטה של ראש העיר לקיים יום עיון – זו כבר התקדמות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: חיפה, נתנו המלצה לועדת - - -

<חן פלד: קמה שם ועדה של העירייה שבוחנת את הצרכים של הקהילה הגאה וגם הם אמורים לצאת באמירה שהעירייה תסבסד חלק מהפעילות.

<חן פלד: צריך להגיד, מדובר בכסף.

<חן פלד: אנחנו ארגון של 300 מתנדבים ומתנדבות.

<חן פלד: אנחנו צריכים כסף.

<חן פלד: הפעילות הזאת עולה כסף.

<חן פלד: משרד החינוך - - -

משה מזרחי: מתקצב?

<חן פלד: כרגע לא.

<חן פלד: זה בתהליכים.

<חן פלד: הוא מתקצב את "איגי".

<יהלי בן עמי ויטנברג: אנחנו עוד לא זכינו לתקנה הנכספת להעביר.

<יהלי בן עמי ויטנברג: התקציב בעיקרון אושר, הוא אושר כבר ל- 2013 בסכום של 200 אלף שקל, אבל עדיין לא נרשמה התקנה שדרכה יכול לעבור הכסף.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כרגע, שנתיים אנחנו פועלים על בסיס ההבטחה הקיימת - - -

רות קלדרון: 2013 זה לא לפני שנתיים.

רות קלדרון: זה לפני חצי שנה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: נכון.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לפני חצי שנה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: יש כוונה, נפגשנו גם עם שר החינוך והוא מאוד בעד.

<יהלי בן עמי ויטנברג: בעיקרון הכסף הובטח, העניין הוא באמת עניין טכני.

<יהלי בן עמי ויטנברג: היום זה לכתוב את התקנה, אני לא יודעת איפה זה עומד.

רות קלדרון: קשה במשרד החינוך לכתוב תקנה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: יש התכוננות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לגבי הפריפריה חשוב להבין שזה יעד קיים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אגב, אני במקור מאשדוד, בחדרה בהווה, אימא לילדה, אנחנו מגדלות אותה בחדרה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הנושא הפריפריאלי בוער בכל גופי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: מבחינתי, מהיום שהבת שלנו נולדה הפכו לי שעון חול וזה הזמן שיש לי כדי לשפר לה את הסביבה.

משה מזרחי: אם ארצה לסכם בשורה התחתונה את מה שנשמע בין הדברים שלך, אם מערכת החינוך הייתה לוקחת את זה לידיה כפרויקט ולא נשענת עליכם כגוף מרכזי שמוביל, אלא מטמיעה את זה לא רק על ידי היועצות, למה אני אומר יועצות, הרי יש גם יועצים, זה כמו שאנחנו אומרים מורות.

משה מזרחי: היועצים והיועצות, הפסיכולוגים והפסיכולוגיות ושהמערכת המחנכת, המורים והמחנכים יהיו שותפים לזה ושזה יהיה משהו מובנה וסדור.

משה מזרחי: מערכת החינוך תתעסק בעניין ושאתם הוא הדבר הנוסף שבא לתת את המשהו האחר.

משה מזרחי: כלומר, זה ביניכם התכלית האולטימטיבית ואז לא מתעסקים אם מי שיש או שאין לו, פריפריה, מרכז דרום.

משה מזרחי: הדבר המובנה הזה, אני לא יודע אלא שואל, הדבר המובנה הזה שאני לא יודע להגדיר אותו כי אני לא איש חינוך, אבל הדבר המובנה הזה שאם משרד החינוך היה מוביל אותו והוא קשיח במערכת החינוך, שהוא לא תלוי רצון טוב כזה או אחר של מנהלי בתי הספר, זה היה מקדם אותנו באופן עצום קדימה?

רות קלדרון: העניין הוא שהם בעצם עושים תהליך חינוך למשרד החינוך, כי רוב המורים והמורות בישראל הם עדיין הומופובים ולהט"ב-פובים.

רות קלדרון: בעצם צריך מהלך.

רות קלדרון: ואי אפשר לצעוק על הצ'יפס, אי אפשר לעשות תהליכים מהר.

רות קלדרון: החברה הישראלית היא חברה מאוד שמרנית ולוקח זמן.

רות קלדרון: דור ראשון זה תמיד המגזר השלישי, בדור שני מישהו צריך להיכנס לכנסת - - -

משה מזרחי: צריך להודות על האמת, אני מכיר מחנכים ומחנכות שחושבים שהדיון בסוגיה הזאת, הם מאוד מאמינים בזה, בעצם זה לעודד את הנטיות האלה.

משה מזרחי: צריך להגיד את האמת.

משה מזרחי: למרבה התדהמה כאילו הדיון בזה - - -

<יהלי בן עמי ויטנברג: זאת תדהמה בכלל וזאת הסיבה בכלל - - -

משה מזרחי: במרכאות, וזה המון.

ניצן הורוביץ: אני חייב להגיד משהו.

ניצן הורוביץ: במקביל, הייתי קודם, יש דיון בועדת מדע על תכנית האבולוציה, לימוד תכנית האבולוציה במערכת החינוך.

ניצן הורוביץ: גם אמרו - - -

משה מזרחי: תתפלאו, ללמד שמוצאנו מהקוף.

ניצן הורוביץ: אמרו שם 'אם יגידו חלילה לילדים דבר כזה, מה הילדים יחשבו'.

ניצן הורוביץ: אמרתי, 'רגע, מה לילדים אין עיניים, אוזניים, הם לא רואים במקום אחר, הם לא שומעים.

ניצן הורוביץ: זה לא אם לא יחשפו אותם במערכת החינוך ולא יתנו להם הזדמנות לשאול שאלות הם לא יכירו את הדבר הזה'.

ניצן הורוביץ: זאת אומרת, כאן אנחנו לא מדברים על חשיפת הנושא וכמו שאמרת, יש אנשים שחושבים שכך מעודדים את העניין, פשוט זאת דרך לתלמידים להתמודד.

ניצן הורוביץ: אחרי כל פעם שאני בבית ספר, אני אישית נפגש עם תלמידים, אחר כך תמיד אני מקבל מכתב מאיזה ילד או איזו פנייה בפייסבוק 'כמה טוב שבאת, וסוף סוף ראו ושמעו את זה וזה היה במסגרת כזאת רגועה ולא בקללות ולא בעלבונות אלא בדרך יפה.

ניצן הורוביץ: כמה זה חשוב לנו וכמה זה טוב'.

רות קלדרון: ואתה מבחוץ, אתה מבין את זה.

רות קלדרון: לו היה מורה כזה בבית הספר כל בית הספר היה מושפע והיה כזה.

רות קלדרון: אבל אי אפשר למהר את התהליך - - -

<רן לייבל: אולי כדאי שגם אוריה ידבר ויספר על חוויה אישית שלו במקום שנדבר על חוויה שלהם.

<רן לייבל: אחרי זה נשמח גם לומר כמה דברים.

משה מזרחי: נעבור ל"איגי".

משה מזרחי: בבקשה.

<אוריה ברנשטיין: אני בן 16, תיכון הדרים בהוד השרון.

<אוריה ברנשטיין: בעצם אני חניך בקבוצת "איגי" בהוד השרון.

<אוריה ברנשטיין: בכיתה ז' הייתי די שונה, התלבשתי די שונה, הייתי שונה.

<אוריה ברנשטיין: כאילו, כל הילדים בבית הספר צחקו עלי, קראו לי הומו, קוקסינל והיו המון הצקות בבית הספר שהגיעו גם לידי פגיעה פיסית.

<אוריה ברנשטיין: בחשש סיפרתי גם למורה שלי.

<אוריה ברנשטיין: היא דיברה עם אותם תלמידים וזה לא עזר.

<אוריה ברנשטיין: המצב ממש כאילו הכניס אותי לדיכאון, ההצקות חזרו על עצמן כל יום.

<אוריה ברנשטיין: כתוצאה מכך במשך כמה חודשים לא הלכתי לבית הספר.

<אוריה ברנשטיין: זה לא שינה לאף אחד, לאף אחד פשוט לא היה איכפת, לא למורים ולא לתלמידים.

<אוריה ברנשטיין: אף אחד לא שם לב אלי, הייתי שקוף.

<אוריה ברנשטיין: בסוף השנה ההיא לאחר שהמערכת לא תרמה דבר כדי לקבל אותי ולקדם אותי, כמובן שהיא לא ידע כיצד לקלוט אותי, עברתי לבית ספר לחינוך מיוחד.

<אוריה ברנשטיין: שם השונה עדיין היה מוזר וחריג, יחד עם זאת למדתי מהחוויה הבית הספרית לקבל את השונות שבעצמי שבחברה.

<אוריה ברנשטיין: בהמשך לכך המשכתי להתחבר לחברי הקהילה.

<אוריה ברנשטיין: בכיתה ט' הלכתי לראשונה לפעילות של ארגון הנוער הגאה "איגי".

<אוריה ברנשטיין: הפעולות ב"איגי" שינו אותי.

<אוריה ברנשטיין: התחלתי לקבל את עצמי ולאהוב את מי שאני.

<אוריה ברנשטיין: הצלחתי לומר לעצמי 'אני הומו ואני גאה בזה'.

<אוריה ברנשטיין: אחרי פעולה אחת שחזרתי הביתה מ"איגי" ראו אותי כמה נערים והתחילו לצעוק לי 'הומו' ברחוב.

<אוריה ברנשטיין: לראשונה הצלחתי להמשיך מבלי להתייחס ומבלי לחשוב מה עשיתי לא נכון.

<אוריה ברנשטיין: לאחרונה התחלתי בתהליך היציאה מהארון, אמרתי לאנשים שחשובים לי, אימא, חברים קרובים ומורים.

<אוריה ברנשטיין: אסור שהנוער ירגיש לבד, אסור שירגיש שאין לו עם מי לדבר.

<אוריה ברנשטיין: אני קורא לכם חברי וחברות הכנסת עזרו לנו לשנות את ההתעלמות הזאת, עזרו לנו לפעול למען הנוער הגאה, עזרו לנו להכניס תכנים והסברה לבתי הספר ולמסגרות החברתיות – שאנחנו כאן ובכל מקום.

<אוריה ברנשטיין: תודה.

סתיו שפיר: כל הכבוד גם על האומץ לבוא ולהגיד את זה בכנסת.

משה מזרחי: ממש, שיישר כוח.

משה מזרחי: אצלכם בבית הספר הייתה פעילות מהסוג הזה שאנחנו מדברים עליה כאן?

<אוריה ברנשטיין: בבית הספר שלנו יש "חושן", אבל זה בכיתה יא'.

<אוריה ברנשטיין: זה לא בהכרח עוזר כי זה כבר - - -

משה מזרחי: זה בקצה.

משה מזרחי: <קריאה:> זה אחרי שהם יוצאים מהארון.

