ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 220, 2014-06-30 09:00

עמרם מצנע: בוקר טוב.

עמרם מצנע: אנחנו שמחים לקיים הבוקר ישיבה לרגל 70 שנה למכללה ע"ש זינמן בווינגייט.

עמרם מצנע: נעניתי ברצון לקיים את הישיבה הזו.

עמרם מצנע: לא הצלחתי עדיין לבקר, אבל אני מניח שגם נבקר.

עמרם מצנע: קראתי את החומרים ואת החוברות, את ההיסטוריה, את הפעילות שנעשית במכללה האקדמית בווינגייט כיום, המכללה להוראה.

עמרם מצנע: מאחר שאני עוד שייך לדור שיודע מי היה וינגייט ומה זה מכון וינגייט ומה כל הפעילות שנעשית בתוכו, כולל המכללה, חשבתי שנכון לערוך מפגש כזה.

עמרם מצנע: אל תיבהלו מזה שיש פה רק שלטים, פשוט לחברי הכנסת בדרך כלל יש נטייה ללכת למקומות שהם בכותרות, שהם במרכז העניינים, והבוקר מצביעים על חוק ההזנה, על חוק רשות השידור, ויש עוד כמה דברים שנעשים במקביל.

עמרם מצנע: הישיבות של הוועדה גם מצולמות באינטרנט, אז להתנהג יפה, וגם יוצא פרוטוקול לאחר מכן, אז לדבר יפה, וגם נוציא סיכום, כך שכל חבר כנסת או אזרח שירצה להיכנס לוועדת החינוך, התרבות והספורט באתר הכנסת, יוכל להתרשם מהדברים שיעלו כאן.

עמרם מצנע: עד כאן הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אולי נעשה איזה סיבוב היכרות.

עמרם מצנע: אנחנו לא נוהגים לעשות את זה כשיש יותר משתתפים, אבל דווקא הפעם, בגלל שיש פה אנשים מהנשיאות ומההנהגה של המכללה, אנשים שאני לא מכיר, אז נעשה סיבוב היכרות.

<רוני לידור: שמי רוני לידור, אני נשיא המכללה, ולפני שאנחנו נמשיך אני רוצה להעניק לך את ספר המכללה שיצא עכשיו, לרגל אירועי ה-70.

<רוני לידור: יש בו את כל האינפורמציה, האקדמית והלא אקדמית, על המכללה.

<רוני לידור: כפי שאמרתי, אני נשיא המכללה, ויושבת פה לצדי נציגות של הסגל הבכיר, יושב-ראש מועצת המנהלים שלנו, והבאנו גם שני סטודנטים לדיון, וגם סגל מינהלי בכיר ונציגים ממשרד החינוך.

<רוני לידור: אני מציע שניתן לכל אחד להציג את עצמו.

עמרם מצנע: בבקשה.

<סימה זך: שמי סימה זך, ואני ראש בית הספר לחינוך.

<אברהם בן-זקן: אני אברהם בן-זקן, מטפל בתרבות, ספורט ואירועים.

<שלמה בן-גל: אני שלמה בן-גל, מנכ"ל המכללה.

<משה איילון: אני משה איילון, אחראי על תחם הביומכניקה.

<יעקב פלד: אני יעקב פלד, ראש אגף הכספים.

<ישראל יעקב: אני ישראל יעקב, סטודנט שנה א'.

<שלמה טוראל: אני שלמה טוראל, מרכז את ההכשרה של ההתנסות בבית ספר יסודי.

<נטע שפר: אני נטע שפר, מנהלת לשכת הנהלה.

<הלן דיין: אני הלן דיין, מזכירה בלשכת הנהלה.

<יעל חיטין: אני יעל חיטין, ראש אגף משאבי אנוש.

<מיכאל אשכנזי: אני מיכאל אשכנזי, ראש בית הספר ללימודי תעודה ולהשתלמויות.

<יצחק רם: אני יצחק רם, מרכז את ההכשרה בבתי הספר התיכוניים ובחטיבות הביניים.

<ישעיהו הוצלר: אני שייקה הוצלר, ראש בית הספר ללימודים מתקדמים, תואר שני.

<אורלי קיים: אני אורלי קיים, מנהלת המכינות ומרכזי תמיכה.

<בזה נבבה: אני בזה, סטודנט.

<שי שטרית: אני שי שטרית, נציג משרד הספורט.

<אברהם זוכמן: אני אברהם זוכמן, מפמ"ר וממונה על חינוך גופני במשרד החינוך.

<נח גרינפלד: אני נח גרינפלד, מנהל אגף להכשרת עובדי הוראה, משרד החינוך.

<שמעון דנאי: אני שמעון דנאי, יושב-ראש מועצת המנהלים של המכללה.

<אסתר ארגוב: אני אסתר ארגוב, ראש מינהל לומדים – דקנט.

עמרם מצנע: אוקיי, בבקשה.

<רוני לידור: נפתח את הדיון בהצגת סרט קצר שהפקנו לא מזמן לרגל אירועי ה-70, שמציג את מגוון הפעילויות והמאפיינים של המכללה.

<רוני לידור: (הקרנת סרט)

עמרם מצנע: תאמר לי, פרופסור לידור, כמה מכללות בארץ נותנות תארים בחינוך גופני?

<רוני לידור: יש בארץ חמש מכללות אקדמיות לחינוך שנותנות תארים בחינוך גופני.

<רוני לידור: יש את מכללת קיי בבאר שבע; יש את מכללת גבעת וושינגטון, שמאפשרת לסטודנטים מהמגזר הדתי ללמוד הוראת חינוך גופני; הנושא נלמד גם במכללת סמינר הקיבוצים בתל-אביב; נלמד בווינגייט; והמכללה החמישית היא אוהלו, שבצפון.

<רוני לידור: המכללה שלנו היא מכללה שהייחוד שלה הוא שהיא מתמקדת רק בהוראת חינוך גופני.

<רוני לידור: בשאר המכללות נושא החינוך הגופני נלמד במסגרת תכניות הכשרה רבות.

עמרם מצנע: מסלול נוסף.

<רוני לידור: בדיוק.

<רוני לידור: המכללה נוסדה ב-1944, ובמשך השנים היא הפכה להיות הגדולה ביותר מבחינת היקף הסטודנטים.

<רוני לידור: אנחנו מקבלים היום כ-250 סטודנטים בשנה, כאשר בשאר המכללות, אם אני לא טועה, יש קצת יותר מחצי מזה – בכל שאר המכללות ביחד.

<רוני לידור: כלומר, אנחנו מאוד גדולים בהשוואה לאחרות.

<רוני לידור: יש לנו תואר ראשון בהוראת חינוך גופני, שנקרא B.Ed.

<רוני לידור: אחת ה"בעיות" של המכללות האקדמיות לחינוך זה שהן רשאיות לספק רק תואר ראשון בחינוך, כלומר B.Ed ולא B.A או B.Sc.

<רוני לידור: יש לנו גם תואר שני, M.P, שזה מאסטר בחינוך גופני.

<רוני לידור: אנחנו מקבלים אליו כ-50 סטודנטים בשנה.

עמרם מצנע: 250 זה כל...?

<רוני לידור: כל שנה.

<רוני לידור: החל מלפני שנתיים, כל שנה מתקבלים כמעט 250 סטודנטים, ואני מאמין שתוך שנה נהיה בסביבות 1,000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-200 סטודנטים לתואר שני.

עמרם מצנע: תנאי הקבלה אצלכם שונים מהמכללות האחרות?

עמרם מצנע: אם אני רוצה ללמוד לתואר ואני לא מצליח להיכנס אצלכם, מקבלים אותי במקומות אחרים?

עמרם מצנע: יש איזה מדרג?

עמרם מצנע: איזו היררכיה?

<רוני לידור: לא אמורים לקבל אותך למקום אחר אם אתה לא עומד בתבחינים.

<רוני לידור: יש תבחינים של פסיכומטרי וציון בגרות, ואנחנו בעיקר מתבססים על הציון המשולב.

<רוני לידור: התבחינים זהים לכל המכללות, ולכל מכללה יש אפשרות לקבל אחוז מסוים של חריגים.

<רוני לידור: לנו יש אחוז מאוד נמוך של סטודנטים חריגים: משרד החינוך מאפשר לנו לקבל כ-10% חריגים מכלל הסטודנטים שאנחנו מקבלים כל שנה, ואנחנו בשנים האחרונות נמצאים על בין 1% ל-2%.

עמרם מצנע: אתה מדבר על חריגים בתנאי הקבלה?

<רוני לידור: כן.

<רוני לידור: יש לנו כל מיני מקרים, למשל ספורטאים ברמה מאוד גבוהה, ספורטאיות ברמה אולימפית.

<רוני לידור: למשל, יש לנו עכשיו כמה בנות שייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים אבל הן עולות חדשות, הן הגיעו לישראל יחסית בגיל מאוחר ולכן הרקע האקדמי, העיוני, שלהן הוא לא מספיק חזק, אבל קיבלנו אותם.

<רוני לידור: ויש לנו עוד כמה מקרים, קציני צבא למשל, אנשים ששירתו בצבא כמה שנים, קציני חי"ר, שלא הצליחו כל כך בפסיכומטרי, ובכל זאת אנחנו מקבלים אותם, למרות שהפסיכומטרי נמוך.

<רוני לידור: מבחינה ערכית לדעתנו הם מאוד טובים.

<רוני לידור: אנחנו מאוד מקפידים על התבחינים, אנחנו מיישרים קו לחלוטין עם משרד החינוך.

עמרם מצנע: המספר של בין 200 ל-250 שאתם קולטים בשנה – זה הביקוש, או שזו היכולת שלכם לקלוט?

<רוני לידור: זו שאלה מצוינת.

<רוני לידור: אנחנו דוחים סטודנטים שעומדים בתבחינים, אבל מעט מאוד, כמה עשרות בודדות.

עמרם מצנע: למה?

<רוני לידור: כי אין לנו אפשרות לקלוט יותר.

<רוני לידור: היינו יכולים לקלוט בין 30 ל-40 נוספים.

<רוני לידור: זאת נקודה ששיבצנו לסוף ואולי שמעון ייגע בה יותר מאוחר, אבל צריך להבין שהמכללה בווינגייט נמצאת במתחם של מכון וינגייט, ויש במתחם הזה שלושה גופים – בה"ד 8, שזה הבסיס הצבאי, יש את המכללה האקדמית בווינגייט, ויש את מכון וינגייט עצמו – ואנחנו בעצם נעזרים במתקנים של מכון וינגייט, גם מתקני הספורט וגם המעונות, ולמעשה למכללה אין שום רכוש מלבד כמה בניינים שמשרתים את תכנית הלימודים: כיתות, מעבדות וכדומה.

עמרם מצנע: זאת אומרת, הנכסים, הקרקע, הבתים, לא רשומים על שמכם?

<רוני לידור: לא, לצערנו הרב.

עמרם מצנע: מה שיקשה בעתיד לעבור לוות"ת.

<רוני לידור: כן.

<יהודית גידלי: מכרתם איזשהו חלק שם לאחרונה?

<רוני לידור: לא.

