ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 210, 2014-06-17 11:00

עמרם מצנע: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

עמרם מצנע: אנחנו באיחור לא קטן.

עמרם מצנע: היום זה גם יום הסביבה וגם יום הסטודנט, והדיון שלנו יתחלק לשני חלקים: בחלק הראשון יעסוק יותר בתפקיד הסטודנטים, אגודות הסטודנטים ותוצאות ועדת המשילות, והחלק השני יעסוק בדברים עקרוניים, אבל קשורים גם לבעיות נקודתיות, וזה קריסת מוסדות אקדמיים לא מתוקצבים, כפי שאנחנו חווים לאחרונה.

עמרם מצנע: אני רוצה לברך אתכם, את הסטודנטים, אגודת הסטודנטים.

עמרם מצנע: 80 שנה.

עמרם מצנע: מה היה האירוע שאתם סופרים ממנו את ה-80?

<אורי רשטיק: אפשר לראות בתערוכה בחוץ – היה כינוס ראשון של סטודנטים מתל-אביב, מהטכניון ומהעברית, 1934, אבל אני מזמין את כולם לתערוכה, לראות.

רות קלדרון: באיזו שפה זה היה?

<אורי רשטיק: עברית.

<אורי רשטיק: היה גם העברית והשלוחה של תל-אביב; לא היתה אוניברסיטת תל-אביב.

עמרם מצנע: יש מחלוקת ארוכת שנים בין העברית לטכניון, מי היה הראשון.

עמרם מצנע: לפני שפותחים, ואתן לאורי רשטיק, יושב-ראש ההתאחדות, לדבר, פשוט אתמול הזדמנה לי חוויה מרגשת.

עמרם מצנע: אנחנו משתמשים המון במילה "מרגשת", "מתרגשים" באחרונה.

עמרם מצנע: היה לנו דיון לפני כמה חודשים טובים על נגישות ההשכלה הגבוהה לאנשים עם צרכים מיוחדים.

עמרם מצנע: עסקנו בתחום של הסטודנטים חירשים או עם בעיות בשמיעה.

עמרם מצנע: היתה פה סטודנטית שלמדה לתואר שני – פגשתי אותה בחוץ – שהתרשמנו עמוקות מהדחף, מהכוח שלה, עם כל המגבלות, ומגבלות קשות מאוד, ללמוד ולהשיג תארים.

עמרם מצנע: היא התלוננה יחד עם רבים אחרים, שהמכשול הגדול ביותר הוא האנגלית.

עמרם מצנע: ואני פניתי לאוניברסיטת בן-גוריון, וביקשתי לפטור אותה מאנגלית.

עמרם מצנע: לקח לי כמה חודשים טובים, ואתמול קיבלתי מכתב, שלאחר בדיקת הנושא בשנית – כי היינו צריכים לעבור שם כמה סבבים – ומתוך כוונה לסייע מאשרת הפקולטה למדעי הרוח והחברה, לפטור את אסתר אברהמי מלימודי האנגלית.

עמרם מצנע: מאוד התרגשתי לקבל את זה, וזה באמת משמח, כי אני חושב שבמקום שבו יש נכונות לחשוב מחוץ לקופסה, ובאמת לחרוג קצת מנהלים קשוחים, שהם דבר חשוב, ולתת תשובה עניינית אמתית, ממוקדת לבעיה, נדמה לי שבמקום שזה קיים, אנחנו באמת יכולים לעשות כמעט הכול.

עמרם מצנע: בחרתי לפתוח בזה ולהודות לכם שבאתם.

עמרם מצנע: אורי, בבקשה.

<אורי רשטיק: קודם כל, אני מבקש להודות לך, חבר הכנסת מצנע, יושב-ראש הוועדה.

<אורי רשטיק: הפכת את הוועדה בשנה האחרונה לוועדה שהיא ידידותית לסטודנטים, אז תודה על כל הסיוע והעזרה והקידום של הנושאים השונים שעולים בפתח הוועדה לאורך השנה, וגם על ההזמנה והרצון לתת לנו מקום.

<אורי רשטיק: אתחיל בסקירה קצרה.

<אורי רשטיק: יש המצגת לפניכם, על מערכת ההשכלה הגבוהה, על החשיבות שלה, אבל בעיקר על המקום של הסטודנטים בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה.