<רן לייבל: אני מנכ"ל "איגי", משותף עם אנדי מיכאלי שלא נמצאת היום.

<רן לייבל: אני חייב להגיד ולהתייחס לדבריו של ניצן לגבי הנתונים ששמנו לכם על השולחן.

<רן לייבל: ניתן לראות מדוח סקר אקלים שנערך לפני שנתיים, בדומה למה שאוריה משתף, שבני ובנות הנוער הגאים אינם מרגשים מוגנות במרחב הבית ספרי.

<רן לייבל: כמו כן, אני חייב להגיד שההערה על הצבא, אני מעדיף לא להשוות לצבאות אחרים בעולם ולהגיד שבצבא יש נטייה לחזור לארון.

<רן לייבל: יש לנו קבוצות של גילאים עד 22 ויש הרבה חוויות להטה"ב-פוביות שאנחנו מקבלים מהצעירים והצעירות שלנו.

<רן לייבל: קשה להסכים שזה צבא מקבל.

<רן לייבל: השבוע סביב אירוע הגאווה, התגובות שאפשר לראות בפייסבוק של צעירים ומבוגרים – זה כואב בבטן, אמירות אלימות שקראות להשמיד ולרצוח את כל הקהילה הגאה.

<רן לייבל: אני לא מדבר על מיעוטים ולא על מעטים.

<רן לייבל: קשה להגדיר את זה כתופעה שניתן לתחם אותה באזורים מסוימים.

<רן לייבל: יש כאן בעיה מאוד קשה ורחבה, לדעתי בכלל החברה הישראלית נהיית אלימה, ואנחנו חלק מזה.

<רן לייבל: סדנאות ההסברה של "חושן" וגם פרויקט של "איגי" הן תכניות חינוכיות מדהימות והן עושות עבודה מדהימה, אבל כמו שיהלי הסבירה זה טיפה בים וזה תהליך איטי.

<רן לייבל: אנחנו צריכים לזכור בראש שלנו כל הזמן את אוריה ועוד עשרות ומאות בני נוער שמגיעים ל"איגי", והם המגיעים ל"איגי", אלה בני נוער שנמצאים במקום קצת יותר בטוח עם סביבה קצת יותר בטוחה והם מרשים לעצמם להגיע לפעילות.

<רן לייבל: הרוב לא מגיע, צריך לציין, הרוב לא מגיע לפעילות של "איגי".

<רן לייבל: רוב בני ובנות הנוער שחווים אלימות על רקע מגדר הזהות המינית שלהם לא יגיעו לפעילות שלנו, הם יסתתרו עמוק בארון.

<רן לייבל: מעבר לבתי הספר הממלכתיים ש"חושן" מגיעים אליהם, החינוך הדתי והמגזר הערבי אליהם אנחנו בכלל לא מצליחים להגיע ולייצר פעילות.

<רן לייבל: בעוד שגיל היציאה מהארון הולך ויורד החשיפה לתכנים החינוכיים מגיעה בשלב מאוחר, ויש שיגידו מאוחר מדי.

<רן לייבל: את תהליך הזהות יגבשו הנערים והנערות יגבשו במרחבים וירטואליים, באתרי אינטרנט, במסיבות סופי שבוע – אין שם מבוגרים אחרים, אין שם מדריכות ומדריכים שיכולים להנחות ולהסביר.

<רן לייבל: הקלף הזה של ארון יכול לשמש בהרבה פעמים ניצול ילדים וילדות על ידי אנשים שמנצלים את המקום שהם נמצאים בו.

<רן לייבל: אני אזכיר גם את הקהילה הטרנסג'נדרית, הם בכלל לא מצליחים להגיע לפעילות של הנוער הגאה.

<רן לייבל: מהר מאוד הן יגיעו לעבודה בזנות.

<רן לייבל: הרי כל הרצף הסיכון של העבודה בזנות, את זה אנחנו לא מזכירים.

<רן לייבל: הן בטוח לא עוברות סדנאות של "חושן" בבית הספר כי בשלב הזה הם אפילו לא מגיעות כבר לבתי הספר.

רות קלדרון: למה עשית חיבור כל כך מהיר, מי שהוא טרנסג'נדרית יגיע לזנות?

רות קלדרון: איך - - -

<רן לייבל: לא.

<רן לייבל: אמרתי שנערות טרנסג'נדריות הן רבה יותר מגיעות, כלומר הן הרבה יותר במצב סיכון להגיע לעבודה בזנות מנוער רגיל.

<רן לייבל: דוח של "עלם", עמותה לנוער בסיכון, מעלה ש- 25% מבני הנוער שעוסקים בזנות הם להט"בים, הם עושים את זה בשביל כסף במקום ראשון או כרטיס למסיבה.

<רן לייבל: בוודאי בקהילה הטרנסג'נדרית זנות נפוצה יותר בעיקר כדי לממן ניתוח.

<רן לייבל: זה מהדוח האחרון ש"עלם" הוציאו.

<רן לייבל: על אף ש"איגי" מציג את עצמו בשנים האחרונות כאחד מארגוני הנוער, אנחנו נהנים מזה ורוצים להיתפס כארגון נורמטיבי שפועל עם נוער מהדהים, מעורר השראה.

<רן לייבל: צריך לזכור ש- 40% מהפעילות שלנו בכלל, לא הפעילויות החברתיות, היא בפורומים, פעילות במועדוני נוער.

<רן לייבל: זו פעילות שאינה מוכרת ולא ממומנת על ידי משרד החינוך.

<רן לייבל: אני חושב שאלו עיקרי הדברים שביקשתי להעביר היום בוועדה.

<רן לייבל: הנחתי כאן על השולחן איזו תכנית שאנחנו עובדים עליה בחצי השנה האחרונה אחרי הרבה פגישות עם משרד הבריאות בנושא אובדנות, בנושא מיניות בריאה ו- HIV.

<רן לייבל: גם התמיכה הייעודית במרחבים פתוחים לנוער גאה כמו המועדון שקיים בתל אביב אליו מגיעים מאות בני נוער בשבוע, על פיתוח איתור נוער על רצף הזנות במרחבים וירטואליים.

<רן לייבל: אנחנו מאוד רוצים לפתח תכניות כאלה גם בשיתוף עם "עלם", פרסום וקידום של הפורומים כמענה שאפילו שמערך פסיכו-סוציאלי יכול להפנות אליו.

<רן לייבל: רק שידעו להפנות אליו, אנחנו כבר נמשיך את הטיפול משם, והרחבת השיח על מגדר וזהות מינית דרך תכנית ניר שהיא תכנית לעובדי מגדר וזהות מינית וגם סדנאות של "חושן".

<רן לייבל: כל עוד נשאיר את השיח על מגדר והזהות מינית בידי הקהילה הגאה, אנחנו חוטאים למטרה.

<רן לייבל: מגדר זה לא נושא שמעניין רק להט"בים, לא רק להט"בים צריכים לדבר על זהות מינית.

<רן לייבל: לדעתי כל בן ובת נוער צריכים להתעסק בתכנים האלה.

<רן לייבל: ככל שנרחיב את השיח הזה ונהפוך אותו למשהו שהוא יותר רלוונטי לכלל בני הנוער –בעיניי אנחנו עושים עבודה טובה מאוד לילדים.

<רן לייבל: לסיכום, אני אגיד שמה שחשוב בעיניי הוא שהוועדה תיתן המלצה למשרד הבריאות גם לנושא של התאבדויות בקרב בני נוער להט"ב, גם לנושא התנהגות מינית סיכונית, לפעול בצורה ישירה מול ארגון הנוער הגאה עצמו ולא דרך ציבוריים עקיפים שבסוף אנחנו לא רואים שום תקצוב מהוועדות האלה.

<רן לייבל: משרד הרווחה, הגשתי לשר הרווחה לפני כמה חודשים תכנית למועדוני נוער כדי שיעזרו לנו להגשים את זה.

<רן לייבל: יש בתל אביב רק מועדון אחד, בשנה הבאה אנחנו רוצים לפתוח בירושלים, בבאר שבע, בעפולה ובראשון לציון.

<רן לייבל: משרד החינוך, להכניס את "חושן" ואת הסדנאות לתוך מערכת החינוך.

<רן לייבל: בימים האחרונים אנחנו מנסים לבדוק אופציה, לדעתי היא תעזור גם לכל הארגונים שעובדים עם בני נוער, לתקן לתקנה ייעודית שתדבר ישירות אל נוער להט"ב.

<רן לייבל: כל מי שעוסק ומקדם את הנוער הגאה יכול דרכה להיות מתוקצב.

<רן לייבל: נראה לי שנפתור הרבה הרבה בעיות.

<רן לייבל: <קריאה:> דרך מי

<רן לייבל: ליצר תקנה, אולי דרך המועצה לשלום הילד.

רות קלדרון: דרך איזה משרד?

משה מזרחי: אמרת שפניתם.

<רן לייבל: רק עכשיו אנחנו עובדים לנסות לקיים כזה שיח.

<רן לייבל: דווקא חשבנו להתייעץ עם הועדה, אולי המועצה לשלום הילד.

רות קלדרון: אני מתנצלת שאנחנו צריכות לצאת.

רות קלדרון: במשפט אחד, אני אבקש את רשותכם לדבר עם שר החינוך כדי שיהיה מישהו ממשרד החינוך שיהיה אחראי על התחום ולכן גם אחראי על התקנה.

<הילה סגל: יש.

<הילה סגל: אני האחראית.

רות קלדרון: מעולה, איפה בתוך משרד החינוך?

<הילה סגל: שירות הפסיכולוגי ייעוצי,, שפ"י.

רות קלדרון: את יכולה להוציא תקנה?

<הילה סגל: אני אחראית על הנושא.

ניצן הורוביץ: רות, תעזרי להם עם מאיר.

רות קלדרון: בסדר גמור, גם עם מאיר, אני מבינה שכסף כבר אושר, זה רק עניין של - - -

<הילה סגל: תחילת הדרך.

רות קלדרון: ואמרתם שגם משרד הבריאות.

רות קלדרון: אני מבינה שאין לי מה - - -

<רן לייבל: במשרד הבריאות היינו בכמה פגישות.

משה מזרחי: נמצאת כאן נציגת משרד הבריאות, נשמע אותה.

סתיו שפיר: רק להוסיף שאלה, לפני מספר שבועות פניתי למשרד החינוך ומשרד והרווחה להבין כמה מהתקציב של המשרדים מושקע בכלל בקהילה, גם בסיוע לארגונים, בתוך בתי הספר ובכל מה שיש.

סתיו שפיר: נאמר לנו שאין דרך לסכום את התקציב הזה - - -

<יהלי בן עמי ויטנברג: התקציב של "חושן" עומד על חצי מיליון שקל.