עמרם מצנע: הם לא יכולים למכור אם אין להם.

<רוני לידור: יש לנו 6.4 דונם שלנו, של המכללה, שהיא בעצם חברה סוכנותית.

<רוני לידור: ללא ספק אחת הבעיות שלנו היא שאין לנו אפשרות להלין סטודנטים בקמפוס, כי אין לנו מעונות משלנו.

<רוני לידור: מכון וינגייט יצא בשנים האחרונות עם מבצע של הלנת ספורטאים צעירים במכון, שזה לגיטימי לגמרי, כי הם רוצים - - -

עמרם מצנע: הנושא הזה עלה אצלי לפני כחצי שנה, על ידי ארגון הסטודנטים אצלכם.

<רוני לידור: אגודת הסטודנטים, כן.

<רוני לידור: אם היו לנו עוד כמה עשרות מיטות.

<רוני לידור: ..

<רוני לידור: כרגע יש כ-400 מיטות בווינגייט להלנת אנשים, והמכללה מקבלת 50% מהן.

<רוני לידור: בעבר היה לנו כמעט את הכול.

<רוני לידור: אז זה גם היבט שפוגע בנו מעט.

<רוני לידור: אני מניח שהיינו יכולים לקבל נוספים.

<רוני לידור: אני רוצה להוסיף עוד כמה משפטים קצרים ואז לתת את רשות הדיבור לשמעון ולעמיתיי.

<רוני לידור: באופן עקרוני, כפי שאמרתי לך, יש לנו תכנית לתואר ראשון, יש לנו תכנית לתואר שני, וכפי שראיתם בסרט יש לנו גם ארבע או חמש מעבדות מחקר.

<רוני לידור: אני לא רוצה להישמע יהיר, אבל מבין המכללות האקדמיות לחינוך, אני חושב שאנחנו בין המכללות הבודדות שמאוד מבליטות את ההיבט של שילוב המחקר בהוראה.

<רוני לידור: יש לנו מעבדות מחקר טובות מאוד, שמשרתות את החוקרים ואת תכנית הלימודים.

<רוני לידור: אנחנו טוענים שהוראה טובה של חינוך גופני חייבת להיות מבוססת מחקר, ובכל דבר צריך להביא לידי ביטוי את מה שקורה בספרות.

<רוני לידור: בנוסף למעבדות המחקר, יש לנו בית ספר גדול מאוד להשתלמויות ולהסמכות.

<רוני לידור: המדיניות של המכללה היא לא רק להסמיך סטודנטים לתואר ראשון אלא גם להסמיך סטודנטים לחינוך הלא-פורמלי, להדרכה ולאימון.

<רוני לידור: בעבר היה מונופול של מכון וינגייט, עד בערך לפני כעשור, בהכשרת מאמנים ומדריכים, אבל המונופול הזה נשבר, ויש במדינת ישראל כמה עשרות גופים שמכשירים כוח אדם לנושא של הדרכה ואימון בספורט.

<רוני לידור: אנחנו נכנסנו לנושא הזה לפני עשר שנים, ואנחנו מאוד התפתחנו ואנחנו מאוד חזקים בזה, כי הפילוסופיה שלנו היא שהמורה לחינוך גופני שעובד בבית הספר צריך לעשות משהו אחרי הצהריים כדי לספק למשפחתו פרנסה, ואז הוא עושה דברים נוספים מעבר להוראה, כמו הדרכה, אימון וניהול; ואנחנו חושבים שכמכללה אקדמית לחינוך שהיא מובילה בישראל, אנחנו צריכים גם לעשות את הדברים האלה, ואנחנו עושים אותם.

<רוני לידור: לכן יש לנו גם הרבה מאוד תכניות להשתלמות מורים והסמכת מורים, סטודנטים להוראה, למקצועות שונים.

<רוני לידור: אנחנו מחלקים את הפעילות במכללה לכמה בתי ספר, ונמצאת פה ראש בית ספר לחינוך ונמצא פה שלמה, שהקים את בית הספר להשתלמויות במכללה.

<רוני לידור: יש לנו כמה עשרות חברי סגל בתקן מלא, 50% מהם עם תואר שלישי, ויש לנו מספר מצומצם של פרופסורים, ויש לנו כמה מרצים בכירים.

<רוני לידור: מי שמלמד אצלנו באופן כללי את המקצועות המעשיים הם מאמנים ידועים שם.

<רוני לידור: עובדים אצלנו במכללה אנשים כמו צביקה שרף בכדורסל, ענת דרייגור בכדורסל, אמנון רז בכדורגל, יוסי גבע בכדורעף, שאלה שמות מאוד בולטים בתחום הספורט בישראל.

<רוני לידור: ואנחנו מנסים לחבר בין התכנית האקדמית כמובן לבין שאר התכניות האקדמיות שיש לנו.

<רוני לידור: אני מציע שניתן לאנשים אחרים להציג דברים ותוך כדי זה אולי תתעוררנה שאלות.

עמרם מצנע: דרך אגב, בעקבות חוק חלוקת כספי מועצת ההימורים, החוק החדש, שבטח בתוך כמה שבועות נאשר תקנות לגביו, כל מנהלי קבוצות ספורט שזוכים בתמיכה של מועצת ההימורים יצטרכו לעבור השתלמות; וסיכמנו שבדרום, במרכז ובצפון, יהיו מקומות שיקבלו זיכיון להכשיר אותם.

עמרם מצנע: אז קחו את זה בחשבון.

<רוני לידור: כן, זה ידוע לנו, ואנחנו כבר יצאנו בתכנית משותפת – זה ממש חדש, אפילו עוד לא הספקתי לבשר את זה לסגל – עם האוניברסיטה הפתוחה וביחד עם השלטון המקומי, להכשיר אנשים לניהול ספורט.

<רוני לידור: הם גם עלו על זה, ואנחנו עושים איתם שיתוף פעולה, ואני מאמין שאנחנו נהיה בין אלה שנכשיר אותם.

<רוני לידור: שמעון, בבקשה.

<שמעון דנאי: תראו, אנחנו מתחילים ב-1944.

<שמעון דנאי: ב-1944 מדינת ישראל היא פחות מחצי מיליון תושבים.

<שמעון דנאי: בעצם היא עוד לא מדינה.

<שמעון דנאי: היהודים נשלחים למחנות על ידי הנאצים, הנאצים כבר מפנים את היהודים בסלוניקי, כוחות הברית פולשים לנורמנדי, והנה כאן, במדינת ישראל, יש ועד לאומי שמחליט שהחינוך הגופני צריך להיות שווה לחינוך הרוחני ומחליט להקים את המוסד לחינוך גופני וספורט, שנקרא על צ'רלס וינגייט, שנהרג באותה שנה בבורמה.

עמרם מצנע: כבר אז, כשזה עוד לא היה - - - ?

<שמעון דנאי: 12 השנים הראשונות של המכללה היו במחנה צבאי בריטי שפונה, ברחוב הירקון בתל-אביב, שנקרא מחנה יונה.

עמרם מצנע: כבר אז זה נקרא על שמו של וינגייט?

<שמעון דנאי: כן, כבר אז, ב-1944.

<שמעון דנאי: ב-12 השנים הראשונות למדו בתל-אביב, במחנה יונה, שזה איפה שגן העצמאות היום, ורק ב-1959, כשנפתח מכון וינגייט, אנחנו צורפנו כגוף נפרד למכון.

<שמעון דנאי: ב-1976 הסוכנות היהודית הביאה תורם שתרם כסף כדי להקים את המבנה שבו אנחנו יושבים היום.

<שמעון דנאי: המבנה נפרד מהמכון, וכתוצאה מזה המכללה, שהייתה גוף לאומי תחת משרד החינוך, הסטטוס שלה שונה לחברה בע"מ, והמניות ניתנו לזה שהביא את התורם – הסוכנות היהודית.

<שמעון דנאי: מאז אנחנו חברה ללא מטרות רווח, כשהמניות בידי הסוכנות היהודית, והם אלה שממנים את מועצת המנהלים.

<שמעון דנאי: התחלנו ב-1944 לימודים של שנה אחת, ואז זה הפך לשנתיים, ואז שלוש, ואחר כך לארבע שנים, עם תואר ראשון, ואחר כך גם תואר שני.

<שמעון דנאי: אנחנו רואים את עצמנו כבית מדרש למורים, ואנחנו רוצים לצאת מהסטטוס הזה כבר הרבה זמן, מכיוון שאנחנו רואים שהביקוש הגדול...

<שמעון דנאי: מתוך 250 סטודנטים שבאים כל שנה ללמוד, חצי מהם לא רוצים להיות מורים, אלא הם באים ללמוד חינוך גופני כי הם אוהבים ספורט והם רוצים להיות מעורבים בספורט.

<שמעון דנאי: הם נשארים בחינוך הגופני כמנהלים, כמאמנים וכולי, אבל הם לא רוצים להיות מורים.

<שמעון דנאי: אנחנו כבר הרבה זמן רוצים לפתוח בית ספר לא להוראה, בית ספר שבו נוכל להכין מאמנים ברמה לאומית, נוכל להכין מנהלים לספורט, שידעו ניהול, שידעו כלכלה, שידעו פסיכולוגיה, שידעו פיזיולוגיה, שיכירו את גוף האדם – אנשים שישפרו את הספורט במדינת ישראל.

<שמעון דנאי: אנחנו מגישים תכניות לוות"ת מדי פעם, ועד היום לא הצלחנו לפרוץ את האישור להקים בית ספר שבו נוכל להכשיר אנשים לספורט הישראלי מבלי שיהיו מורים.

<שמעון דנאי: אני אסיים כאן, ואומר אחר כך, לקראת הסוף, מה אני מציע לעשות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<סימה זך: אני אציג את בית הספר לחינוך.

<סימה זך: אציג בעיקר איך הוא בנוי, מה אנחנו חושבים, ואולי אציג זווית קצת אחרת ממה שהציג שמעון.

<סימה זך: אפשר לראות בשקף את המבנה של בית הספר.

<סימה זך: יש לנו שלוש יחידות עיקריות.

<סימה זך: אפשר להגיד שאנחנו נושאים את דגל החינוך וההוראה, ונושאים את זה בגאון.

<סימה זך: בשונה ממה ששמעון אמר, אני חושבת שרוב הסטודנטים, אולי כשהם נכנסים הם לא כל כך בטוחים לאן הם הולכים ומה הם יודעים לעשות, אבל לאורך שנות ההכשרה הם בהחלט מפתחים זהות של הוראה, ותכף תראו בנתונים שרובם אחר כך עוסקים בהוראה.

<סימה זך: בבית הספר לחינוך, המקצועות הנלמדים הם: לימודי היסוד, שהם משותפים לכל המכללות להכשרה להוראה בארץ.

<סימה זך: לימודי חינוך והוראה, שכוללים גם נושאים שנלמדים בכל המכללות לחינוך, אבל בנוסף לזה יש לנו תחומים שהם ייחודיים לחינוך הגופני, כמו למשל מבוא לחינוך גופני באוכלוסיות מיוחדות.

<סימה זך: אוכלוסיות מיוחדות זה תחום שפחות בא לידי ביטוי בשיעורים פרונטליים בכיתה, ובחינוך הגופני יש לו משמעות נרחבת.