<אורי רשטיק: לא צריך להרחיב יותר מדי על החשיבות של מערכת ההשכלה הגבוהה לחברה, גם בנושא של פיתוח אוצרות המחקר וגם לטעמנו, לטעם הסטודנטים, ונרחיב בנושא בשדולה שתתקיים היום ב-14:00 בקידום וניבוי של תעסוקה, ככל שלומדים יותר, התעסוקה יותר מכניסה.

<אורי רשטיק: אי-אפשר להתייחס היום למוסדות להשכלה גבוהה כפי שהתייחסו אליהם בתחילת שנות ה-90'.

<אורי רשטיק: מערכת השכלה גבוהה שגדלה מ-80 אלף סטודנטים בתחילת שנות ה-90' למעל 300 אלף סטודנטים בשנים האחרונות.

<אורי רשטיק: יש לזה משמעויות מאוד גדולות גם על התפקיד של הסטודנטים בחברה – אנחנו היום 45 אחוז מציבור הצעירים לומד במכללות או באוניברסיטאות על סוגיהן השונים.

<אורי רשטיק: זה גם משפיע מאוד על התנהלות המערכת לכשעצמה.

<אורי רשטיק: קצת ארחיב על הסטודנט הישראלי.

<אורי רשטיק: מעל 300 אלף סטודנטים לומדים בשנת 2014.

<אורי רשטיק: רובם המוחלט לומדים לתואר ראשון.

<אורי רשטיק: 55 אחוז מהסטודנטים, יותר נכון מהסטודנטיות, הם סטודנטיות.

<אורי רשטיק: אנחנו רואים את זה בכל התארים.

<אורי רשטיק: יותר מאחוזן בחברה.

<אורי רשטיק: קרוב ל-80 אחוז מהסטודנטים עובדים למחייתם, אבל לא מרוויחים הרבה, בין השאר כי הלימודים לא מאפשרים לעבוד במשרה מלאה, והמשרות הן משרות זמניות.

<אורי רשטיק: 40 אחוז מהסטודנטים גרים אצל ההורים.

<אורי רשטיק: פחות או יותר אותו שיעור מתגורר בשכירות.

<אורי רשטיק: למרות שסטודנטים גם עובדים וגם לומדים, רובנו מצליחים למצוא את הזמן, ולעשות מילואים – זמן ממוצע של שבועיים בשנה.

<אורי רשטיק: אני חושב שהימים שבהם הסטודנטים מתעסקים בסקטוריאליות שלהם ובאינטרסים הצרים שלהם, ורק בהם, הסתיימו.

<אורי רשטיק: הפרספקטיבה שלנו – כמובן, אנחנו עוסקים באינטרסים הסטודנטיאליים, אבל הפרספקטיבה של התאחדות הסטודנטים ושל אגודות הסטודנטים בשנים האחרונות עשו עליית מדרגה נורמטיבית, כלומר אנחנו לא מתעסקים רק בסטודנטים אלא מתעסקים ודואגים למערכת ההשכלה הגבוהה בכללותה, על יעדיה, על איכותה.

<אורי רשטיק: מעבר לזה, אנחנו באמת מאמינים שתפקידנו אינו רק לבקר ולצעוק ולעשות מחאות והפגנות; אנחנו עושים את זה ונמשיך לעשות את זה, אבל אנחנו קודם כל כוח משימה לאומי, כוח משימה חברתי וכוח משימה אזרחי.

<אורי רשטיק: אנחנו לא סקטור בתוך החברה; אנחנו חלק מתוך החברה הישראלית.

<אורי רשטיק: בזכות התפישה הזאת אנחנו עושים עשרות פרויקטים חברתיים בכל שנה.

<אורי רשטיק: חלקם המשמעותי עם משרדי ממשלה – אם זה עבודה, אגב פרויקט של חבר הכנסת בועז טופורובסקי התחיל כשהיה יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, עם המשרד לאזרחים ותיקים – מעל אלף סטודנטים מלווים אזרחים ותיקים במועדוני יום.

<אורי רשטיק: השנה אפילו הרחבנו בצורה מאוד משמעותית את הפרויקט הלאומי, שבו הסטודנטים עושים מיצוי זכויות לניצולי שואה יחד עם המשרד לאזרחים ותיקים.