<יהלי בן עמי ויטנברג: 70% זה הכנסות עצמיות, 30% גיוס משאבים שחלקם מחו"ל מקרן הולנדית.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אין לו כלום.

סתיו שפיר: אני יודעת את זה, רק רציתי לברר את הפרטים המלאים.

סתיו שפיר: גם נאמרו דברים סותרים אצל שר האוצר.

סתיו שפיר: מאוד עניין אותי מהם באמת המספרים.

<שוש צימרמן: כן, אבל את כל הפעילות של משרד החינוך מאוד קשה לכמת כי היא - - -

סתיו שפיר: בשנת 2011 משרד החינוך הבטיח שהוא יעבור למערכת הממוחשבת ושקופה של כל התקצוב שלו - -

<שוש צימרמן: זה לעניין הזה.

<שוש צימרמן: זאת לא בעיה שאין מערכת.

<שוש צימרמן: אנשי המקצוע עוסקים בכלל הנושאים וקשה להגיד שהפלח של התקציב שהולך לנושא הזה הוא כזה וכזה.

<שוש צימרמן: צריך בכלל להתייחס לכלל העשייה שלנו.

משה מזרחי: מיד נגיע אליכם, חבל שנסטה מהדיון.

<נוגה תמוז: אני רכזת ב"איגי", אני מבקשת לומר דווקא מהכובע של סטודנטית הלומדת בסמינר הקיבוצים להיות מורה.

<נוגה תמוז: פתחנו תא גאה בסמינר אחרי הרבה מאוד זמן שהסמינר גם לא נתן לזה מקום.

<נוגה תמוז: בסופו של דבר פתחנו את התא הגאה.

<נוגה תמוז: נפגשנו כמה סטודנטים, לא פעילים חברתית בהכרח.

<נוגה תמוז: לצערי הרב, לראות את הסטודנטים יושבים ומתים מפחד מהנקודה שבה הם יצטרכו לעמוד מול כיתה ולהתמודד עם הנטייה המינית שלהם מול הכיתה.

<נוגה תמוז: זה גרם לי להבין עד כמה הדבר בשורשה של מערכת החינוך, זאת אומרת, אין שום גוף, שאני כסטודנטית צריכה לכתוב עכשיו מערך להכשרת מורים בתוך סמינר הקיבוצים, צריכה להיאבק על הזכות שזה יהיה כחלק מההכשרה של המורים.

<נוגה תמוז: לא רק על איך להתמודד עם נוער גאה או איך מורה או מורה לעתיד שהם להט"בים יצטרכו להתמודד בתוך בית הספר כשהם לא יודעים איך יקבלו את זה.

<נוגה תמוז: חלק מהסטודנטים אמרו 'אני מתה מפחד להגיד שאני לסבית כי אולי יפטרו אותי.

<נוגה תמוז: זה קרה לי פה ושם בכל מיני מקומות שעבדתי בהם'.

<נוגה תמוז: זה משהו שהוא לא רק איך אנחנו הולכים להכשיר את המורים, לא רק איך מכשירים את המורים הקיימים אלא בכלל לבדוק את עצמנו מההתחלה.

<נוגה תמוז: אני יודעת שאנחנו ב"איגי" עובדים על הכשרת מורים, אבל זה משהו שצריך להחדיר אותו לראשית ההכשרה של המורים, מההתחלה.

<נוגה תמוז: הדרכתי בשנה שעברה בעפולה, אגב הפעילות, "איגי" קוראת פריפריה מקריית שמונה עד אילת, רוב הפעילות שלנו היא מחוץ לתל אביב, מחוץ למרכז והיא בהרבה צורות שונות.

<נוגה תמוז: יש לי חניך שהוא ממגדל העמק, הוא לא מגיע ממשפחה מפורקת לחלוטין, אבל כמו משפחה, ולא משנה מאיזה מעמד סוציו-אקונומי וכל דבר אחר, היא יכולה לנדות תמיד את הבן או הבת שלה.

<נוגה תמוז: החניך הזה שהוא מוכשר בטירוף, ילד חזק, יצרתי, יפה, כל הדברים הטובים אפשר להגיד עליו, הוא הגיע לפעילות של "איגי", זה הצליח להקיף את החיים שלו כמו שצריך, אבל זה לא נתן לו בסופו של דבר מענה.

<נוגה תמוז: בבית הספר עדיין היו מציקים לו למרות שהוא מאוד בטוח בעצמו.

<נוגה תמוז: אנחנו היום ממש בהתמודדות עליו שהוא יפסיק לשכב עם גברים מבוגרים ממנו כדי שיתנו כסף ואוכל.

<נוגה תמוז: זה משהו שאם מערכת החינוך, בתי הספר במגדל העמק, היו שותפים שלנו ויחד איתם היינו מנסים ליצור תכנית שנתית לאורך כל השנה ומגיל יותר צעיר, הוא לא היה מגיע למצב שאני הייתי צריכה לחפש אותו ברחובות תל אביב.

<הילה סגל: זה לא בדיוק עובד כך, אני חייבת להסתייג מהאמירה שאומרת שאם היה שיעור בכיתה הילד הזה לא היה ברחוב, או אם היו סדנאות – זה קצת - - -

<נוגה תמוז: זה לא סדנאות, להפך.

<נוגה תמוז: אני אומרת משהו שגם נאמר כאן קודם.

<נוגה תמוז: זה משהו שצריך להיות מלווה מהגן, כמו שגם יהלי אמרה.

<נוגה תמוז: אני ממש חושבת להפך, זה לא עניין של שיעור או שנה, זה עניין של תכנית שחושבת את הילד ואת ההתפתחות שלו מגיל צעיר עד גיל מאוחר - -

<הילה סגל: אבל ילד שהמשפחה שלו לא מקבלת אותו והוא מגיע למצב כזה, אני אומרת שוב, קשה לשים את זה כמשוואה שאם היה התהליך הזה אנחנו היינו מונעים מצב סיכוני כל כך - - -

<נוגה תמוז: ברור שזה הרבה יותר מורכב.

<נוגה תמוז: אבל אני אומרת, הוא דווקא לא מגיע מאיזה מקום, גם אני מהוד השרון במקור, גם לי - -

<הילה סגל: זה לא משנה מאיפה.

סתיו שפיר: אבל הילד נמצא בבית הספר לפחות שמונה שעות ביום, לפעמים זה יותר זמן משהוא רואה את ההורים שלו.

סתיו שפיר: בית ספר נמצא במערכת שכוללת גם את המורים וגם את היועצת, גם את הרופאה וגם את כלום.

סתיו שפיר: המערכת הזאת צריכה לאתר דברים כאלה ולטפל בהם.

<הילה סגל: על זה אני לא מתווכחת.

<נעה גולני: אני חושבת שמה שאנחנו מדברים כאן, זה בדיוק העניין של שיתוף פעולה.

<נעה גולני: כלומר, אם יש ארגון כמו "איגי" שזה ארגון נוער שפועל אחר הצהריים.

<נעה גולני: אני נועה, אני מנהלת את פרויקטים בארגון איגי.

<נעה גולני: אם אנחנו מדברים על איזה שיתוף פעולה, זה משרד החינוך שהילדים ביניהם.

<נעה גולני: אם יש שמונה שעות ואחר כך שיתוף פעולה יחד עם "איגי" או עם כל פעילות שונה אחר הצהריים, פעילות בתנועות נוער.

<נעה גולני: נכון, יש את המסגרת המשפחתית שהיא ללא ספק גורם משפיע לחלוטין, אבל ברגע שעולה בעיה או אי קבלה בתוך המסגרת המשפחתית, אז הפנייה הראשונה שיש לכל ילד, אפשר להגיד את זה מהחוויה, לפחות אני יכולה לומר את זה מהחוויה האישית, לא מהחוויה האישית שלי כי המשפחה שלי קיבלה, אבל מלתפוס ולדבר עם חברים אחרים.

<נעה גולני: בית הספר זה המקום הבא שאתה פונה אליו, או תנועת הנוער, או הקבוצה שלך, קבוצת השווים שלך.

<נעה גולני: השאלה מה עושים איתם.

<נעה גולני: לי קשה מאוד לשמוע את האמירה, לי לפחות היא נשמעת כפותרת.

<נעה גולני: בית ספר צריך, או משרד החינוך, או מערכת החינוך צריכה לנסות לתת מענה שלם לתלמידים ולא משנה מה נמצא בתוך בית הספר.

<שוש צימרמן: אנחנו נמצאות כאן שתיים, הילה סגל שהיא מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה, שפ"י, משרד החינוך.

<שוש צימרמן: אני שוש צימרמן מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה, אגף שמפתח ואחראי על כל תכניות לקידום בריאות ותכניות למניעת התנהגויות סיכוניות במשרד החינוך.

<שוש צימרמן: לפני שאני אגיד כמה מילים על המדיניות, אני כן רוצה להתחיל ולומר שכמשרד אנחנו לא רוצים ולא נסכים למצב שילדים נפגעים בתוך מערכת החינוך על רקע כל שהוא.

<שוש צימרמן: אני כן מבקשת ופונה אליכם, אל כל אחד מכם, אם יש מקרים ספציפיים שיודעים עליהם, יש למי לפנות.

<שוש צימרמן: יש את מנהל בית ספר, יש מפקח על בית ספר, יש צוות טיפולי, אנחנו לא נסכים לזה.

<שוש צימרמן: את זה אני אומרת.

<שוש צימרמן: זו התייחסות רטרואקטיבית למקרים של חוסר קבלה או פגיעה.

סתיו שפיר: המפקחים מוכשרים לדעת להתמודד עם פניות כאלה?

<שוש צימרמן: בוודאי שכן.

<שוש צימרמן: וודאי שכן.

<שוש צימרמן: אני אגיד כמה מילים על מדיניות משרד החינוך בעשור האחרון, כי בכל זאת צריך לראות את הקונטקסט.

<שוש צימרמן: מי שזוכר את השר המר ואת הסיפור של קלפים פתוחים, עד היום זו באמת המדיניות המוצהרת של משרד החינוך, גם את זה חשוב להגיד, זה התחיל מהשרה לימור לבנת וזה תפס אמירה חד-משמעית בימי השרה יולי תמיר, בימי השר גדעון סער ובימי השר הנוכחי שלנו.

<שוש צימרמן: יש אמירה ברורה שנוער להט"בי הוא נוער ככל הנערים וצריך לעשות את כל המאמצים לאפשר לו להתפתח באופן הכי נכון והכי מקבל בתוך המערכת.

<שוש צימרמן: חשוב להגיד את זה.

<שוש צימרמן: חשוב לי להגיד עוד משהו, אנחנו מדברים כל הזמן שבמערכת החינוך 'המקרה הזה והמקרה הזה', אבל זה 150 אלף מורים ו- 2 מיליון תלמידים.

<שוש צימרמן: מטבע הדברים השונות היא מאוד מאוד גדולה ולא רק בתחום הזה אלא בכל מיני תחומים.