<סימה זך: או למשל מבוא להתפתחות מוטורית.

<סימה זך: והפדגוגיה והמתודיקה בהוראת החינוך הגופני, שהם למעשה אבני היסוד בהכשרה להוראה.

<סימה זך: המעבדות שנמצאות בתוך בית הספר: המעבדה לחקר הוראת החינוך הגופני, שגם משמשת בשנתיים האחרונות בית לתכנית רג"ב, שזו תכנית המצטיינים להוראה, ובה נעשים המחקרים של אנשי הסגל של בית הספר לחינוך, בעיקר אנשי סגל של הכשרה להוראה.

<סימה זך: יש לנו את המרכז לטכנולוגיה בחינוך, ויש לנו את המרכז לתקשוב ויישומים טכנולוגיים בחינוך, שקרם עור וגידים בעיקר בשלוש השנים האחרונות, כאשר נכנסה התכנית להתאמת החינוך למאה ה-21.

<סימה זך: נהיינו יותר מתוקשבים, אנחנו משלבים תקשוב בהוראה, ומשתדלים לעדכן את דרכי ההוראה בהתאם למה שנעשה בעולם.

<סימה זך: קצת מספרים.

<סימה זך: אם אנחנו מחלקים את ההכשרה להוראה לשלב של ההכשרה ולשלב של ההתמחות, אז בשלב ההכשרה אנחנו מתחילים התנסות בהוראה בשנה ב', שבה יש לנו מספר רב של סטודנטים, זאת בהשוואה לשנה ג', שבה עוד לא קלטנו מספר כזה גדול של סטודנטים.

<סימה זך: כל קבוצת סטודנטים, כ- 25 אנשים, מובלת ומונחית על ידי מנחה להוראה, מה שנקרא "מדריך פדגוגי", והם מבקרים בבתי ספר פעם בשבוע להתנסות בהוראה, ומי שמלווה אותם בבתי הספר זה מי שאנחנו קוראים להם "מורים מאמנים".

<סימה זך: לאחר שהם מסיימים את שלב ההתנסות בהוראה, אחרי שנתיים, הם יכולים ללמד בבתי ספר ואז יש להם שלוש שנים שנקראות "כניסה להוראה", כאשר בשנה הראשונה הם מלוּוים על יד מורים חונכים.

<סימה זך: המספר שאתם רואים בשקף, 119, זה המספר הנוכחי של מי שהיום נמצאים בשנה ד' ו-ה'.

<סימה זך: כשהם היו בשנה א' הם היו מחזור של בערך 139 סטודנטים, וזאת אומרת שהרוב המכריע בחרו להיכנס להוראה.

עמרם מצנע: נכון, אין פה משהו ליניארי בין שנה ב', שנה ג' וההמשך.

עמרם מצנע: זאת אומרת, זה לא אותם 252 שירדו אחר כך ל-177?

<סימה זך: לא, רק בשנתיים האחרונות אנחנו התחלנו לקלוט מספרים כאלה של 250.

<סימה זך: המחזורים הקודמים היו הרבה יותר מצומקים.

<סימה זך: אם אנחנו רוצים לראות האם מהמחזור הנוכחי רובם ילכו להוראה, נצטרך לחכות עוד שנתיים-שלוש.

<שלמה בן-גל: אבל רובם הולכים להוראה.

<סימה זך: הרוב המכריע בהחלט הולך להוראה.

<סימה זך: ההתנסות בהוראה שנה ב', שזו השנה הראשונה להתנסות, היא בבית ספר יסודי.

<סימה זך: הם הולכים פעם בשבוע ובמשך יום שלם מבלים בבית הספר.

<סימה זך: בנוסף לזה, שבועיים במהלך השנה הם נמצאים בבית ספר, מנסים להתערות בחיי בית הספר ולהתנסות גם בדברים שהם מעבר לשיעור הבודד, לחיות את חיי בית הספר עם מחנכי הכיתות, להיכנס לשיעורים רגילים, להשתתף בימי הורים ועוד.

עמרם מצנע: אתם נתקלים בבעיה שאין מספיק מקומות לסטאז'?

<סימה זך: יש מספיק מקומות, אבל הקושי שלנו - - -

עמרם מצנע: מי עושה את הקשר?

<סימה זך: ראשית, בראש המסלול הזה עומד ד"ר שלמה טוראל, שנמצא איתנו כאן היום.

<סימה זך: הוא אחראי על התכנית ועל הקשרים.

<סימה זך: מי שעושה את הקשר זה אותו מנחה להוראה שאחראי על קבוצת 25 הסטודנטים.

<סימה זך: במהלך הקיץ נעשים הקשרים האלה - - -

עמרם מצנע: הסטודנט עצמו צריך לחפש לעצמו - - - ?

<סימה זך: לא הסטודנט, המנחה שלו.

<סימה זך: במהלך הקיץ הוא יוצר קשרים עם מורים בבתי הספר, על סמך היכרות אישית.

<סימה זך: אבל ברבות השנים, מדי שנה נעשית בקרה ורפקלציה האם באמת הליווי של המורים המאמנים האלה היה איכותי, ומורים שנתפסים כשהליווי שלהם לא מספיק יסודי - - -

עמרם מצנע: כבר דיברתי איתכם שנעשה איזשהו מפגש על כל נושא ההשמה גם אחרי סיום הלימודים.

עמרם מצנע: היום הכול, או הרוב, עובד במישור אישי.

<סימה זך: פעמיים בשנה, וגם לאורך השנה, הסטודנטים והמנחים שלהם נמצאים בבקרה מתמדת, כולל דיווחים שוטפים, וקורה לא אחת ולא שתיים שעוזבים בית ספר ועוברים לבית ספר אחר, כדי שהליווי יהיה איכותי.

<סימה זך: לכן אפשר להגיד שהבקרה היא און-ליין.

עמרם מצנע: דרך אגב, פגשתי סטודנטים שלכם בשבוע שעבר ב"יד לבנים" בנתניה, בפרויקט חברתי של הנחיית תלמידי תיכון, שבו מכינים אלבומי הנצחה לנופלים.

<נח גרינפלד: כן, זו תכנית שלנו שהיא תכנית ארצית.

עמרם מצנע: זה מאוד מרשים.

<סימה זך: בשנה ג' – ד"ר איציק רם, שנמצא איתנו, הוא ראש המסלול של ההתנסות בהוראה בחטיבות ביניים ותיכוניים – מתקיימת אותה מתכונת, שבה הסטודנטים מבקרים פעם בשבוע בבתי הספר, ויש להם מורים שמלווים אותם שם, ופעם בשנה הם שוהים בבית ספר במשך שבועיים רצופים, כדי לראות ולהתנסות ולהכיר את בית הספר לא רק כמו אורח, אלא להתנסות בצורה יותר אינטנסיבית ומשמעותית.

<סימה זך: לאחר שהם סיימו את שלב ההכשרה והגיעו לשלב הסטאז', שלב הכניסה להוראה וההתפתחות המקצועית, הם תחת יחידה נפרדת, שאחראי עליה ד"ר חנן שטיין, שלא נמצא איתנו כאן היום.

<סימה זך: אספנו נתונים של השנים האחרונות שבהם אפשר ממש לראות איך מספר המתמחים ומספר הנכנסים להוראה הולך וגדל בהתמדה.

<סימה זך: וכאן אני רוצה להראות גם לשמעון, שאולי לא הכיר את המספרים, שמסתבר שמי שמכשיר את עצמו במשך ארבע שנים תמימות, לומד להזדהות עם העשייה, עם המוסד, אוהב את מה שהוא עושה, ולא זורק כזה דבר והולך לחפש משהו אחר במחי יד, כי זה הופך להיות משמעותי בשבילו.

עמרם מצנע: מה זה קורס ניתוח אירועים?

<סימה זך: קורס ניתוח אירועים זה קורס שאנחנו נותנים לכל הבוגרים שלנו בשנת ההוראה הראשונה שלהם בבית הספר - - -

עמרם מצנע: אחרי שהם סיימו הם באים - - - ?

<סימה זך: הם כבר מורים מן השורה בבית ספר, הם כבר מקבלים משכורת, ועדיין המכללות, ביוזמה של משרד החינוך, ממשיכות ללוות ליווי-על.

<סימה זך: הם באים לקבוצה שבה מועלים אירועים מבתי הספר, מחיי היום-יום שלהם, ועושים ניתוח של האירועים האלה.

<סימה זך: אבל יש עוד נושאים שעולים - - -

<יהודית גידלי: אירוע אלימות?

<יהודית גידלי: אירוע ספורט?

<סימה זך: זה יכול להיות אירועים מכל הסוגים.

<סימה זך: זה יכול להיות אירועים מחיי היום-יום של מורה בכיתה, מורה בחינוך גופני - - -

עמרם מצנע: מורה בחינוך גופני שהילדים מתחמקים מהשיעור שלו בכל מיני תירוצים – איך אתה מתמודד עם זה.

<סימה זך: זה יכול להיות החל מבעיות של חוסר מוטיבציה של בנות בתיכון, כשהמורה באה מוכנה מאוד לשיעור אבל חצי מהבנות יושבות לה על הטריבונות – איך היא גורמת להן להצטרף ומלהיבה אותן.

<סימה זך: זה יכול להיות ילדים שמוצאים את עצמם מחוץ לכיתה, יוצרים קשיים לחברים שלהם, נוצרים קשרים בין המורה לכיתה, ועוד ועוד ועוד.

<סימה זך: השרשרת של חיי היום-יום היא ארוכה.

עמרם מצנע: מעמדו של הסמארטפון.

<יהודה ענתבי: עוד יהיה קורס כזה.

<סימה זך: יש לנו 70 חברי סגל בבית ספר לחינוך.

<סימה זך: אספתי פה דוגמאות של שיעורים ותרגילים, דוגמאות של נושאים שנלמדים.

<סימה זך: יוזמות שפיתחנו בשנים האחרונות: כמו בכל מקום, יש לנו אתר שאפשר להיכנס אליו ולראות את החיים השוקקים בתוך בית הספר לחינוך, גם מרחוק, מארצות אחרות, כי חלקו גם באנגלית.

<סימה זך: לא אכנס לזה אבל אני כן אכנס ליוזמה אחרת שאנחנו פיתחנו.

<סימה זך: מדובר ביוזמה שהתחילה באופן נקודתי ולאט-לאט פרסה כנפיים: כתב עת מקוון בחינוך הגופני, שהתחיל בשנת 2010 ומדי חודש וחודש יוצא גיליון שמכיל קובץ של מאמרים, מערכים, יחידות הוראה, דוגמאות לפרויקטים ומיזמים שנעשים בבית ספר, הגיגים, התלבטויות, דילמות חינוכיות ועוד.

<סימה זך: לשמחתנו זה צובר יותר ויותר קוראים, ויש לנו היום מעל 2,500 מנויים לעלון הזה, שזה יפה מאוד.

<סימה זך: יש עוד יוזמות שפיתחנו, ומתוך המגוון שמופיע על הלוח, בחרתי להתעכב על תכנית אחת שאני מאוד אוהבת אותה באופן אישי, והיא תכנית רג"ב – ראש גדול בהוראה.