<אורי רשטיק: תודה לבועז.

<אורי רשטיק: זה היה לפני ארבע שנים, אבל- - -

בועז טופורובסקי: תודה לך.

עמרם מצנע: כל יושב-ראש מניח תשתית, והיושב-ראש הבא גוזר את הסרטים.

עמרם מצנע: זה כך גם ברשויות המקומיות, אגב.

<אורי רשטיק: זה כך וטוב שזה כך, אבל בועז גם הניח וגם גזר סרטים.

<אורי רשטיק: בועז היה הכי טוב.

<אורי רשטיק: שיתוף פעולה עם משרד החוץ, הסברה ברשתות נגד אנטישמיות, עם משרד הכלכלה, שיתוף פעולה שמתחיל עכשיו עם משרד החקלאות.

<אורי רשטיק: לא ארחיב.

<אורי רשטיק: וכמובן, פרויקט הדגל שלנו, קהילות הסטודנטים.

<אורי רשטיק: התחלנו לפני שנתיים, חבר הכנסת איציק שמולי לא נמצא פה, אבל הנה עוד משהו שהוא התחיל ואנחנו היום גוזרים את הסרטים, כפי שאמרת, התחלנו בפתיחת קהילת סטודנטים שעברו לגור בפריפריה החברתית בלוד.

<אורי רשטיק: יש כבר 250 סטודנטים שגרים שם.

<אורי רשטיק: קיבלנו את תמיכת מפעל הפיס, ובעיקר צריך לומר תודה למשרד החינוך, שנתן תמיכה מאוד משמעותית.

<אורי רשטיק: אנחנו מחכים למל"ג ולות"ת, אגב.

<אורי רשטיק: אנחנו מרחיבים את זה בשנה הבאה, יתפרסם בקרוב, לשתי ערים נוספים מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית.

<אורי רשטיק: אני מאמין שבשבועות הקרובים יהיו לנו בשורות בהיבט הזה, גם במימון ובתקציב של משרד החינוך.

<אורי רשטיק: ציינתי את ההיבט החברתי, ואני רוצה קצת להתעסק במערכת ההשכלה הגבוהה.

<אורי רשטיק: דיברנו על כך שמערכת ההשכלה הגבוהה לא יכולה לעסוק רק במחקר טהור ובטיפוח הוצאות מחקר; היא צריכה לעסוק גם בזה וגם בטיפוח הסטודנטים ככוח יצרני.

<אורי רשטיק: נדבר על זה בשדולה ב-14:00.

<אורי רשטיק: אני מאמין שהמסקנות של ועדת המשילות, שאני מאמין שגם גדי יתייחס אליהן בהרחבה, שבהן מובטח למעשה – צריך עוד לעבור חקיקה – נציג סטודנטים בוועד המנהל העליון של המועצה להשכלה גבוהה וגם הכנסה, חוץ מנציגי הסטודנטים, של נציג משרד ראש הממשלה ונציג משרד האוצר לתוך המועצה להשכלה גבוהה, ייתן יותר מקום וביטוי של מדיניות ממשלתית, של קידום תעסוקה.

<אורי רשטיק: אנחנו מברכים על המסקנות הללו.

<אורי רשטיק: אנחנו רק אומרים שיש דרך ארוכה, והן צריכות להיות מוסדרות בחקיקה.

<אורי רשטיק: אלה הדברים, בגדול.

<אורי רשטיק: לא ארחיב, כי זמננו קצר.

<אורי רשטיק: בנוגע למוסדות הבלתי-מתוקצבים וספציפית בעניין מה שקורה במכון לנדר, תגיד לי אתה, אדוני היושב-ראש, אם אתה רוצה שניגע בזה עכשיו?

עמרם מצנע: לא נערבב.

<אורי רשטיק: נתייחס לזה שם.

<אורי רשטיק: ושוב, כולכם מוזמנים לתערוכה, שתיפתח רשמית לפני השדולה של בועז.

<אורי רשטיק: התערוכה נפתחת ב-13:30, והשדולה ב-14:00.

<אורי רשטיק: תסתכלו על עשיית הסטודנטים גם ברמה הסקטוריאלית וגם ברמה החברתית ב-80 השנה האחרונות.

<אורי רשטיק: אני רוצה להודות לכל היו"רים שהגיעו לפה היום.