<שוש צימרמן: אני תמיד מבקשת שנהייה אחראים ולא נביא מקרה אחד כמדגם מייצג של מערכת החינוך.

<שוש צימרמן: תמיד צריך לזכור שזו מערכת מאוד מאוד גדולה.

משה מזרחי: גברת צימרמן, נזהרנו להגיד שאנחנו התקדמנו ואנחנו נמצאים במצב מאוד פוזיטיבי בסוגיות הללו.

משה מזרחי: זה עדיין לא אומר שלא צריך להתקדם האלה - - -

<שוש צימרמן: בוודאי.

<שוש צימרמן: יש לנו עוד עבודה, עוד הרבה לאן להתקדם.

<שוש צימרמן: להגיד שמערכת החינוך, כמו שכאן כבר נאמר, היא חלק מהקונטיננט.

<שוש צימרמן: נכון, יש גם מורים שנמצאים במערכת וחושבים שזה איכס, ויש מורים אחרים.

<שוש צימרמן: יש מורים בעלי זהות להט"בית שעובדים כמורים והכול פתוח, יש מגוון.

<שוש צימרמן: שוב, אני אומרת שיש לנו דרך ארוכה לעשות.

<שוש צימרמן: חשוב שהילה כן תגיד בכל זאת מה נעשה ואיך המדיניות הזאת באה לידי ביטוי.

<שוש צימרמן: חשוב לי להגיד שלפחות ברמה של הצהרת כוונות, של מדיניות ברורה, של ציון מדי שנה יום שהוא נגד הומופוביה – זה יום בו עוצרים את הלימודים במערכת החינוך.

<שוש צימרמן: עשינו איזו דרך.

<הילה סגל: נדמה לי שאין לנו מחלוקת בגדול.

<הילה סגל: גם שוש וגם אני בתוך המערכת שלנו.

<הילה סגל: הן, הדוברות, מביאות את הדברים כמו שנאמרו כאן.

<הילה סגל: אנחנו יכולות לציין מה נעשה ולציין מה עוד היינו רוצות לראות.

<הילה סגל: אני כן אתייחס לתפיסה שאומרת שאנחנו באופן עקרוני, לא רק לגבי הארגונים של הקהילה, בכלל כתפיסה חושבים שלא נכון שגוף חיצוני יעשה את העבודה החינוכית.

<הילה סגל: גוף חיצוני יכול להיכנס למפגש אחד או שניים.

<הילה סגל: האחריות, הסמכות אם קרה משהו במסיבה, קרה משהו בשכונה, קרה משהו ביום-יום, קרה משהו שהובא בתקשורת - - - <קריאה:> קרה משהו בכיתה.

<הילה סגל: קודם כל בכיתה.

<הילה סגל: אבל זה התפקיד של אנשי החינוך בתוך המערכת.

<הילה סגל: כמו שאמרה שוש, יש תנועה שלמה, יש שונות אבל יש גם תנועה.

<הילה סגל: אני בשנתיים האחרונות אחראית גם על הנושא הזה.

<הילה סגל: אני אוכל לומר שבשנתיים האחרונות אנחנו יכולים לראות מגמה דרמאטית.

<הילה סגל: השנה ערכנו כינוס בנושאים האלה כמה פעמים של כל המפקחות על הייעוץ וכל המפקחות בחברה הדתית.

<הילה סגל: אמירה של רבנים שאומרים 'צריך לדבר, צריך לאפשר את השיח ואנחנו נותנים לכם אור ירוק להתייעץ ולעשות עבודה מקצועית עם הגופים המקצועיים'.

<הילה סגל: אנחנו רואים שונות.

<הילה סגל: בחצי השנה האחרונה נעשו כנסים ליותר מ- 300 יועצות בחברה הדתית בנושא הזה.

<הילה סגל: צריך להבין שהמציאות היא בתוך השטח, האופציה היום להתעלם מנער טרנסג'נדר או להתעלם משאלות שתלמידים מעלים לגבי זוגיות כזאת או אחרת, זאת לא בדיוק האופציה של בית הספר.

<הילה סגל: זה מובא לפתחו והוא צריך להתמודד איתה עד לרזולוציות של מה עושים כשיוצאים לטיול שנתי ועם מי ישן אותו נער טרנסג'נדר בערב.

<הילה סגל: המורכבות היא מורכבות אמיתית.

<הילה סגל: לפעמים היא כמו שהיה לנו באשדוד שאנחנו נפרדנו ממורה.

<הילה סגל: מורה שהיו לו אמירות הומופוביות, מורה שהייתה מורכבות לגביו.

<הילה סגל: פנו אלינו מ"חושן", הייתה התערבות מאוד רצינית סביב המקרה הזה.

<הילה סגל: הייתה החלטה שהמורה הזה מסיים את עבודתו על רקע כל מיני מורכבויות ובין היתר המורכבות הזאת שהייתה הבולטת מכולן.

משה מזרחי: אירוע כזה אתם מפיצים אותו כלקח נלמד לתוך מערכת ההוראה?

<הילה סגל: זה לא המוקד מבחינתנו.

<הילה סגל: צריך לציין, ב"כישורי חיים" יש פרק שהוא מחויב במערכת.

<הילה סגל: פיתחנו אותו יחד עם "חושן".

<הילה סגל: אני אוכל להזמין אתכם ושלחתי קישור לאתר שלנו, כל שנה עולים חומרים שהם בכל מיני רמות.

<הילה סגל: ביום המאבק בהומופוביה עולים חומרים לסדנאות, עולים תיאורי מקרה מהסוג הזה.

<הילה סגל: תיאורי מקרה של מה קורה כשלילד בבית הספר יש לו איזו מצוקה כתוצאה מאלימות כזאת או אחרת.

<הילה סגל: אמרת משהו על הטוקבקים, על כך שסביב המצעד היו טוקבקים, היום אין שום דבר שאתה קרוא טוקבקים בחברה שלנו מבלי להזדעזע מי הם האנשים שמגיבים לכאן ולכאן, מכמה אלימות יוצאת משם.

<הילה סגל: לצערי הרב אנחנו חברה שבכל הרמות המורכבות הזאת מיוצגת.

סתיו שפיר: לא רק טוקבקים.

סתיו שפיר: "ישראל היום" פרסמו כותרת לפני המצעד 'היום יצעדו ברחובות עשרות הומואים ביניהם נשאי HIV.

ניצן הורוביץ: עוד דבר אני חייב לומר, בדיוק קרתה החטיפה.

ניצן הורוביץ: אני חייב לומר, חשבתי שאני חסין וכבר ספגתי מכל, אבל לפעמים יש דברים שאני באמת לא.

ניצן הורוביץ: אז, כל הטוקבקים, אפרופו נהייה הניגוד הזה שבתל אביב כל הסוטים במצעדי הגאווה וכדומה, והנה חוטפים וזה ישראל היפה והערכית מול ישראל המושחתת.

ניצן הורוביץ: פשוט כזאת תשפוכת של רעל, גם כך אנחנו סופגים, אבל הפעם החטיפה שמה את זה במקום מופרע לגמרי - - -

סתיו שפיר: למה בכלל צריך לעשות את ההקשר הזה.

סתיו שפיר: זה בעצמו מדהים.

ניצן הורוביץ: זה היה נורא.

ניצן הורוביץ: אני בסדר, כבר שמעתי ושילכו כולם לעזאזל, אבל ילד שקורה את זה?

ניצן הורוביץ: חשבתי מה מישהו, הורה של מישהו אומר.

ניצן הורוביץ: כשמסתכלים על הדברים האלה זה אי אפשר לתאר, אי אפשר לתאר.

<הילה סגל: אני מבקשת לספר על מורכבות ודילמות.

<הילה סגל: עוד לפני שהילי נכנסה לתפקיד וגם עכשיו, יש לנו מצבים שבהם בתוך בתי ספר, יש לנו את כל הגרסאות, יש לנו בתי ספר שעושים את הפעילות ומתקשים להכניס נציג של "איגי" או "חושן", יש להם קושי.

<הילה סגל: יש לנו בתי ספר שעשינו שם תהליך עם היועצים, פסיכולוגים – עשינו תהליך משותף עם צוות הניהול כדי שנוכל להגיד 'בואו נכניס את הסדנאות'.

<הילה סגל: הסדנאות הן לא תלויות בכניסה של "חושן", אבל לנו יש עניין.

<הילה סגל: זה אולי הגוף היחידי שבתי הספר מקבלים עליו אמירה ברורה, ממליצה, 'תכניסו יש לזה ערך מיוחד, זה עושה הבדל'.

<הילה סגל: אנחנו עם האנשים שלנו עושים את זה בצורה שיטתית כל שנה.

<הילה סגל: צריך לומר שיש כאן כל מיני דילמות.

<הילה סגל: אתן דוגמאות למורכבויות.

<הילה סגל: דובר כאן על זהות ונטייה מינית או ילדים טרנסג'נדרים שכבר בגן, בדיוק סיפרתי כאן לשוש על איזה מקרה שאני מכירה באופן אישי שנשאלת שם שאלה גדולה, האם אנחנו צריכים להנחות את הגננות, באיזה אופן אנחנו צריכים להנחות את הגננת, האם אנחנו צריכים כן לאפשר לילד, אם לתת ואילו התייחסויות, לתת לזה איזה כותרות, זה נכון, זה לא נכון.

<הילה סגל: אני זוכרת דיונים שלמים שהיו למשל על התנהגות של ילדים בגילאים מאוחרים יותר, בכיתה ז' ו-ח', שמרגישים איזו משיכה ושואלים את עצמם האם זה אומר שכן או האם זה אומר שלא, עד כמה לעשות שיח שהוא מאפשר, עד כמה להגיד להם זה זה.

<הילה סגל: יש כאן דילמות אמיתיות ואני לא בטוחה שמסביב לשולחן הזה כולנו נסכים.

<הילה סגל: שוב, יש לנו וגם שמענו, יש בתי ספר שלא מקיימים את הפעילות כמו שהיינו רוצים.

<הילה סגל: אנחנו עסוקים מאוד.

<הילה סגל: שוב אומר יש לנו את ברכת הדרך מכל הגורמים שבעבר לא נתנו את ברכת הדרך – זה הרבה מאוד.

<הילה סגל: המאמץ הוא לראות איך עושים את זה בצורה שיטתית ומסודרת.

סתיו שפיר: אני חושבת שיש בחינה כי הדברים השתנו.

סתיו שפיר: בתקופה שעוד אני הייתי בבית הספר לפני עשר בערך.

סתיו שפיר: בכלל לא היה שום דבר, לא היה שיעור אחד שעסק בנושא הלט"בי.

סתיו שפיר: אני בטוחה שזה השתנה.

סתיו שפיר: תוכלו לתת איזו דגימה של שעות?