<סימה זך: מדובר בתכנית מצטיינים להוראה, סטודנטים שמאותרים עוד לפני כניסתם ללימודים במכללה, על סמך תבחינים שכוללים תרומה לקהילה, ציונים בפסיכומטרי, ציונים בבגרות, ראיונות קבלה, מחויבות לתרום לקהילה במשך שנות לימודיהם.

<סימה זך: זאת תכנית שבה הסטודנטים משולבים בדרך כלל בתכנית הרגילה, אבל בהוראה הם קבוצה נפרדת, הומוגנית, של מי שנחוש וחדור רצון להיות מורה לחינוך גופני ולשפר את מעמד ההוראה ולשפר את מעמד המקצוע.

<סימה זך: זו קבוצה של סטודנטים נפלאים, ונציג אחד שלה יושב כאן איתנו, סטודנט שסיים עכשיו שנה א': שרוליק.

<סימה זך: כל מי שבא איתם בשיח ממש מתמוגג.

<סימה זך: אני חושבת שצריך שתהיה קבוצה כזאת בכל תכנית באשר היא, כי התרומה שלהם לתכנית הגדולה היא תרומה של לסחוב אחריהם, להיות מנהיג, להראות שניתן לעשות דברים מתוך רצון ונלהבות.

<סימה זך: העבודה היא קשה, אבל הם אוהבים עבודה קשה, הם מוצאים בה אתגר ועניין, וזה מאוד מדביק ואולי אפילו מעורר במידה מסוימת קנאה – ואני לא פוסלת את הקנאה שנוצרת כדי להתחרות אחד בשני ולהיות יותר טוב.

<סימה זך: התכנית בסך הכול קיימת אצלנו שנתיים, כלומר, עוד לא נגמר מחזור שלם אחד, אבל כמו שאנחנו רואים כרגע, היא תמשיך.

<סימה זך: אני מאוד מקווה שהיא תמשיך.

<סימה זך: יש עוד כמה יוזמות, אבל - - -

עמרם מצנע: יש לכם סטודנטים שמגיעים, כמו שקורה במערכת החינוך הגדולה יותר, להסבת מקצוע?

עמרם מצנע: מהיי-טק למשל?

<סימה זך: כן.

<רוני לידור: הכשרת אקדמאים.

עמרם מצנע: אני מניח שהגיל הממוצע של סטודנטים אצלכם הוא נמוך.

<רוני לידור: כן, 24-23 בממוצע.

<רוני לידור: 20% מהסטודנטים שלנו הם מהמגזר הערבי, שהם עוד יותר מצעירים את הממוצע.

<רוני לידור: את התכנית של הכשרת אקדמאים פתחנו רק לפני שנתיים.

<רוני לידור: היינו בין המכללות הבודדות, אולי היחידה, שלא הכשירה אקדמאים לחינוך גופני, ולפני שנתיים הנהלת המכללה קיבלה החלטה לפתוח תכנית, ואנחנו מאוד מרוצים ממנה.

<רוני לידור: מדובר על 30 סטודנטים בשנה, וזה בקו עלייה.

<רוני לידור: מדובר באנשים שבאים עם תואר ראשון בכל מיני דיסיפלינות, חלקם מהעולם החופשי, למשל עריכת דין, היי-טק וכדומה, וחלקם ממקצועות יותר קרובים לשלנו, למשל עבודה סוציאלית וכדומה.

<רוני לידור: הסטודנטים האלה מבוגרים יותר, בעלי ניסיון חיים אחר, עם השקפת עולם אחרת מהשקפת העולם של הסטודנט הצעיר, ואנחנו מאוד מרוצים שהם לומדים אצלנו.

<רוני לידור: כרגע, מכל מיני טעמים, אנחנו מפזרים אותם בכיתות הלימוד, כי אנחנו חושבים שזה טוב שהם יהיו עם החבר'ה הצעירים - - -

עמרם מצנע: אבל יש להם סילבוס משלהם.

<רוני לידור: יש להם קורסים מסוימים שרק הם מקבלים, והדרישה שלהם - - -

עמרם מצנע: התקופה שלהם יותר קצרה, לא?

<רוני לידור: כן, בוודאי.

<רוני לידור: הם מתרכזים בלימודי הפדגוגיה, ההוראה וב-subject matter, כי הם לא למדו את כל המקצועות המעשיים.

<רוני לידור: אבל לוקח להם די הרבה זמן.

<רוני לידור: הם חושבים שהם יכולים לעשות את זה מהר, אבל כדי ללמד חינוך גופני אתה צריך לדעת ללמד אתלטיקה וכדורסל וכדוריד וכדורעף ומחול וריקוד ואתלטיקה והתעמלות וכדומה וכדומה, ואלה נושאים שגם צריך לעסוק בהם פיזית וגם ל - - -

עמרם מצנע: זאת אומרת, אתה צריך להיות אתלט בעצמך.

<רוני לידור: לאו דווקא.

<רוני לידור: רצוי שיהיה איזשהו רקע תנועתי כמובן, אבל גם אנשים שאין להם רקע תנועתי חזק במיוחד יכולים להיות מורים מצוינים.

<רוני לידור: אני רוצה לקחת את הנקודה האחרונה של סימה, הטיפול באוכלוסיות שהן טובות: תכנית רג"ב היא תכנית שמקדמת מאוד סטודנטים שהם מצוינים בהוראה.

<רוני לידור: מצד שני – ואני לא יודע אם זה יפתיע – אנחנו בשנים האחרונות פותחים את שערי התכנית האקדמית לסטודנטים בעלי לקויות, כי הטענה שלנו היא שגם סטודנט בעל לקות יכול להיות מורה לחינוך גופני.

<רוני לידור: אנחנו עוד לא העמדנו את זה למבחן, כי זה תחום חדש שאנחנו כרגע מטפחים אותו.

<רוני לידור: אנחנו כרגע בתקופת מבחנים ולכן אי אפשר להביא את הסטודנטים, כי הם רוצים לעשות מבחנים – ודווקא שמחתי שהם רוצים לעשות את המבחן ולא לבוא הנה – אבל יש לנו למשל סטודנטית שהיא גמדה, יש לנו סטודנט שהוא קטוע רגל בשל אירוע טרור, עשהאל, ויש לנו סטודנט שנמצא איתנו כאן, ששנה הבאה הוא יתחיל את התכנית האקדמית שלו, בזה.

<רוני לידור: בזה, אתה רוצה לספר לנו כמה מילים?

<בזה נבבה: לא, לא.

<רוני לידור: בזה הוא עיוור.

<רוני לידור: הוא עשה קורס מאמני אתלטיקה במכללה.

<רוני לידור: שלמה בן-גל, מנכ"ל המכללה, היה בעבר יושב-ראש איגוד האתלטיקה.

<רוני לידור: הוא קודם כול היה ראש מחלקת כושר קרבי בצבא, אחר כך הוא הקים אצלנו בית ספר להשתלמויות, והוא היה במשך תקופה ארוכה יושב-ראש איגוד האתלטיקה, והוא משך את בזה, שהוא אתלט, לעשות קורס מאמני אתלטיקה.

<רוני לידור: בזה נכנס כבר לבתי ספר ברעננה ומלמד בשיעורי חינוך גופני, כמובן עם סיוע ועזרה, אבל הוא רצה לקפוץ עוד מדרגה ולהיות מורה לחינוך גופני.

<רוני לידור: והלוואי שיהיו לנו הרבה סטודנטים עם רקע אתלטי כמו בזה.

<שלמה בן-גל: השתתף באולימפיאדות פראלימפיות, עם תוצאות טובות.

<רוני לידור: הכנסנו אותו השנה למכינה – ד"ר אורלי קיים, שיושבת לידו, היא ראש המכינות אצלנו – בנינו לו תכנית מיוחדת, והוא עמד בה בהצלחה.

<רוני לידור: בזה, ספר לנו קצת.

<בזה נבבה: מה יש לספר?

<בזה נבבה: כבר אמרת הכול.

<בזה נבבה: כמו שאתם רואים, עם כל הנוער שלנו בחוץ, אני חושב שאני יכול לתרום הרבה, והחלטתי ללמוד הוראה ולהיות מורה.

<בזה נבבה: זה החלום שלי.

<בזה נבבה: אני יודע שלקחתי על עצמי אתגר גדול, אבל אני לא מפחד כל כך מאתגרים, ואני רק יותר ויותר לומד איך אני יכול להוביל את האחרים.

<שלמה בן-גל: בזה, ספר קצת על הרקורד שלך, על אליפויות ואתגרים שעשית.

<בזה נבבה: על הספורט ההישגי שלי אני לא אדבר, כי דיברתם עליו מספיק, אבל אני אדבר על השנה האחרונה, שבה עשיתי את המכינה הייעודית.

<בזה נבבה: היא לא הייתה פשוטה, היה לי מאוד קשה, אבל עם אמונה ועם המון כוח רצון ועזרה של אורלי, עברתי הכול, ואני מקווה שגם את התואר אני אעבור.

עמרם מצנע: בזה, אתה עיוור מלידה?

<בזה נבבה: כנראה שכן.

עמרם מצנע: זה מה שאתה זוכר?

<בזה נבבה: אצלנו, העיוורים, הזיכרון חזק, אז נראה לי שהייתי זוכר.

עמרם מצנע: אני מבין שעכשיו אתה כבר מדריך ילדים?

<בזה נבבה: כן, כבר במשך שלוש שנים, בתיכון "מטרו-ווסט" ברעננה.

עמרם מצנע: ומה הילדים אומרים כשהם רואים מדריך שלא רואה אותם?

<בזה נבבה: קודם כול, אני בא אליהם בגובה העיניים.

<בזה נבבה: אני בא אליהם בדרך הכי פשוטה: עם הלב ועם המון חוש הומור, והם מקבלים אותי חבל על הזמן.

<בזה נבבה: אני מגיע לחדר המורים והמורים אומרים: בזה, איך התלמידים אוהבים אותך, הם לא באים לשיעורים שלנו אבל לשלך הם תמיד רצים.

עמרם מצנע: יפה מאוד.

עמרם מצנע: אני מאחל לך הצלחה.

<רוני לידור: יש לנו התלבטויות לגבי כל הנושא של הכנסת סטודנטים עם לקויות.

<רוני לידור: ..

<רוני לידור: פרופסור שייקה הוצלר הוא אחד המומחים, הייתי אומר אפילו בעולם, לכל הנושא של ספורט נכים ו-adapted physical activity.

<רוני לידור: שייקה, אתה רוצה לומר כמה מילים?

<ישעיהו הוצלר: בשמחה.

<ישעיהו הוצלר: חשוב להבין שבתחום של הפעילות הגופנית אנשי החינוך היו בעצם הראשונים שנתקלו בנושא של צורך בהתאמות.

<ישעיהו הוצלר: אני מדבר על שנות ה-70, בארצות הברית וגם בישראל; התחום של פעילות אנשים עם מוגבלויות התחילה בישראל בשנות ה-70, ובארצות הברית כבר היה חוק שחייב לשלב אנשים עם מוגבלות במסגרת החינוך הגופני בבתי הספר.