<שוש צימרמן: בכיתה ט', ב"כישורי חיים" למעשה יש אמירה של המערכת לעסוק בתכנים שהמערכת מאפשרת אותן, שהמערכת נותנת אותם.

סתיו שפיר: אבל מהי האמירה?

סתיו שפיר: המורים אומרים שאפשר ללמד את זה?

סתיו שפיר: אני בטוחה שיש מורים בבתי ספר שלא יודעים איך ללמד את זה.

<שוש צימרמן: "כישורי חיים" זו תכנית חובה במערכת מ-א' עד יב'.

<שוש צימרמן: <קריאה:> אבל לא כולם עוברים את השיעור הזה.

משה מזרחי: שנייה, בואו נעשה סדר קצת.

משה מזרחי: את כל הזמן חוזרת על זה ואני מקבל שאנחנו צעד אחד קדימה ושיש את האמירה הזאת, אבל הרי מאחורי האמירה צריך להיות גם איזה מעש.

משה מזרחי: על זה אנחנו רוצים לשמוע.

משה מזרחי: עלו כאן כל מיני סוגיות למערכת החינוך.

משה מזרחי: יש שני מעגלים, האחד המעגל הרחב שהוא שינוי התפיסה של בני הנוער באופן חינוכי, איך קרא לזה השר פירון?

משה מזרחי: 'החרוואני', בהיבטים האלה גם.

משה מזרחי: אנחנו יודעים שזו חזית ענקית שמערכת החינוך צריכה להתמודד יחד יש שונות מכל מיני סוגים, לא רק מהסוג הזה אלא גם מסוגים אחרים.

משה מזרחי: צריכים לעסוק באלימות, צריכים לעסוק בשכרות וסמים, גזענות.

משה מזרחי: החזית היא עצומה וזה ברור לנו, מספר התלמידים אדיר, מספר המורים גדול מאוד וכדומה.

משה מזרחי: אבל בסופו של דבר זה מעגל אחד, זה שינוי התפיסה התודעתית ובמיוחד במערכת החינוך של התלמידים, שיהיו מודעים לכך ושיקבלו בהבנה שהמילה הומו היא לא קללה וכינוי גנאי, אלא זה האחר – זה חלק אחד, שהסביבה תהייה בטוחה מתוך מודעות חינוכית.

משה מזרחי: החלק האחר, זה לאתר מתוך השני מיליון את הילדים שהם במצוקה אמיתית בגלל הזהות המינית שלהם, זה משהו אחר לגמרי שאתם נוגעים בו,ואולי תדווחו או לא תדווחו לנו.

משה מזרחי: המודעות הזאת של מערכת החינוך, לא של התלמידים שזה המעגל השני, המודעות שלהם, היכולת שלהם לאבחן את המצבים האלה, לשתף פעולה גם עם המשפחה שגם היא חזית קשה מול הסוגיה הזאת, כולנו יודעים את זה.

משה מזרחי: איך מערכת החינוך ממלא תפקיד כדי שלא נגיע לתוצאה אדירה שבני נוער, אלוהים אדירים, עוברים 'זובו', ותסלחו לי על הביטוי, זובו אדיר בימי נערותם בגלל הזהות המינית גם במשפחתם וגם בבית הספר שאמור להיות סביבה בטוחה.

משה מזרחי: שם הוא עובר 'זובו' מאוד רציני, איך מטפלים בזה?

משה מזרחי: שמענו כאן, ואת זה אני מבקש לדעת, ההיקפים יפים, התקדמנו ויש את החלק הפוזיטיבי של העניין, אנחנו באמת צועדים קדימה מאוד יפה.

משה מזרחי: שמענו שאין פה מערכת פנים חינוכית הדוקה שתיקח את המקל הזה מגורמי החוץ ותהפוך את הנושא למובנה.

משה מזרחי: אין לנו מספרים וכמויות לכמה הגעתם.

משה מזרחי: למה נתתי לדוגמה את הבת שלי, למה הוא מספר שרק בכיתה יא' זכו, וזה כבר מאוחר.

משה מזרחי: עם הבת שלי עדיין לא דיברו על הנושא ואין לה מושג על מה מדובר.

משה מזרחי: יש הרבה בתי ספר שלא מחוברים ל"חושן", הם מגיעים לאחד מתוך חמישה בתי ספר, זו הסטטיסטיקה שלכם.

משה מזרחי: באופן מובהק עולה כאן איך מערכת החינוך מיישמת, ראיתי מה שכתבתם על מה אתם עושים.

משה מזרחי: חוזר המנכ"ל שיצא ביום המיוחד שמציינים את זה הוא מאוד יפה.

משה מזרחי: אנחנו מדברים על האופן השיטתי.

משה מזרחי: כשאנחנו נשאל תלמיד, כשאשאל את הבת שלי כשהיא כבר בכיתה י' 'דיברו איתכם בכלל על הסוגיות הללו, והיא לא תגיד לי לא.

משה מזרחי: יש את הפעילות הזו שלה

משה מזרחי: תחיל להרחיב את מעגל ההכשרה מול הסגל המחנך ולא רק לבעלי המקצוע הייחודיים שהם היועצים יועצות, פסיכולוגים פסיכולוגיות.

משה מזרחי: איך מחברים את מעגל המחנכים בהכשרות?

משה מזרחי: הרי משרד החינוך מעביר כל הזמן הכשרות ואיך מטמיעים את זה באופן שיטתי וסדור.

משה מזרחי: את זה אני לא מצאתי פה.

משה מזרחי: כלומר, יפה לכתוב שמקדישים 30 שעות - - -

<שוש צימרמן: 30 שעות בשנה בנושא של כישורי חיים, מתוך זה בכל שנה - - -

משה מזרחי: עדיין מחמיצים את הבלוק המרכזי של התלמידים וחלק גדול מהמורים הם לא חלק מהעניין.

<שוש צימרמן: יש כל מיני היבטים בנושא של מיניות, זה בין 5 ל- 6 שעות בשנה.

סתיו שפיר: לאורך כל השנים בבית הספר?

<שוש צימרמן: כן.

סתיו שפיר: אז בכל השנים בבית הספר הילד מקבל בין 5 ל- 6 שעות בכלל על התפתחות מינית בלי קשר, בתוכן יש כמה - - -

<שוש צימרמן: בכל פעם זה בהדגשים אחרים.

סתיו שפיר: אני מבקשת לומר משהו על מה שאמר היושב ראש.

סתיו שפיר: קודם כל אפשר להגיד, תרשו לי להגיד את זה בשפה פחות דיפלומטית, יש חשש במערכת החינוך מלעודד ילדים להיות להט"בים בגלל שאם התכנים האלה יועברו, באו נגיד את זה כמו שזה, זה חלק מהעניין, זה חלק מהפחד וזה חלק מהפחד שאני שומעת בתוך בתי ספר - - -

<הילה סגל: אני לא יודעת מה זה הנתון הזה 'אני שומעת'?

סתיו שפיר: זה לא נתון, זה מתוך ביקורים בבתי הספר.

סתיו שפיר: מצטערת, זה לא סקר.

סתיו שפיר: שנייה, אני הקשבתי לך.

סתיו שפיר: גם אני מסתובבת בבתי ספר לא מעט, לפחות פעמיים בשבוע ואני מדברת עם מורים רבים ואני שומעת המון פעמים את החשש גם מהורים 'מה, אם נלמד את זה אז.

סתיו שפיר: .'.

סתיו שפיר: אני בטוחה גם שהורים פונים לפעמים לבתי ספר ואומרים 'אם אתם מלמדים את זה אז זה עלול לגרום לילדים להפוך להיות הומואים'.

סתיו שפיר: או דברים מהסוג הזה.

סתיו שפיר: כאן זה גם חשש שבאמת צריך לשים אותו על השולחן.

סתיו שפיר: אותי מאוד מעניינים זה המספרים.

סתיו שפיר: כמה שעות.

סתיו שפיר: כמה הדרכה עוברת?

סתיו שפיר: אני אתן את זה מנושא אחר, כשביקשו לפני מספר שנים מבתי הספר ללמד זהות יהודית, באו מורים ואמרו 'סליחה, אבל אין לנו את הכלים ללמד, אנחנו לא יודעים מה זה, אנחנו לא יודעים איך ללמד ילדים לעשות קידוש, אין לנו את הכלים'.

סתיו שפיר: אז באו בתי הספר והכניסו דרך זה.

סתיו שפיר: זה לא מהלך חיובי, הכניסו את זה בין אם דרך גרעינים תורניים בין אם על ידי רבנים עירוניים וכל מיני אנשים שבאו והכניסו את התכנים הללו לתוך בית הספר – זה לא דבר חיובי בכלל.

סתיו שפיר: יש כאן סיפור דומה מכיוון אחר.

סתיו שפיר: באים ואומרים למורים 'תלמדו ילדים על נטייה המינית שלהם, דברו איתם על זה'.

סתיו שפיר: מאיפה ההכשרה לעשות את זה?

<הילה סגל: אולי לא מספיק הסברתי.

<הילה סגל: צריך לומר שוב, אנחנו מבינים שכדי שהדבר הזה יקרה צריכים שלוש צלעות של משולש:

<הילה סגל: צריך לחייב אותו, צריך לבדוק שהוא נעשה וצריך לתת לבתי הספר את העזרה ואת ההנחיה.

<הילה סגל: אני מבקשת לומר שוב, אנחנו עסוקים גם בשאלה הזאת, כל שנה אנחנו מעבירים סקרים כדי לבדוק עד כמה זה נעשה ובאיזה נושא - - -

משה מזרחי: יש לכם תוצאות להגיד לנו?

משה מזרחי: למשל אם אני אשאל אותך - - -

<חן אריאלי: מדובר פה על השטח.

<הילה סגל: מה הזה השטח?

<חן אריאלי: בשולחן הזה אני נציגת האגודה.

<חן אריאלי: אני אוכל לומר לך שיש לנו מרכז דיווח ע"ש ניר כץ, שנה שנייה לפעילות שלו.

<חן אריאלי: יש עלייה של 300% של דיווחי המקרים.

<חן אריאלי: אנחנו מאוד מדברים על חינוך, על מה אפשר לעשות כדי למנוע את הגילויים האלה, ואיך אפשר לעשות הסברה - - -

<הילה סגל: לא הבנתי, איזה מקרים?

<חן אריאלי: מקרים של אלימות והפלייה נגד נערים ונערות שחווים את הדברים האלה על בסיס יומיומי.

<חן אריאלי: יש פה פער שאנחנו לא מדברות עליו.

<הילה סגל: כי אני חושבת שזה קשור לדיון שהיה לנו קודם בנושא מה הקשר בין שיעורים לחינוך מיני ולהתנהגות פוגעת.

<הילה סגל: צריך להבין שזה לא משוואה.