<ישעיהו הוצלר: וממש השנה, ב-2013, יצאה הוראה של סגן שר החינוך האמריקאי שאומרת שהם ישולבו גם במסגרת תחרויות של בתי הספר התיכוניים, וזאת בעקבות מספר תקדימים משפטיים שהיו בארצות הברית, שבהם תלמידים שהיו ספורטאים עם מוגבלויות תבעו את רשויות החינוך על כך שלא מאפשרים להם להשתתף בתחרויות המתאימות, ובעקבות זה יצאה ההנחיה של סגן השר.

<ישעיהו הוצלר: התחום של פעילות גופנית הוא תחום שבו רואים את כל הקשיים שיש לאנשים, מה שהרבה פעמים חבוי במסגרת הלימודים העיוניים.

<ישעיהו הוצלר: רואים את זה לא רק בתחום המוגבלויות הפיזיות או החושיות, כמו אצל בזה, אלא גם באופן הרבה יותר בולט בתחום הקשיים התקשורתיים וההתנהגותיים, כמו ADHD, מה שנקרא הפרעות קשב והיפראקטיביות, ו-PDD וכל יתר הקיצורים, שמבטאים כל מיני קשיים בתקשורת.

<ישעיהו הוצלר: בשדה הספורט רואים את הדברים האלה ומתמודדים איתם בצורה הרבה יותר בולטת מאשר בכיתה, כי בכיתה רובם יכולים להיעלם להיעדר של פעילות, ואז אין עבורם תשומת לב מיוחדת.

<ישעיהו הוצלר: ולכן בתחום הפעילות הגופנית פותחו התאמות הרבה לפני שהן פותחו במבחנים עיוניים וכיוצא בזה.

<ישעיהו הוצלר: הדבר הזה הוא מאוד חשוב, במיוחד לנוכח העובדה שלפני כשנה וחצי ישראל אשררה את האמנה הבין-לאומית של זכויות אדם של אנשים עם מוגבלות, שבין היתר יש בה את סעיף 30, שמתייחס באופן ספציפי לתחום הפעילות הגופנית, ובו תת-סעיף 4, שמתייחס לפעילות גופנית בבית הספר ולמעשה מחייב את הרשויות באותה מדינה לשלב תלמידים עם מוגבלויות בכל הפעילויות, הן בבית הספר והן בפעילויות הפנאי.

<ישעיהו הוצלר: בישראל, התחום הזה, כמו תחום הפעילות הגופנית באופן כללי, לא מספיק מפותח.

<ישעיהו הוצלר: רק לאחרונה התפרסם דוח הבריאות של 2013 של הלמ"ס, שמפרט בין היתר על כך שבישראל שיעורי ה-inactivity, כלומר היעדר פעילות, הם מהגבוהים באירופה: אנחנו שניים מהסוף מבחינת שיעור הפעילות הגופנית; מעל 10% מהילדים אינם עוסקים בפעילות גופנית, על פי דיווחם העצמי.

<ישעיהו הוצלר: זאת אומרת, כמו שציינת, שגם בשיעורי החובה של חינוך גופני בוחרים שלא להשתתף, וזו - - -

עמרם מצנע: מה הסיבה לזה שאנחנו כל כך נמוכים?

<ישעיהו הוצלר: זה נושא לדיון נפרד.

עמרם מצנע: על קצה המזלג.

עמרם מצנע: מה זה?

עמרם מצנע: היעדר מתקנים מתאימים למשל?

<ישעיהו הוצלר: זה בוודאי לא היעדר מתקנים.

<ישעיהו הוצלר: זה יותר תרבות, להערכתי.

<ישעיהו הוצלר: להערכתי הצנועה זה היעדר תרבות לאומית, היעדר חשיבות שמייחסים לתחום הזה.

<ישעיהו הוצלר: אני אתן דוגמה מאוד פשוטה של איך זה בא לידי ביטוי: תחום הפעילות הגופנית נלמד כיום בארץ במכללות, בעוד במרבית מדינות העולם – למעשה בכל מדינה שאני מכיר, לרבות מצרים, ירדן, קפריסין, הקרובות אלינו, ובוודאי ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וכל מדינות אירופה, מרבית מדינות אסיה שאני מכיר, וגם חלק ניכר ממדינות אפריקה, תחום הפעילות הגופנית, קינסיולוגיה, או human movement science, זה תחום אוניברסיטאי לחלוטין.

עמרם מצנע: בכלל, כל נושא מכללות ההוראה הוא דבר שקיים פחות ופחות בעולם.

<ישעיהו הוצלר: נכון, אבל התחום הזה הוא תחום שלא קיים במכללות.

<ישעיהו הוצלר: בחלק מהמדינות יש עדיין מיזוג שבו חלק מתחום ההוראה נלמד באוניברסיטאות וחלק בתחום המכללות.

<ישעיהו הוצלר: זה דבר שמבטא את החשיבות שאנחנו מייחסים לזה.

<ישעיהו הוצלר: המורים וההורים ככל הנראה מבטאים את המסר – והתלמידים קולטים אותו – מבחינת מה חשוב ומה לא חשוב בתרבות החיים שלהם.

<ישעיהו הוצלר: כמובן שגם הטכנולוגיה לא תורמת לנו, והתוצאה היא שהיום מעריכים שכ-3% מהוצאות הבריאות היו יכולים להיחסך אם אנשים היו עושים יותר פעילות גופניות.

עמרם מצנע: רק 3%?

<ישעיהו הוצלר: מדובר על הוצאות ישירות, שיש עדויות חד-משמעיות שמאפשרות לייחס אותן לתחום הזה.

<ישעיהו הוצלר: לא מדובר בהוצאות נלוות.

עמרם מצנע: תודה.

<רוני לידור: אז הכיוון שאנחנו הולכים בו זה לנסות לשלב את אותם סטודנטים בתכנית הלימודים.

<רוני לידור: זה לא פשוט, כי המורים שמלמדים את המקצועות צריכים לעשות התאמות בתכנית הלימודים, אבל אנחנו חושבים שיש פה win-win situation, כי גם הסטודנטים שלומדים נניח כדורסל, כאשר מישהו בא עם מוגבלות כזאת או אחרת, הם יוכלו להיחשף ולראות אירועים אותנטיים ואחר כך ליישם את זה בעבודה שלהם כמורים.

<רוני לידור: אז עולה מכאן שהמכללה מנסה גם להכשיר מורים טובים, וגם, שאותם אנשי הוראה יעבדו בכל מיני מסגרות – בריאות, תרבות, פנאי, אוכלוסיות מיוחדות וכדומה – וגם, שהתכניות שהן לא תכניות של חינוך גופני פורמלי צריכות להיות מבוססות מחקר ומבוססות ידע וניסיון.

<רוני לידור: אנחנו מנסים להגיע למצב שחוץ מתעודה של בוגר הוראה, הסטודנט יקבל גם כמה תעודות מקצועיות, שללא ספק יהפכו אותו להיות איש מקצוע טוב יותר.

<רוני לידור: בכל התעודות הרשומות – למשל תעודת הוראת שחייה, מדריכי בריאות וכושר – על פי חוק הספורט, בכל התכניות שלנו שהן לא תכניות אקדמיות אנחנו עומדים בתבחינים של משרד הספורט.

<רוני לידור: אנחנו חושבים שהמכללה האקדמית בווינגייט היא מוסד שיכול לקבל טיפה יותר חופש אקדמי בנושא של קורסי הדרכה ואימון.

<רוני לידור: אנחנו נעלה את זה לבמה בדיונים שאנחנו נקיים בשנה הבאה מול משרד הספורט.

<רוני לידור: כרגע אנחנו לחלוטין מיישרים קו עם משרד הספורט, כמו שאנחנו עושים עם משרד החינוך.

<רוני לידור: למעשה, אנחנו גוף שעובד מול שני משרדי ממשלה.

<רוני לידור: היה לנו קל יותר לעבוד מול משרד אחד.

<רוני לידור: בעבר מינהל הספורט, שהייתה בזמנו רשות הספורט, שבהיסטוריה הארוכה שלה הייתה יותר שנים במשרד החינוך מאשר מחוץ למשרד החינוך...

<רוני לידור: אני באופן אישי חושב שהפיצול הזה מאוד מקשה על הפעילות של המכללה, אבל אנחנו מנסים להתמודד.

<רוני לידור: כל אותם לימודים שהם אינם לימודים אקדמיים נערכים אצלנו בבית הספר להשתלמויות והסמכות.

<רוני לידור: יש לנו בית ספר מיוחד, שיש בו ממוצע של כ-5,000 סטודנטים, שחלק מהם הם סטודנטים במכללה וחלק מהם הם מורים בשטח שבאים להשתלם.

<רוני לידור: מי שעומד בראש הגוף הזה זה ד"ר מיכאל אשכנזי, והוא ייתן לנו סקירה קצרה לגבי הפעילות בבית הספר.

עמרם מצנע: חסרים מורים לחינוך גופני?

<אברהם זוכמן: לא חסרים לנו מורים לחינוך גופני במרכז הארץ, אבל בפריפריה ישנם מקומות שאנחנו משוועים למורים, כמו למשל מחוז ירושלים.

<אברהם זוכמן: לגבי מה שנאמר כאן קודם, לא כל הסטודנטים שבאים לסטאז' מחפשים לבד את בתי הספר, רובם הגדול משובץ על ידי מפקחים לחינוך גופני.

<אברהם זוכמן: מי שרוצה למצוא בבעלות פרטית או בתיכונים, שהם בבעלות עירונית, נאלץ לעשות זאת בעצמו.

<אברהם זוכמן: אבל ליסודי ולחטיבות הביניים השיבוץ הוא על ידי מפקחים.

<אברהם זוכמן: לשמחתנו, לפני כעשור הצלחנו להגיע למצב שגם בכיתות א' ו-ב' מלמדים מורים מקצועיים לחינוך גופני, וזה העלה את הצורך במספר גדול יותר של מורים, ולאט-לאט אנחנו מצליחים למלא את החוסר שהיה קיים.

<אברהם זוכמן: אין ספק שהמכללה בווינגייט היא מהמובילות בעולם בתחום ההכשרה להוראה, ורוב מורינו הם בוגרי המכללה.

<אברהם זוכמן: מורים ומורות שהם ישירות בבתי הספר יש לנו כ-6,500, וישנם עוד רבים בתוך המערכת שהם מאמנים בתוך מערכת החינוך.

עמרם מצנע: אבל אתה אומר שחסרים - - -

<אברהם זוכמן: ישנם מקומות שעדיין אנחנו חסרים, בהחלט.

<אברהם זוכמן: זה שמצליחים לקלוט לסטאז' את הרוב הגדול של אלה שמעוניינים, זה מראה שישנם מקומות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: מיכאל, בבקשה.

<מיכאל אשכנזי: שלום לכולם, שמי מיכאל אשכנזי.

<מיכאל אשכנזי: בית הספר להשתלמויות החל כבית ספר שמטרתו היא לקדם את נושא החינוך הגופני והספורט בקרב מורים שסיימו את לימודיהם במכללות השונות, ולתת להם אפשרות להתפתח ולהתקדם מבחינה מקצועית.