<הילה סגל: זה לא אומר שהפניות האלה הן תוצאה של חוסר פעילות חינוכית בכיתה.

<הילה סגל: צריך להבין גם מה היכולת של פעילות חינוכית, היא יכולה לאתגר, היא יכולה לשים סימן שאלה - -

<חן אריאלי: אז בואו נחשוב על פתרונות אחרים.

<חן אריאלי: יש ארגונים - - -

משה מזרחי: חלילה, את אומרת כאילו יש טענה שמערכת החינוך מחוללת את זה, בשום פנים ואופן לא.

<שוש צימרמן: בעיניי, עולה כאן סוגיה אחרת של שיתופי פעולה, של העברת אינפורמציה - - - <קריאה:> זה בדיוק מה שאני מנסה להגיד בשעה האחרונה.

<שוש צימרמן: זה עלה כאן.

<שוש צימרמן: אנחנו מדברים על המון המון דברים.

<שוש צימרמן: אנחנו מדברים על התלמידים, אנחנו מדברים על הצוותים החינוכיים בהיבט של שינוי עמדות, אנחנו מדברים על זיהוי ואיתור של ילדים בסיכון ואנחנו מדברים על שיתופי פעולה כדי לטפל במקרים שמגיעים אל הארגונים, מקרים של התנהגות לא נאותה, של התנהגות פוגעת בכדי שבכל זאת הצוותים החינוכיים והמקצועיים יטפלו.

<שוש צימרמן: על זה אני כן מציעה שאחד הדברים שיכולים לצאת מהמפגש, כן לבנות שיתופי פעולה.

<שוש צימרמן: עם "חושן" יש לנו מנגנונים של הידברות קבועה.

<שוש צימרמן: לבנות עם הארגונים האחרים מנגנונים של הידברות קבוע, של היזון חוזר, של שמיעה.

<שוש צימרמן: אם מגיעים אליהם מקרים בעייתיים של טיפול לא נכון בתוך המערכת שידווחו לנו.

<שוש צימרמן: יש לנו כן אפשרות לאתר ולטפל.

<שוש צימרמן: זה נראה לי שזה משהו מאוד חשוב.

<שוש צימרמן: זה באמת היבט אחד מכלול הדברים שאנחנו מדברים עליהם היום.

<שוש צימרמן: בכל זאת, אני כן מבקשת להגיש מה התפקיד של היועצות והיועצים החינוכיים בתוך בתי הספר.

<שוש צימרמן: היום אין אפשרות שמורים יעברו הכשרה לכל מצבי הסיכון שהם נפגשים בכיתה.

<שוש צימרמן: יש מצב אובדנות, יש מצב של איתור ילדים שעברו פגיעה מינית ויש הפרעות אכילה ופרקטית אין שום אפשרות שמורים שנכנסים לכיתה יעברו בצורה מסודרת הכשרה על אחד מהנושאים האלה.

<שוש צימרמן: התפקיד של היועצת, יועץ חינוכי בבית הספר היא לעבוד עם המורים לאיתור ילדים בסיכון.

<שוש צימרמן: התופעות, ההיבטים ההתנהגותיים של ילדים שנמצאים בסיכון, ברוב המצבים האלה, הם מאוד דומים.

<שוש צימרמן: היועצים והיועצות החינוכיים יושבים, יש הוראה שאחת ל..

<שוש צימרמן: ובכל בית ספר זה אחרת.

<שוש צימרמן: לפעמים הם יושבים עם כל צוות המחנכים אחת לשבוע או אחת לשבועיים, יש מילאת חדרי מורים על מצבי סיכון – זה התפקיד שלהם בבית הספר.

<שוש צימרמן: אם יש פסיכולוגית חינוכית יחד עם הפסיכולוגית החינוכית יושבים כדי לעבוד עם המורים, לפתוח את עיניהם ולהסביר מהם מצבי סיכון.

<שוש צימרמן: הם עוברים סדנאות.

<שוש צימרמן: זה היבט אחד של האיתור שנעשה בבית הספר.

<חן אריאלי: לא בהכרח הם עוברים סדנאות, הם צריכים לקבל את כל הכלים בדיוק להנגשת המידע הזה.

<חן אריאלי: יש ארגוני קהילה נפלאים שעושים עשרות שנים עבודה נהדרת ואין הנגשה של המידע.

<שוש צימרמן: בסדר, אבל באנו לכאן כדי לראות מה עושים בצעד הבא.

<חן אריאלי: אני חושבת שזה מידע שצריך להיות מונגש באחריות משרד החינוך.

<שוש צימרמן: אני לא יודעת אם הילה מכירה את הארגון שלך, אבל טוב שנפגשנו כאן.

<חן אריאלי: האגודה הוא הארגון הוותיק ביותר בקהילה, הוא חוגג בשנה הבאה את שנת ה-40 שלו.

<חן אריאלי: זה ארגון שאחראי ברובו לרוב הזכויות שיש לקהילה היום, הוא גם ניהל את רוב המאבקים של הקהילה.

<חן אריאלי: אם את לא מכירה אותו זה בעיה אדירה שמשרד החינוך אינו מכיר את הארגון הזה.

<חן אריאלי: "חושן" ו"איגי" אלו ארגונים שעובדים עם בני נוער ולכן הם רלוונטיים.

<שוש צימרמן: בטח שמכירים אותו.

<חן אריאלי: אני אשמח לגמור לדבר.

<חן אריאלי: "חושן" ו"איגי" אלו ארגונים שעובדים עם מערכת החינוך ולכן ההכרות עם מערכת החינוך היא יותר צמודה וזה בסדר.

<חן אריאלי: אני חושבת שיש לנו שתי אחראיות עיקריות, קודם כל לדאוג להכניס תכנים של לימודי מגדר מגילאים מאוד קטנים, כנושאי ליבה בתוך מערכת החינוך.

<חן אריאלי: זה כשלעצמו יכול לפתור הרבה בעיות ולא רק של הקהילה הלהט"בית אלא פערים בין גברים לנשים בחברה שלנו שלא חסר לדבר בהם.

<חן אריאלי: אני באה מהשטח, אני באה מדיווחים שאני מקבלת וגם מיוזמות שונות בקהילה שקוראות לציבור הלהט"בי לתת עדות ועדויות של מקרים שקורים להם ביום-יום.

<חן אריאלי: כל נער או נערה להטב"ית חוו אירוע של אלימות על רקע הנטייה המינית שלהם.

<חן אריאלי: אין להם לאן לדווח.

<חן אריאלי: מערכת החינוך לא יודעת מה לעשות עם המקרים האלה.

<שוש צימרמן: אני לא מקבלת אמירות גורפות כאלה.

<חן אריאלי: הקשבתי לך בשקט בדקות אחרונות, תני לי לומר את דבריי, אחר כך תוכלי להגיב בחזרה.

משה מזרחי: את לא יכולה כך.

משה מזרחי: יש לך עוד דקה.

<חן אריאלי: השטח אומר אחרת.

<חן אריאלי: החלל שאני מדברת עליו, אני גם חייבת להתייחס לדברים של חברת הכנסת סתיו שפיר, שבצבא המצב הוא נהדר - - -

סתיו שפיר: לא אמרתי שהמצב הוא נהדר.

סתיו שפיר: אמרתי שהמצב יותר טוב ממקומות אחרים.

סתיו שפיר: אל תיקחו את זה - - -

<חן אריאלי: המצב בצבא, הנתונים הולכים ומתדרדרים גם בצבא וגם במשטרה - - -

<יהלי בן עמי ויטנברג: כמעט ולא מזמינים אותנו יותר, למשל.

<יהלי בן עמי ויטנברג: כאן אני יכולה לחזק אתכם, פעם היו באמת הזמנות יפות והיום זה כמעט - - -

סתיו שפיר: אני מכירה את המידע.

סתיו שפיר: המשפט הראשון שאמרתי היה 'ישראל בהשוואה למדינות אחרות בעולם, דווקא במקום הספציפי הזה יותר היא יותר מתקדמת מהמדיניות הקיימת'.

סתיו שפיר: זה לא אומר שצה"ל חף מבעיות ושקל להיות הומו או לסבית בצבא.

משה מזרחי: טוב, אל תהפכו את זה לעיקר.

<חן אריאלי: בני נוער היום, נערה לסבית שחוותה גילוי כזה לא מוצאת בבית הספר שלה את המקום הבטוח, כמו שנועה אמרה כאן, המקום הראשון שהיא רוצה לגשת אליו, אם היא לא מקבלת הבנה והכלה בבית, הוא בית הספר, היא לא מרגישה בטוח לפנות אליו ולכן היא לא פונה.

<חן אריאלי: נערים ונערות כאלה נשארים עם החוויות האלה עד לבגרות שלהם ולפעמים זה מגיע להתאבדות או יוצא במקומות אחרים.

<חן אריאלי: לכן אני לא חושבת שאין בכלל מענה בתוך מערכת החינוך.

<חן אריאלי: אני חושבת שזה עניין דו-צדדי, אין את המידע, את ההנגשה והחומרים כדי לתת קרקע בטוחה לילדים ולילדות בכלל לבוא ולהתלונן כי המורים והמורות בעצמם יכולים לגלות גילוי הומופוביה.

<חן אריאלי: יש לנו גם חברי כנסת שמתבטאים ונבחרי ציבור שמתבטאים.

<חן אריאלי: רק בשנה האחרונה היו ביטוי הומופוביה פומביים.

<חן אריאלי: מאוד קשה ולהתלונן, זו בעיה מאוד חמורה שהקהילה שלנו מציפה בשנתיים-שלוש אחרונות.

<חן אריאלי: הרבה לפני שאנחנו צריכים לדאוג לזכותנו להינשא או לזכותנו להביא ילדים יש פה להט"בפוביה וגילוי אלימות והפלייה על בסיס יומי.

<חן אריאלי: המצב בשנת 2014 במדינת ישראל הוא לא טוב כלפי הקהילה הלהט"בית, ממש.

<חן אריאלי: כשטרנסג'

<חן אריאלי: נדרית עומדת מול המוסד לביטוח לאומי והשופט אומר לה 'את יכולה לעסוק בזנות' – זה אירוע שקרה לפני כמה חודשים, מצבנו חמור.

<חן אריאלי: אנחנו צריכים קודם כל לדאוג לזה בחינוך ולהנגיש את החומרים וזה יכול להיות רק בשיתוף פעולה.

<חן אריאלי: אני לא אומרת שמערכת החינוך לא משתפת פעולה.

משה מזרחי: תודה.

משה מזרחי: משרד הבריאות יש לכם מה להוסיף?

משה מזרחי: עלתה כאן הסוגיה - - -

<נטע הראל: נראה שנציגת האגודה לא הייתה ברשימת המוזמנים היום, אני עצמי דיברתי איתם כמו שאני מדברת ברמה השבועית - - -

<חן אריאלי: ראי פרוטוקול המוזמנים, אני נציגת האגודה.