<מיכאל אשכנזי: עם השנים גם מורים כוללים למדו להעריך את הפעילות שמתקיימת בבית הספר להשתלמויות של המכללה האקדמית בווינגייט, ובאו ללמוד אצלנו תחומים מגוונים שהמכללה חזקה בהם, כמו למשל תחום הגיל הרך.

<מיכאל אשכנזי: ההתפתחות שחלה בשנים האחרונות בנושא של השתלמויות מורים והשינוי העצום שחל בנושא הזה, גרמו להנהלת בתי הספר ללימודי תעודה והשתלמויות להחליט שלצד הפעילות הרגילה של השתלמויות מורים, צריך לפתח מערכת גדולה ומורכבת שתיתן מענה לא רק למורים לחינוך גופני אלא למורים בכלל, וגם לציבור הרחב, בנושא של לימודי תעודה והשתלמויות.

<מיכאל אשכנזי: ואט-אט, עם השנים, שינינו את השם של מה שהיה בית הספר להשתלמויות המסורתי והרגיל כמו שיש בהרבה מכללות, למה שנקרא היום "בית הספר ללימודי תעודה ולהשתלמויות".

<מיכאל אשכנזי: עדיין יש לנו פעילות נרחבת עם משרד החינוך בקורסים של "אופק חדש", בקורסים בדרגות הגבוהות, הרבה מאוד קורסים שאנחנו עושים בפעילות משותפת עם המפמ"ר לחינוך גופני.

<מיכאל אשכנזי: כלומר, גם התחום הזה נשמר, אבל גם מורים כוללים באים ללמוד אצלנו ולומדים מקצועות ייחודים, כמו למשל ניתוח יישומי של התנהגות, איך להתמודד יותר טוב עם ילדים בכיתות הלימוד, איך לתת הנחיה למורים לעבוד עם אותם ילדים בצורה טובה.

<מיכאל אשכנזי: כך שהקשר עם מערכת החינוך הוא טוב וחזק.

<מיכאל אשכנזי: כמו שאמרתי, אנחנו מקיימים היום מגוון רחב של קורסים איכותיים ומקצועיים לקידום תחומי הספורט, הבריאות, החינוך והפנאי בישראל.

<מיכאל אשכנזי: לגבי המבנה והארגון של בית הספר, אם נלך למושגים של צבא, אז יש מפקדת חטיבה, שבתוכה יש מספר גדול מאוד של גדודים.

<מיכאל אשכנזי: במפקדת החטיבה הזאת יש קורסים שעוסקים בחינוך, בספורט, אבל אין להם איזה מרכיב משותף.

<מיכאל אשכנזי: לדוגמה, יש שם קורסים שתרמו לקידום מגמת הבגרות בחינוך גופני, שעשינו אותה בשיתוף עם המפמ"ר, שמורים לחינוך גופני מקיימים מערכת של לימודים לבגרות חמש יחידות.

<מיכאל אשכנזי: חינוך גופני נשמע קל, אבל המבחנים האלה מאוד קשים.

<מיכאל אשכנזי: אחד הקורסים שמתקיימים באותה הנהלת בתי הספר זה הקורס הזה.

<מיכאל אשכנזי: יש גם הרבה מאוד קורסים שקשורים לשיקום וייעוץ שמתקיימים שם, לצד קורסי מחשבים וקורסים של העשרה בספורט.

<מיכאל אשכנזי: מתחת למערכת הזאת יש מספר גדול של בתי ספר שעם השנים הבנו שאנחנו צריכים לתת מענה בצורה מקצועית, וכך גייסנו אנשי מקצוע בתחום של הסמכת מדריכים ומאמנים בספורט.

<מיכאל אשכנזי: בוודאי, אנחנו עושים קורסים בשיתוף מינהל הספורט, על פי חוק הספורט.

<מיכאל אשכנזי: יש לנו קורסים במקצועות השגרתיים, כמו כדורסל, כדורגל וחדרי כושר - - -

עמרם מצנע: מה הקשר בין ניהול אבטחה - - - ?

<מיכאל אשכנזי: חברו אלינו אנשים מתחום ניהול האבטחה והחירום, אנשים יוצאי השירות, והם הראו לנו שהתכנית שהם מציגים היא תכנית מאוד מקצועית, והראיה: משטרת ישראל כולה למדה בתכנית הזאת וטבעה את התקן של מנהלי אבטחה במדינת ישראל על פי הקורס שקיים היום במכללה האקדמית בווינגייט.

<מיכאל אשכנזי: כלומר, כל מי שמקיים היום קורסים בניהול אבטחה וחירום בעצם פועל על בסיס קורס שאנחנו המצאנו במכללה בווינגייט.

<מיכאל אשכנזי: בקורסים האלה יש גם אלמנטים של ניהול, גם אלמנטים שקשורים בהפעלה של עובדים, בריאות, קרב מגע ועוד, ולכן החלטנו להכניס את התחום הזה למכללה, וכנראה שעשינו את זה בצורה לא רעה.

<מיכאל אשכנזי: כמו שאמרתי, יש לנו בית ספר להסמכת מדריכים ומאמנים בספורט, יש לנו בית ספר גדול מאוד לרפואה משלימה, שהיועץ האקדמי שלו הוא פרופסור קרסו, וד"ר גלית שטיינר היא מנהלת בית הספר.

<מיכאל אשכנזי: התחום הזה קרוב מאוד לנושא בריאות, ויש בו פרקים גדולים של תזונה ובריאות, תזונה ופעילות גופנית, קורסים מתחום המגע, וגם קורסים מגוונים שקשורים להתייחסות הוליסטית - - -

עמרם מצנע: מגע רך, אני מקווה.

<מיכאל אשכנזי: כן, זה מגע רך.

<מיכאל אשכנזי: המגע הקשה הוא בהסמכה בספורט, ששם זה קרב מגע.

<מיכאל אשכנזי: בית ספר מאוד ייחודי, שאין כמוהו בעולם, זה בית הספר לתיירות אתגרית.

<מיכאל אשכנזי: אנחנו שילבנו בו גם תיירות וגם אתגר.

<מיכאל אשכנזי: ייסד אותו שאול זיו ז"ל, שהיה מפקד השייטת.

<מיכאל אשכנזי: הוא הקים בית ללימודי ארץ ישראל בדרך פעילה, שמשלב הכרה של ארץ ישראל תוך כדי תנועה, תוך כדי עשייה.

<מיכאל אשכנזי: עם השנים פיתחנו את בית הספר הזה לתיירות ופנאי אתגרי.

<מיכאל אשכנזי: לצד קורסים שגרתיים כמו מורי דרך ומלווי קבוצות לחו"ל, יש לנו קורסים מאוד ייחודיים, כמו למשל טיפול בהרפתקה, מדריכי הישרדות, מנחי קבוצות ODT, שאלה קורסים שגם מורים לוקחים אותם לתוך מערכת החינוך והולכים איתם בכיוון של למידה משמעותית.

<מיכאל אשכנזי: היום במערכת החינוך מדברים הרבה מאוד על למידה משמעותית – אז מה יותר משמעותי מלהוציא ילדים לשטח ולתת להם לחוות דברים ולהבין דברים בצורה הרבה יותר משמעותית וחווייתית?

<מיכאל אשכנזי: המרכז לרפואה ומתודיקה בספורט הוא עוד מרכז של בתי הספר ללימודי תעודה והשתלמויות.

<מיכאל אשכנזי: הוא עוסק בתחומים של רפואה וניהול בכיר בספורט.

<מיכאל אשכנזי: מתקיימות בו השתלמויות לבכירי המאמנים בארץ, קורסים למנכ"לים של ספורט באגודות וברשויות מקומיות.

<מיכאל אשכנזי: יש לו פרויקט מאוד גדול: אורח חיים בצה"ל.

<מיכאל אשכנזי: זה פרויקט שמתחיל מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום, פרויקט שזכינו בו דרך משרד הביטחון, ובו אנחנו נותנים פעילות קבועה לאנשי קבע כדי לקדם את הבריאות שלהם תוך שמירה על מדדים של לחץ דם וכולי.

<מיכאל אשכנזי: ההשתתפות שלהם בפעילות גופנית מקדמת את הבריאות של צה"ל, וכל זה נעשה תחת המרכז למתודיקה וספורט.

<מיכאל אשכנזי: על בית הספר לניהול ואבטחה וחירום כבר דיברנו.

<מיכאל אשכנזי: נשאר לנו הדבר האחרון, שבו המכללה הבינה שאת השירות שלה היא יכולה לתת לא רק בתוך הקמפוס, ויצאנו בסלוגן שנקרא "המכללה בדרך אליך".

<מיכאל אשכנזי: אנחנו פרוסים מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום: יש לנו יחידות ללימודי חוץ, שבהן אנחנו מביאים את הבשורה של המכללה למקומות האלה.

<מיכאל אשכנזי: בכלל, הנושא של לימודי חוץ הוא מאוד חשוב, כי אנחנו עובדים הרבה מאוד עם המגזר הערבי ויש לנו המון קורסים ללימודי תעודה גם למגזר החרדי, שכבר הרבה מאוד שנים לומדים אצלנו ויוצאים לשוק העבודה.

עמרם מצנע: תודה.

<נח גרינפלד: קודם כול אני רוצה להודות למכללה לדורותיה על תרומה לקידום החינוך הגופני בארץ ישראל, במדינת ישראל.

<נח גרינפלד: אני רוצה לגעת במספר נקודות שקשורות להתפתחות העתידית של המכללה.

<נח גרינפלד: שמעון רמז על זה, ואני חושב שפשוט לא הבינו את זה במדויק.

<נח גרינפלד: הקיום של המכללה כמכללה עצמאית בפני עצמה, בהיקף שלה ובהיקף הדרישה של כוח האדם, יוצר מציאות שבה היא גוף שאיננו איתן מבחינת הבסיס הכלכלי שלו, מכיוון שהוא צריך נפח הרבה יותר גדול של לומדים; ונפח הרבה יותר גדול של לומדים, פירושו לעסוק גם בתחומים שהם אינם הכשרת מורים, ולכך שמעון רמז.

<נח גרינפלד: בנוסף, ד"ר שמשון שושני, כשהיה מנכ"ל המשרד, אישר למכללה להגיש תכניות לספורט ולהיכנס לתחום של הספורט ולא רק לחינוך גופני, שזה הוראה; כלומר, לעשות תואר ראשון בתחומי הספורט ולא רק בחינוך הגופני, ועל ידי זה להגדיל את נפח הפעילות של המכללה.

<נח גרינפלד: נכון להיום, המועצה להשכלה גבוהה, בגלל עצם היותה של המכללה מכללה לחינוך גופני המעניקה תואר B.Ed, איננה מוכנה לדון בתכניות האלה, להערכתי שלא בצדק.

<נח גרינפלד: זאת מכיוון שבפועל, הייחודיות של המכללה הזאת איננה צובעת אותה רק כמכללה לחינוך, כמו כל יתר המכללות, אלא למעשה היא יחידה בלעדית שעוסקת בתחום מקצועי אחד, שתרומתה ומקומה בעולם.

<נח גרינפלד: ..

<נח גרינפלד: מקומה וייחודה, על בסיס של תכניות אחרות שקיימות אצלנו במכללות לחינוך.

<נח גרינפלד: ..

<נח גרינפלד: אין מה להשוות בין התכנית הזאת לתכניות האחרות, לא מכיוון שהכשרת המורים במסגרות אחרות איננה טובה, היא טובה, אלא מכיוון שפה יש הכשרה שמשלבת מחקר שמבחינת החינוך הגופני זה over quality, אבל הבסיס עצמו, אין שום ספק שהוא יוצר כאן מציאות אחרת של התפתחות הספורט במדינת ישראל.

<נח גרינפלד: ולכן אני חושב שצריך להתייחס אל המכללה בצורה שונה.

<נח גרינפלד: גם ביום החג הזה צריך להזכיר את הנושא של המעונות.

<נח גרינפלד: ב-2015 ייפתח תקציב לבנייה של מעונות, והנושא של יכולת הבנייה של המעונות איננו פשוט, מכיוון שהסדרת הקרקעות ואיך זה יירשם אלה דברים שימנעו מהיכולת של המכללה לקבל תקציב לבנייה של מעונות, שזה נושא שכבר עלה לדיון בוועדה.

<נח גרינפלד: ואף על פי שהיום הוא יום של חגיגות, אני רוצה להעלות את הנושא הזה, כי זה ימנע את היכולת של ההתפתחות של המכללה.

<נח גרינפלד: וזה כמובן מתחבר לכך שצריך להסדיר את הנושא של היחסים בין המכון לבין המכללה.

<נח גרינפלד: צריך להסדיר את היכולת להשתמש במתקנים ואת היכולת של המשך ההתפתחות של המכללה.

<נח גרינפלד: אולי לא אנחנו נצליח לחגוג את 70 השנים הנוספות, אבל אין ספק שחלק מהאחריות שלנו זה לגרום לכך שאפשר יהיה לחגוג גם את 70 השנים הבאות.

<נח גרינפלד: אלה שלוש נקודות שצריך להתייחס אליהן.

עמרם מצנע: ממה ששמעתי כאן, אני מבין שעדיין לא קולטים את כל הסטודנטים שרוצים להגיע, בגלל חוסר מקום.

<נח גרינפלד: כן.

עמרם מצנע: זאת אומרת שזה לא רק מגבלה של - - -

<שמעון דנאי: זה מקום וקרקעות.

<שמעון דנאי: בניין וקרקעות.

<שמעון דנאי: אני רוצה להמשיך מאיפה שהפסקתי.

<שמעון דנאי: אני חושב שבספורט הישראלי חסרים שני דברים, והדברים האלו יכולים לשנות את כל הצורה שבגללה אנחנו בפיגור.

<שמעון דנאי: דבר ראשון זה מתקנים.

<שמעון דנאי: אין לנו מספיק מתקנים, ובזה אנחנו לא יכולים לעזור.

<שמעון דנאי: הדבר השני זה כוח אדם מקצועי, שזה מנהלים טובים, זה מאמנים טובים, זה אנשים בעלי יכולת להעביר ידע, וזה גם מעבדות שיכולות לבדוק את הספורטאי, לבדוק את התנועות שלו, את הגנטיקה שלו, כדי לעזור לו להיות ספורטאי ברמה יותר גבוהה.

<שמעון דנאי: ופה אנחנו כן נמצאים, כוח אדם מקצועי זה משהו שאנחנו יכולים לספק.

<שמעון דנאי: ואם היום כל מורה חייב להיות בעל תואר אקדמי, אין סיבה שלא כל מאמן בליגה מקצועית גבוהה או כל מנהל בעירייה, בממשלה או בכל מיני מקומות כאלה, לא יהיה בעל תואר אקדמי.

<שמעון דנאי: ואנחנו נכשיר את האנשים האלה, אנחנו נביא אותם למצב שיהיה לנו ניהול נכון בספורט.

<שמעון דנאי: יש לנו את הידע, יש לנו את המעבדות, אנחנו יכולים היום לבדוק ספורטאי ולדעת אם הגנטיקה שלו נכונה, אם התנועות שלו נכונות.

<שמעון דנאי: השקענו שם הרבה כסף, ובזה אנחנו יכולים לעזור, רק צריך להיעזר בנו.

<שמעון דנאי: אנחנו שם.

<שמעון דנאי: כדי להתקדם, כדי לעשות את זה בצורה יותר טובה, היה לנו קשר על אוניברסיטת תל-אביב.

<שמעון דנאי: אנחנו היינו במשא ומתן להצטרף כבית ספר לחינוך גופני בתוך אוניברסיטת תל-אביב, דבר שאין להם.

<שמעון דנאי: הייתה התלהבות גדולה, הרקטור התלהב מהנושא, והיו לנו המון דיונים על להצטרף ולהיות בתוך האוניברסיטה, ואז אני בטוח שגם היינו יכולים לקבל את התארים שהמל"ג נותן.

<שמעון דנאי: אבל בשלב זה, בגלל בעיות תקציביות ודברים כאלה, זה לא הושלם.

<שמעון דנאי: זה עדיין בשיחות, זה עדיין לא נפל, אבל זה לא מתקדם, ובזה אנחנו צריכים עזרה – איך נוכל לשלב את הפעילויות שלנו בתוך אוניברסיטת תל-אביב.

<שמעון דנאי: אנחנו כבר שנה וחצי בדיונים, וזה לא מתקדם מספיק מהר.

עמרם מצנע: אבל אני לא מצליח להבין מה יהיה המסלול האקדמי שייתן תואר אקדמי שלא בהוראה או בהדרכה?

<שמעון דנאי: א', תואר אקדמי אתה יכול לעשות בשלוש שנים, בעוד תואר אקדמי בחינוך זה ארבע שנים.

<שמעון דנאי: יש סטודנטים ששנה זה הרבה כסף בשבילם והם לא כל כך מעוניינים.

עמרם מצנע: ארבע שנים זה בגלל הסטאז'?

<שמעון דנאי: לא, זה שנה של תעודת הוראה.

<שמעון דנאי: באוניברסיטה לומדים שלוש שנים ואצלנו לומדים ארבע שנים, והשנה הזאת היא משמעותית, מה גם שהאנשים שבאים אלינו אחרי צבא הם כבר לא בגיל הכי צעיר.

עמרם מצנע: זה נקודה אחת.

עמרם מצנע: אבל הנקודה שאני מבין ממך ומנח זה שאתם מחפשים דרך להרחיב את מגוון וטווח הלימודים האקדמיים.

עמרם מצנע: היום הלימודים האקדמיים שלכם הם כמו כל מכללות ההוראה, אלא שאתם בתחום צר, אתם עוסקים בלימודי הוראה.

עמרם מצנע: איך אפשר להרחיב את התחום הזה?

<רוני לידור: תראה, כפי ששייקה אמר קודם, במרבית המדינות בעולם אין תואר ראשון בהוראת חינוך גופני, זה לא קיים, זה המצאה ישראלית.

<רוני לידור: בכל העולם התואר הוא במדעי הספורט והתנועה.

<רוני לידור: כפי שיש תואר ראשון במקרא, בגאוגרפיה, בהנדסה, רפואה, כימיה וכדומה, האוניברסיטאות בעולם ייצרו במשך עשרות רבות של שנים תואר שנקרא מדעי הספורט והתנועה.

<רוני לידור: בחלק מהמדינות זה נקרא human performance, בחלק kinesiology, בחלק חינוך גופני – אבל תואר בפני עצמו.

עמרם מצנע: אז איך זה שאף אוניברסיטה בארץ לא פיתחה את התחום הזה?

<רוני לידור: ההתרשמות שלי היא שזה לא מעניין את האוניברסיטאות בישראל לקדם מחקר ועשייה הכשרתית ומקצועית בתחומי הספורט, זה עדיין לא שטח שהן תופסות אותו כשטח אקדמי, וזאת למרות שבכל העולם, כמו שאמרתי, התואר הוא תואר ראשון במדעי הספורט והתנועה.

<רוני לידור: וזאת בדיוק הנקודה שאנחנו רוצים להילחם עליה, וזה בלי שום קשר לתחום ההוראה.

<רוני לידור: תכניות ההוראה שלנו, אני חושב שהן טובות מאוד – אנחנו מכשירים כוח אדם בצורה טובה, יש לנו תכניות לכלל הסטודנטים, יש לנו תכניות למצוינים, יש לנו הכשרת אקדמאים, כך שאנחנו משקיעים הרבה מאוד בהכשרה להוראה.

<רוני לידור: אבל אנחנו חושבים שהתואר הבסיסי צריך להיות כמו במקרא: יש תואר ראשון במקרא, ואם רוצה הסטודנט להיות מורה למקרא, הוא עושה תעודת הוראה במקרא.

<רוני לידור: כך צריך להיות במדינת ישראל.

<רוני לידור: צריך להיות תואר ראשון,B.A או B.Sc, במדעי הספורט והתנועה, עם תכנית שנקראת "הוראת החינוך הגופני בבית ספר".

<רוני לידור: זה המודל שאנחנו שואפים אליו.

<רוני לידור: אבל מה הבעיה?

<רוני לידור: כפי שנח ציין קודם, מבחינה היסטורית המכללות האקדמיות לחינוך נותנות תואר שנקרא B.Ed.

<רוני לידור: אין לנו שום בעיה עם התואר הזה, אבל אנחנו חושבים שמשום שמדעי הספורט והתנועה הוא תחום דעת שלא נלמד בשום אוניברסיטה בישראל ובשום מכללה בישראל, ואתה לוקח מטוס ונוסע לקפריסין, לטורקיה, ליוון, ואני עוד לא מדבר על צפון אמריקה – שם התואר הזה נלמד באוניברסיטה.

<רוני לידור: וזה הדבר שצריך לטפל בו במדינת ישראל.

<רוני לידור: ברגע שיהיה תואר ראשון במדעי הספורט והתנועה, אז יהיה גם תואר ראשון טוב - - -

עמרם מצנע: אולי באמת, כמו שנאמר, לחבור לאוניברסיטה.

<רוני לידור: כן, אבל זה לא בר-ביצוע.

<רוני לידור: אוניברסיטת תל-אביב מאוד התלהבה, אבל היום אוניברסיטאות בישראל מודדות הכול בתקציבים ובתמיכה כספית, ולעשות מהלך כזה היום – מהניסיון שלי אחרי שנתיים של דיונים עם הרקטור של האוניברסיטה, עם המנכ"ל וקצת עם הנשיא של האוניברסיטה, ועם אנשים במל"ג ובמשרד החינוך – מדינת ישראל לא בנויה לזה כרגע.

<רוני לידור: אז הבעיה המרכזית היא לאן אנחנו מתקדמים מכאן.

<רוני לידור: כי במקביל יש מכללות שעוברות לוות"ת - - -

עמרם מצנע: זה תהליך איטי מאוד, וגם מדובר במכללות הגדולות יותר.

<רוני לידור: נכון, אבל המכללה שלנו היא מכללה ייחודית.