<נטע הראל: כי התקשרתם ושאלתי אם אתם יודעים שיש דיון בוועדה ואמרת 'לא שמענו'.

<חן אריאלי: אנחנו הוזמנו מהרגע הראשון.

<נטע הראל: אוקיי.

<נטע הראל: פשוט זה לא מופיע ברשימה.

<נטע הראל: אני מייצגת את משרד הבריאות, וספציפית אני מהמחלקה לשחפת ואיידס.

<נטע הראל: אין ספק שהנושא צריך לבוא לידי ביטוי בעוד מחלקות במשרד הבריאות ובטח בבריאות הנפש, בהתפתחות הילד.

<נטע הראל: אנחנו כמחלקה לשחפת ואיידס עובדים הרבה מאוד שנים גם עם האגודה וגם ארגונים אחרים.

<נטע הראל: התפיסה כמחלקה שמתעסקת במחלות שפוגעות יותר באוכלוסייה הומוסקסואליים, היא באמת מניעה וקידום בריאות.

<נטע הראל: מזמן כבר הבנו שזה לא פשוט, 'חלק קונדומים ותן מידע' ואז אנשים יתנהגו כמו שצריך.

<נטע הראל: יש לזה מקורות מאוד מאוד עמוקים של הומופוביה והומופוביה מופנמת.

<נטע הראל: אני חושבת שמאז הפיגוע בבר נוער שארגוני הקהילה וגם המדינה נתנה יותר הכרה לצורך לפתח טיפול ושירותים פסיכו-סוציאליים ספציפיים לגייז.

<נטע הראל: לכן אנחנו באמת מנסים לפעול מול הארגונים כי אנחנו מבינים שבנאדם גאה, שהוא מצולק משנים של גילוי הומופוביה הוא בסיכון יתר לדיכאון ולהתנהגויות סיכוניות הן מיניות והן אחרות.

<נטע הראל: באופן ממוצע הרווחה הנפשית שלו היא הרבה פחות טובה מבנאדם הטרוסקסואל.

<נטע הראל: זה המקום בו אנחנו עובדים.

<נטע הראל: לצערי אין הסכמה כלל מערכתית.

<נטע הראל: משרד הבריאות בהרבה נושאים של אוכלוסיות מיוחדות, וזו אוכלוסייה מיוחדת, עומד לבדו.

<נטע הראל: זה מהפרספקטיבה הספציפית שלנו.

<נטע הראל: שאלות בבקשה אם מישהו רוצה.

סתיו שפיר: אני חוזרת על שאלתי קודם.

סתיו שפיר: אני אשמח להבין תקציבית מה ההשקעה, בעיקר של משרד החינוך, מעניין אותי גם משרד הרווחה.

סתיו שפיר: לגבי משרד הבריאות אני קצת יותר מכירה את מה שעושים, אבל בסוגיה הזאת אני יודעת שקשה לסכום את זה בשעות לימוד, בתמיכות בארגונים.

<הילה סגל: לפני זה אני אבקש לומר משפט אחד שחשוב לי שהוא ירשם כאן.

<הילה סגל: הרוב המכריע של ילדים בסיכון שמגיעים לטיפול של רווחה וחוק – 70% מגיעים ממערכות החינוך.

<הילה סגל: זה הנתון שאנחנו לא זוכים לקבל עליו קרדיט.

<הילה סגל: סיפרתי על יועצת שאני מכירה, אני יכולה להראות לכם את המכתב שבו הגורם הראשון שאליו הגיעה נערה טרנסג'נדרית היה היועצת שלה והיא לא היחידה.

<הילה סגל: אנחנו מכירים גם כאלה שכן מצאו במערכת החינוכית את האוזן הקשבת.

<הילה סגל: אנחנו אומרים שוב, חלק מרכזי וגדול מהילדים בסיכון בכלל, על ההקשרים שלהם, מגיעים כי מערכת החינוך רואה אותם ומזהה אותם ומדווחת עליהם בעת הצורך.

<הילה סגל: זה דבר אחד.

<הילה סגל: היחידה שלי אחראית על נושאים רבים: התפתחות מינית, מיניות נורמטיבית, מיניות בריאה.

<הילה סגל: היום מי שתמים לחשוב שאם יחשפו אותו ל"חושן" הילד שלו יהיה הומוסקסואל.

<הילה סגל: הילדים היום חשופים באמת לכל כך דברים ולכן זה קצת נאיבי, אני לא יודעת מי עוד נשאר בתפיסה הזאת.

סתיו שפיר: יש גם דעה במערכת החינוך שאומרת שאם ידברו על התאבדויות זה עלול לעודד אנשים להתאבד.

<הילה סגל: זה משהו אחר.

משה מזרחי: אנחנו צריכים להתכנס לקראת סיום.

<שוש צימרמן: יש לי הערה אחת חשובה לגבי התאבדות ואובדנות - - -

סתיו שפיר: סליחה שהערתי כי אני רוצה לשמוע את התשובה לשאלה הקודמת שלי.

<שוש צימרמן: לגבי אובדנות חשוב להגיד שיש דרך לדבר שהיא מזיקה ויש דרך לדבר שהיא לא מזיקה.

<שוש צימרמן: <קריאה:> כמו כל דבר אחר.

<שוש צימרמן: זה לא אותו דבר ולא נכון לשים את זה באותו רצף.

<הילה סגל: המורכבות לסכום את הפעילות, מכוון שהיחידה שלנו אחראית על אוסף של נושאים: דימוי גוף, מיניות בריאה, על נטייה מינית, על זוגיות, על מניעת אלימות בזוגיות – על אוסף של דברים.

<הילה סגל: מתוכם אני אשמח להעביר אליך או למי שצריך בדיוק אילו שיעורים באיזה נושאים, באיזה גילאים.

<הילה סגל: אשמח לומר, יש לנו בתוך היחידה 70 פסיכולוגים ויועצים שעוזרים לבתי הספר: ערבים, יהודים, דתיים, חילוניים, חרדים מקרית שמונה ועד אילת.

<הילה סגל: יש להם חלקיות של עבודה בתוך התחום הזה - - -

סתיו שפיר: בבית ספר כן מדובר על נתונים שקיימים.

סתיו שפיר: כמה כסף מוחלק לתמיכות בארגונים?

<הילה סגל: אין לנו היום תמיכות בארגונים.

<הילה סגל: יש על זה עבודה כמו שנאמר כאן קודם.

<הילה סגל: השר התחייב לתקצב - - -

סתיו שפיר: אגב, השר אמר ביום שישי מעל במות מצעד הגאווה שהמשרד תומך בארגונים.

<שוש צימרמן: המשרד תומך בפעילות של "איגי".

<רן לייבל: אני אוכל להגיד משהו חדש שנראה לי שכדאי לתת עליו את הדעת.

<רן לייבל: החיבור לשפ"י הרי התחיל לפני המון המון שנים.

<רן לייבל: אני חושב שחלק מההתעסקות בתכנים האלה לא צריכה לבוא רק מהמקום של השירות פסיכולוגי ייעוצי אלא גם דרך המינהל הפדגוגי.

<רן לייבל: יש הרבה תכנים - - -

<שוש צימרמן: שירות פסיכולוגי ייעוצי יושב במינהל הפדגוגי.

<רן לייבל: אני יודע.

<רן לייבל: אבל אם אנחנו מדברים על שיעורי היסטוריה, תרבות או אמנות אין הרבה תכנים שמתעסקים, כלומר לא להפוך את זה לנושא מיוחד.

<שוש צימרמן: זו הערה חשובה.

<רן לייבל: אני חושב שהגיע הזמן.

<רן לייבל: אנחנו נמצאים בתקופה שאפשר לחשוב איפה אנחנו מכניסים את זה דרך ספרי אזרחות, דרך שיעורי היסטוריה, דרך שיעורי אמנות.

<רן לייבל: ההתעסקות היום היא בצד.

<רן לייבל: , בעיני, לשים את זה כנושא צדדי לפעמים זה חוטא למטרה.

<רן לייבל: אני חייב להגיד גם בתור מורה, למדתי שנתיים, כך שאני רחוק מלזרוק את האחריות על המורים והמורות, אני חושב ששווה לעשות את זה יחד עם תהליך הארוך, ואני מעריך את זה מאוד, לנסות לתת גם פתרונות מידיים לארגונים שכן מגיעים אליהם X אחוזים שאנחנו לא יודעים להגיד כמה, שלא מצליחים להגיע לבית הספר.

<רן לייבל: מדובר בכל זאת באלפי בני נוער.

<רן לייבל: אנחנו צריכים לראות איך דרך הוועדה הזאת - - -

<הילה סגל: זה יכול להיות מידיי.

<הילה סגל: אני חושבת שחלק מההבנה שאנחנו רואים ב"חושן" כזורע של כולם.

<הילה סגל: אולי צריך לחשוב איך עושים את זה.

סתיו שפיר: כעידוד יצירה שעוסקת בנושא.

סתיו שפיר: יש המון המון דרכים עקיפות להכניס את זה פנימה.

סתיו שפיר: זה רעיון מאוד נכון.

<לילי הלפרין: שלוש הערות קצרות.

<לילי הלפרין: א', מאוד שמחתי למצוא בפייסבוק המון ברכות של סבתאות שמאחלות לנכדים שלהן יום אהבה, יום גאווה שמח – כל כך התרגשתי.

<לילי הלפרין: זה כזה שינוי.

<לילי הלפרין: אני רואה בזה משהו נפלא.

<לילי הלפרין: אגב, העוזר שלך לשעבר גם כתב.

<לילי הלפרין: שנית, מהעבודה שלי עם אוכלוסיות מודרות אני רואה שהקושי של בני הנוער בסכנה ובפריפריה החברתית והגיאוגרפית, שם הנטייה להשתמש באלימות בעיקר מילולית כנגד בני נוער שמגלים נטיות כאלה ואחרות, היא גבוהה יותר.

<לילי הלפרין: לכן קל יותר לעבוד בהרצליה וקריית אונו מאשר בערים האחרות.

<לילי הלפרין: אני חושבת שצריך לעשות הרבה מאמץ במקומות האחרים.

<לילי הלפרין: הרבה יותר קל להעביר סדנאות וכדומה בערים חזקות ואז תהייה תגובה חיובית ולא תהיינה התנגדויות של הורים וכדומה.

<לילי הלפרין: החכמה להגיע לפריפריה, זו העבודה הקשה.

<לילי הלפרין: זה ממש ממש חשוב.

<לילי הלפרין: נקודה נוספת, כמו שקשה לפעמים להעביר את נושא הגזענות, אני עובדת עם בני נוער אוהדי בית"ר ירושלים בין היתר בנושא של גזענות ואלימות, כשאני נכנסת ורואה את המדריכים ואת המורים שלהם עצמם קשה עם האמירות שלי, הם עצמם.