<רוני לידור: אנחנו מכללה מאוד מקצועית, ואף אחד לא יכול להגיד שלא; ואני חושב שאנחנו עושים עבודה מצוינת, גם בלימודי הדיסיפלינה וגם בלימודי הכשרה להוראה.

<רוני לידור: והשאלה שאני חושב שצריכה להעסיק אותנו בשנים הקרובות זה איך מאפשרים למכללה הזאת, אפילו במסגרת של משרד החינוך, בכל זאת להציע תכניות לימוד אחרות, כפי ששמעון אמר, שעוסקות בניהול, באימון, בחינוך גופני עם אוכלוסיות מיוחדות, שיקום וכדומה, וזאת במקביל ל-B.Ed.

<רוני לידור: העניין הוא לא לבטל את ה-B.Ed חלילה וחס, העניין הוא שצריך לקחת את תחום הדעת הזה ולהקפיץ אותו מדרגה, שיהיה כמו לשון, מקרא, גאוגרפיה, היסטוריה, רפואה וכדומה, כפי שהוא קיים בכל העולם.

<יהודית גידלי: לשון ומקרא זה לא דוגמאות טובות.

<יהודית גידלי: הן לא קיימות.

<רוני לידור: למה?

<רוני לידור: הן נהדרות.

<רוני לידור: פילוסופיה... בכל תחום דעת יש תואר ראשון.

<ישעיהו הוצלר: גם בישראל, בטקסטיל למשל, מי זוכר ש"שנקר" הייתה מכללה לטקסטיל?

<ישעיהו הוצלר: היום זה בית ספר גבוה, אקדמאי לחלוטין, ברמה קדם-אוניברסיטאית.

<ישעיהו הוצלר: כלומר, גם המודל הזה קיים.

<ישעיהו הוצלר: לפחות בעשר מדינות בעולם הנושא של קינסיולוגיה, מדעי הפעילות הגופנית, התנועה והספורט הם תחום נפרד, זאת אומרת שהוא חוץ-פקולטטי, מוסד בפני עצמו.

<ישעיהו הוצלר: כך למשל בקלן בגרמניה, באוסלו בנורבגיה, בקוריאה, ובעוד הרבה מדינות משמעותיות מאוד מבחינה כלכלית ותרבותית הנושא הזה קיים.

<רוני לידור: אז לסיכום אני קודם כול רוצה לומר שאני מאוד מודה לך, גם בשם חבריי, שאפשרת לנו לבוא הנה, שזה לא מובן מאליו.

<רוני לידור: דבר שני, אני זוכר שאמרת בתחילת הישיבה שטרם ביקרת במכללה, ומכיוון שאנחנו אוהבים אתגרים ואנחנו רואים בזה אתגר, אנחנו נזמין אותך למכללה לסיור ולמפגש עם סטודנטים.

<רוני לידור: נשמח אם תיתן לנו הרצאה, לסגל ולסטודנטים, באיזה נושא שתרצה; יש לנו מקום גדול שיכול לאכלס כמה מאות איש.

<רוני לידור: אני בטוח שאתה תיהנה מהביקור במכללה, ואני שוב רוצה להודות לך.

<רוני לידור: תודה רבה.

עמרם מצנע: מישהו רוצה להגיד עוד משהו?

<יצחק רם: אני.

<יצחק רם: אני אחלק את שאלתי לשניים.

<יצחק רם: לא מזמן, עד לפני שלושה חודשים, עבדתי במכון וינגייט כמנהל מעונות.

<יצחק רם: אני מתחבר לבקשה של נח: חוסר מיטות לסטודנטים פוגע ישירות בפוטנציאל של המכללה, וזו נקודה שברשותך הייתי רוצה שתציפו אותה איפה שצריך.

<יצחק רם: כאן זו הזדמנות שיושב-ראש ועדת החינוך והספורט ישמע את הבעיה באמת.

עמרם מצנע: כן.

<יצחק רם: אני ניהלתי את המעונות של מכון וינגייט 38 שנים – אני גם מרצה במכללה – ולכן אני רואה את הבעיה ממש מהשטח, וזו הזדמנות להציף אותה.

<יצחק רם: החלק השני של השאלה שלי הוא מדוע מדינת ישראל, ובתוכה משרד החינוך ומשרד התרבות והספורט, לא מצליחה 60 שנה לחבר את המכללה והמכון לדבר אחד.

<יצחק רם: זה היה חוסך הרבה כספים לעם ישראל, ואני בטוח שהקמפוס הזה היה הופך להיות הרבה יותר טוב, הרבה יותר מקצועי, הרבה יותר חסכוני, הרבה יותר יעיל, לטובת מדינת ישראל.

<יצחק רם: אני חושב שהחיבור הזה היה תורם גם למכון, לחלק של הספורטאים, וגם לאקדמיה, למכללה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אז קודם כול, תודה שבאתם אלינו לבקר.

עמרם מצנע: בטח לחלק מכם זה ביקור ראשון בכנסת, אז ברוכים הבאים.

עמרם מצנע: דרך אגב, הכנסת מאוד פתוחה לביקורים, גם של סטודנטים – מה שנקרא, לקרב את הציבור לבית המחוקקים.

עמרם מצנע: אז אתם מוזמנים.

עמרם מצנע: אני כבר אמרתי בפתיחה שאני אשמח לבוא לביקור, ואולי אני אלמד יותר טוב את החיים המשותפים של המכללה והמכון.

עמרם מצנע: אני לא מכיר את זה, ולכן אני לא רוצה להביע דעה בתחום הזה.

עמרם מצנע: אין ספק שהמכללה האקדמית בווינגייט היא שם דבר גם בארץ וגם בעולם, וגם מי שלא עסק אף פעם בספורט באופן אקטיבי יודע, מודע ומכיר את העבודה שאתם עושים, את ההכשרות שאתם עושים.

עמרם מצנע: לגבי תחומי הפעילות שהוצגו, לחלקם הייתי מודע ולחלקם פחות.

עמרם מצנע: לאורך השנים, נושא הספורט מקבל מסגרות של חוקים שמחייבים גם הכשרה מתאימה, תעודות מתאימות, וידע וניסיון כדי לעסוק בניהול הספורט, בהדרכת הספורט, בהוראת הספורט; ואנחנו נתקלים בזה בוועדה בלא מיעט מקרים: מדריכי חדרי כושר, מצילים בברכות שחייה, מאמנים בקבוצות שרשומות בליגות השונות ועוד.

עמרם מצנע: כל הדברים האלה מוסדרים לאורך השנים, וזה נותן פעילות יותר מקצועית ויותר משמעותית.

עמרם מצנע: את הנושא של הרחבת תחומי הפעילות האקדמית אנחנו נרשום לעצמנו.

עמרם מצנע: צריך יותר להבין וללמוד מהו המסלול הנכון כדי להגיע ליעד שאתם רוצים להגיע אליו – האם זה באמת לתת למכללה איזשהו ייחוד כמו שהיא, או אולי לחבור לאיזו אוניברסיטה...

עמרם מצנע: אני לא יודע לומר את זה על סמך המפגש הקצר הזה, אבל אני מאזין למה שאתם אומרים וזה נראה לי סביר והגיוני שהתחום הזה יורחב כך שלא יהיה רק להוראה אלא גם למדע הספורט, התנועה והדברים האחרים שקשורים בכך.

עמרם מצנע: לצערי אני שותף לתחושה שעלתה פה שכנראה ה-דנ"א של החברה הישראלית הוא רחוק מספורט.

<דובר: אבל כולם רואים את המונדיאל.

עמרם מצנע: כן, רציתי להוסיף את זה.

עמרם מצנע: לשבת על היציע, על הטריבונה, ולצעוק ולהעיר – זה בסדר.

עמרם מצנע: אבל להיות שותפים פעילים, כפי שזה שקיים בחלק ממדינות המערב, שבהן כל בן אדם, מגיל גן ובית ספר, עוסק בספורט עד גיל מבוגר...

עמרם מצנע: אצלנו אני לא יודע האם יש רגרסיה או התקדמות, אבל אין ספק שילדינו החייכניים והעוקצניים, ברובם – ואני שומע את זה גם מהנכדים שלי ומהילדים – לא כל כך אוהבים שיעור ספורט.

עמרם מצנע: למרות שזה אמור להיות משהו כיפי ואתגרי ואטרקטיבי, הם לא הפכו להיות כאלה.

עמרם מצנע: זה בטח קשור לחוסר מתקנים – למרות שיש יותר מתקנים היום בבתי ספר וברשויות המקומיות – וזה בטח גם קשור לזה שחסרים, אני מניח, מורים, וזה גם קשור באיכות ההוראה, כי במקום שבו יש מורה כריזמטי ומוביל, אז הולכים אחריו, ואני בטוח שכשבזה מלמד אז הילדים נדבקים, נרתמים ומתאהבים בתחום.

עמרם מצנע: אז אין ספק שהמצב הוא מצב לא רצוי ולא מעודד.

עמרם מצנע: אני נחשפתי לנושא מעונות בעקבות סטודנטים שלכם שהיו פה לפני שנה, נדמה לי.

עמרם מצנע: הבנתי שבמידה מסוימת היה לזה איזשהו פתרון, שניתן בקשר שבין המכללה למכון.

עמרם מצנע: אבל כדי שהוות"ת יתקצב.

עמרם מצנע: ..

עמרם מצנע: נדמה לי שבמכינות ההוראה הוות"ת לא מתקצב מעונות.

<נח גרינפלד: יש החלטת ממשלה שב-2015 יהיה תקציב - - -

עמרם מצנע: אם כך, אם מבחינה זו זה אפשרי, אז הבעיה היא בעלות על קרקע או זכויות על קרקע, והדבר השני זה היכולת לגייס משאבים, כי הוות"ת לא נותן את כל התקציב אלא הוא בונה על כך שזה יהיה גם איזשהו מסלול כלכלי שבו מביאים BOT למשל.

עמרם מצנע: כי אזור וינגייט, מרכז הארץ, יכול להיות שיש בזה איזושהי אטרקטיביות.

עמרם מצנע: בעמק הירדן זו בעיה, אבל באוניברסיטת תל-אביב בנייה זה מנוף כלכלי.

<שמעון דנאי: וינגייט זה מרכז הארץ, אבל קשה להגיע אליו.

<שמעון דנאי: לסטודנט קשה להגיע, אין תחבורה.

עמרם מצנע: זה נושא בפני עצמו.

עמרם מצנע: טוב, אני מאחל לכם עוד 70 שנים של הצלחה, ואני גם רוצה לומר שאני מאוד התרשמתי, אפרופו בזה, מהעניין של פיתוח התחום של אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.

עמרם מצנע: אם באמת תצליחו להכניס למסלולים השונים אנשים שהם בעצמם עם צרכים מיוחדים, אין ספק שזה יקדם את הספורט ואת האימון הגופני לתלמידים עם צרכים מיוחדים.

עמרם מצנע: היום תפיסת העולם היא יותר של שילוב בתוך בתי ספר וכיתות רגילות, ולכן טוב מאוד שיהיו גם מדריכים כאלה, שבדוגמה האישית שלהם מחברים את החיבורים האלה.

עמרם מצנע: תודה רבה.