<לילי הלפרין: כשאני שומעת אמירות בוטות על גזענות של ילד, הוא אומר לי 'לילי, תביני אותו'.

<לילי הלפרין: שוב, צריך לעבוד מאוד חזק עם הדמות הבוגרת בין אם זה ההורה או המורה ולאו דווקא עם הילדים ישירות.

משה מזרחי: תודה רבה.

משה מזרחי: יש למישהו להוסיף.

משה מזרחי: בבקשה במשפט.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני מבקשת להתייחס רגע למל"ג (מועצה להשכלה גבוהה) באלמנט הכשרה של צוותי החינוך והטיפול.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני אוכל לומר לכם שיש לנו תכנית כתובה לקורס אקדמי וקורס שמוכר לגמול.

<יהלי בן עמי ויטנברג: רצינו להכניס אותה והכול בסופו של דבר נופל על כסף.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אנחנו יכולים לגשת למכללת ספיר והם יגידו לנו 'נהדר, בואו בבקשה, אבל אתם ממנים את כל הקורס הזה, אנחנו לא מממנים שום דבר'.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אלו הן התשובות מכל מקום.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה אבסורד, זה אבסורד, ממילא כבר כתבנו את כל התוכן, צריך לתת לזה איזה מענה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: הרדיפה שלנו כמגזר שלישי לתוך האקדמיה זה משהו שלא נתפס.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני אוכל לומר לך שיש לנו היסטוריה ארוכת יומין של ניסיון להיכנס לשם, אבל בסוף זה קיר שנופל על עניין תקציבי.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה ברמה הזאת.

<חן פלד: אנחנו לא רק בהרצליה ובתל אביב, אנחנו עושים בקריית מלאכי, בערד, בבאר שבע - - -

משה מזרחי: שאלנו אתכם קודם.

<יהלי בן עמי ויטנברג: יש פילוח.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני מבקשת להחזיר שוב את הכדור.

<יהלי בן עמי ויטנברג: לצורך העניין, ראש עיריית חדרה הוא מ"יש עתיד", ישבה כאן חברת כנסת מ"יש עתיד".

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני חושבת שאם רות קלדרון מפעילה את ראש העיר והוא מזמן את הפגישה, זה יפתח את הדלת.

<יהלי בן עמי ויטנברג: זה יכול להיות בכל הערים.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אני חושבת שראש עיריית יוקנעם הוא מה"עבודה".

<יהלי בן עמי ויטנברג: זו לא עבודה כל כך מסובכת.

משה מזרחי: יצא לכם להיות בשלטון המקומי - - -

סתיו שפיר: אשמח אם תעבירו לנו לחברי הכנסת, שנינו כאן במקרה או שלא במקרה ממפלגת העבודה, תעבירו אלינו רשימה של הסרבנים ואנחנו - - -

משה מזרחי: לא בדיוק סרבנים.

סתיו שפיר: המתמהמהים ואנחנו - - -

משה מזרחי: בשלטון המקומי יצא לכם להיות שם כדי לנסות - - -

<רן לייבל: אנחנו עובדים הרבה עם הרשויות המקומיות, אני לא יודע לגבי ארגונים אחרים.

<רן לייבל: הקבוצות שלנו פזורות ברשויות המקומיות לכן יש לנו הרבה עבודה גם עם ועדת תמיכות של הרשויות המקומיות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אבל זה שונה ואני אגיד לך למה.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אתה בלתי פורמאלי וזה כאילו בסדר, הם יתעסקו שם בצד רק עם ההומואים והלסביות.

<רן לייבל: יש הרבה מאוד בעיות ברשויות המקומיות.

<יהלי בן עמי ויטנברג: אוקיי, אתה מחזק שזה לא אופוריה.

<רן לייבל: להפך.

<רן לייבל: אני מחזק.

משה מזרחי: בואו נפסיק לחזק האחד את השני.

משה מזרחי: יש לי הצעה בשבילכם.

משה מזרחי: צריך לפתוח דלת ולנסות ליצור שיתוף פעולה, לא מול כל ראש רשות בפני עצמו כמו שאתם עושים במערכת החינוך.

משה מזרחי: אני כבר גולש לסיכום.

משה מזרחי: המפגש הזה צריך להיות לעיתים ולא רק פה.

משה מזרחי: זה שאתם לא מכירים ארגון כזה או אחר על הפלטפורמה הזאת - - -

<שוש צימרמן: אנחנו עובדים עם ארגונים שעובדים - - -

משה מזרחי: נכון נכון.

<שוש צימרמן: ולכן לא כולם רלוונטיים.

משה מזרחי: זה נוגע לעניין שהעלאת כאן.

משה מזרחי: הנה כאן זו הזדמנות.

משה מזרחי: שיתוף הפעולה בין הארגונים לבין מערכת החינוך הוא ממש קריטי פה.

משה מזרחי: לדעתי כולנו צריכים להיבהל למשל מהנתון שעבר לנו ליד האוזן, דווקא על הרקע של זהות מינית, כשבני נוער נדחקים החוצה הם מגיעים למקומות שאף לא אחד מאיתנו - - -

<הילה סגל: אנחנו חלק מהוועדה הבין משרדית בנושא זנות קטינים.

משה מזרחי: נכון.

משה מזרחי: זה גם עולה בממשק שם.

משה מזרחי: זה מקום שאף לא אחד מאיתנו רוצה להיות שם.

משה מזרחי: אולי הקריאה שלכם שלא צריכים להרגיש אשמים, כאילו ממערכת החינוך תובעים משהו שהיא לא עושה.

משה מזרחי: אני יודע שהיא משקיעה מאמץ.

משה מזרחי: אתם רואים שהפערים כאן הם מאוד גדולים ואין משהו שהוא מובנה.

משה מזרחי: העלו פה שבמערכת הפדגוגית אין איזו תכנית שהיא מעבר לפעולות ומעבר לנעשה מול המערכת המחנכת.

משה מזרחי: את המחנכים לערב אותם שתוך כדי תנועה בשגרת הפעילות החינוכית זה יהיה חלק אינטגראלי מהמערכת המחנכת.

משה מזרחי: זה לא בדיוק נראה כך.

משה מזרחי: יש מאות אלפי בני נוער שלא נוגעים בהם בנושאים האלה, זו עובדה.

משה מזרחי: אין לכם נתונים אחרים, זו עובדה.

משה מזרחי: איך מתגברים על הפערים האלה ויוצרים משהו שיהיה מודל קבוע מול כל בתי הספר.

משה מזרחי: איך אתם גורמים שבתי הספר לא יפעלו רק מתוך רצון טוב וחופשי.

משה מזרחי: דיברנו על החזית המאוד רחבה, אבל בגלל שאנחנו שמים פוקוס על הנישה הזאת היא מקבלת עוצמה ראויה וכדומה.

משה מזרחי: זה לא אומר שרק בזה אתם עוסקים או צריכים לעסוק.

משה מזרחי: כמובן שאנחנו מבינים את זה.

משה מזרחי: מצד שני, אני חושב שיש כאן מנוף בלתי רגיל לקחת ולרתום את משרד החינוך לפתוח את מה שהוא היום רצון טוב וחופשי ולהפוך את זה למשהו יותר מובנה.

משה מזרחי: שכל מנהל בית ספר, אם הוא רוצה, הוא מזמין לא רוצה לא מזמין.

משה מזרחי: השאלה של התקצוב, כמו למשל "חושן" שהפך להיות כלי מקצועי שמשרד החינוך משתמש בו לטובת העניין ולטובת החינוך עצמו.

משה מזרחי: אני חושב וגם קורא מכאן לשר החינוך לא רק 'האני הוא האחר', אם אתה משתמש בכלים מבחוץ, בוא גבה אותם תקציבית.

משה מזרחי: לדעתי זה נושא מאוד חשוב.

משה מזרחי: מה שהוא יכול לעשות בכוחות עצמו מול הפנים, הוא צריך לעשות את זה כדי שהבת שלי לא תגיע לכיתה יא' ורק אז תשמע בפעם הראשונה על הסוגיה הזאת.

משה מזרחי: שאז זה מאוחר.

משה מזרחי: דבר נוסף, אני מבין שמערכת החינוך מאוד קשובה.

משה מזרחי: כאן אני קורא לכל הארגונים, כדי שבני הנוער שלא מוצאים, זה מה שצריך להטריד את המנוחה, שלא מוצאים את המקום הבטוח בבית הספר לבוא לדווח על המצוקות שלהם, לכן הם צריכים להגיע לארגונים שנותנים להם את הרוח הגבית ומשם זה צריך לחזור למערכת החינוך.

משה מזרחי: כלומר, אם יש איזה באג שצריך להטריד אתכם כמי שאחראים על כך, זה שבני הנוער צריכים לעשות את הסיבוב הזה כדי להגיע אליכם בחזרה על מנת שטפלו.

<הילה סגל: סיירת חינוך של "חושן", אומרים לנו 'קחו דגל ושימו בחדר ואז כשילד יבוא הוא ידע לזהות אתכם כידידותיים לקהילה'.

<הילה סגל: אני חושבת שזה חלק מהעניין לראות איך מגיעים.

<הילה סגל: שוב, זו לא רק פונקציה של הכשרות, לפעמים זה פונקציה של אמון, של יחסים, עד כמה - - -

משה מזרחי: בוודאי, בוודאי.

משה מזרחי: אני בטוח שאם יש לנער או נערה בבית הספר סביבה שהם יודעים שהיא מבינה את השינוי או את הבעיה.

משה מזרחי: אם אותו נער או נערה יודעים שמציקים להם על רקע השונות שידעו שיש להם דלת פתוחה במערכת החינוך לדפוק עליה ולשתף במצוקות ושגם מערכת החינוך תתערב באותו מקום באופן ישיר, הוא לא יצטרך להגיע לארגונים כדי שזה יגיע חזרה מסביב.

משה מזרחי: כלומר, מידת ההצלחה שלכם היא מספר המקרים שמגיעים למערכת החינוך ולא לארגונים החיצוניים האלה.

משה מזרחי: לדעתי, בסופו של דבר צריך גם להגיד משהו טוב כמו בפתיח שלי.

משה מזרחי: אנחנו צועדים קדימה, צריך דריסת רגל, המערכת החינוכית היא בעלת המשמעות כבירה ביותר מכל דבר אחר, מערכת אחרת שיכולה ליצור אווירה שונה לחלוטין סביב הנושא שדנו בו היום.

משה מזרחי: אני מאחל לכם שיתוף פעולה הרבה יותר הדוק עם מערכת החינוך.

משה מזרחי: אתם עושים עבודה נפלאה, חשובה מאוד, אפילו כרוכה בהצלת נפשות, אין לי הגדרה אחרת.

משה מזרחי: יישר כוחכם.

משה מזרחי: תודה רבה.