<אורי רשטיק: יש פה הרבה מאוד יושבי-ראש של אגודות הסטודנטים.

<אורי רשטיק: אני מקווה שלחלקם תינתן ההזדמנות לדבר.

<אורי רשטיק: שוב תודה לך.

עמרם מצנע: אני מבין ממה שאמרת, שאתם בעיקרון תומכים בהמלצות של ועדת המשילות?

<אורי רשטיק: כן.

<אורי רשטיק: ארחיב בזה: שר החינוך לשעבר, פרופ' אמנון רובינשטיין, שדיבר בכנס להשכלה גבוהה האחרון, אמר: אנחנו לא מאושרים, כלומר הייתי מעדיף שיו"ר התאחדות הסטודנטים יישב בות"ת, והסטודנטים יהיו חצי מהמל"ג, אבל אני חושב שבתוך מסגרת של איזונים בין חופש אקדמי והאינטרס הציבורי ומניעת מעורבות פוליטית בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה, אני חושב שהמסקנות של הוועדה המורחבות, שגם נוגעות לוועדת איתור והדברים הללו, בסופו של דבר משרתים באופן מאוזן את שלושת האינטרסים האלה, משרתים את האינטרסים של הציבור הישראלי, משרתים את האינטרסים של הסטודנטים, משרתים את האינטרסים של המחקר.

<אורי רשטיק: אם אני הייתי צריך לכתוב את דוח הוועדה, לא תמיד היה ייצוג לסטודנטים, אבל זו נקודת מבטי.

<אורי רשטיק: בהחלט יש התקדמות משמעותית לייצוג הסטודנטיאלית בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה בעקבות הדוח הזה.

עמרם מצנע: למי שלא יודע, ועדת המשילות כוננה על-ידי ראש הממשלה, שר החינוך, המל"ג, ועדה לבחינה מחדש של מערכת היחסים מל"ג-ות"ת-ממשלה-סטודנטים-מרצים, כל המכלול הזה.

עמרם מצנע: חוק המל"ג יצא לפנסיה מזמן, והות"ת הוא לא על-פי חוק אלא על-פי החלטת ממשלה, ויש פה כוונה להפוך את ההמלצות האלה לחקיקה.

עמרם מצנע: אני מניח שהיא תגיע לפה.

עמרם מצנע: מי שעמדה בראש הוועדה, פרופ' חגית מסר-ירון.

עמרם מצנע: היא סגנית יושב-ראש המל"ג ונשיאת האוניברסיטה הפתוחה בעבר.

עמרם מצנע: נמצאים אתנו פה חברי הכנסת בועז טופורובסקי, שכבר סופר.

עמרם מצנע: היום יש נציגות גדולה בכנסת ליושבי-ראש אגודות הסטודנטים לשעבר.

בועז טופורובסקי: בהחלט.

בועז טופורובסקי: יכולה להיות נציגות גם יותר גבוהה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת זלמן פייגלין, חבר הכנסת יוני שטבון, חברת הכנסת רות קלדרון, חבר הכנסת אורי מקלב.

עמרם מצנע: אני רוצה להעביר לך, גדי, את רשות הדיבור על ועדת המשילות, ולהביע סיפוק מכך שאני מבין שנפרצה הדרך לתחילת הסכמים עם הסגלים הזוטרים במכללות המתוקצבות על-ידי כך שנחתם הסכם הבנה עם הסגל הזוטר, מה שקראנו, ואני מקווה שהמונחים האלה ייעלמו מהעולם.

עמרם מצנע: מרצים שמן החוץ, די קבלן, במילים יותר קשות, נחתם הסכם הבנות ראשון שיוביל, אני מקווה, להסכם, ויפרוץ את הדרך לכל המכללות.

עמרם מצנע: גדי, בבקשה.

<גדי פרנק: באמת, בנושא הזה יש פריצת דרך משמעותית ב-24, 48 השעות האחרונות, גם בתל-אביב יפו.

<גדי פרנק: ככל הנראה, גם בשנקר, ואנחנו מקווים שאנחנו יוצאים לדרך מוצלחת עם מה שאנחנו קוראים עכשיו סגל עמית.

<גדי פרנק: לגבי דוח המשילות, זו היתה ועדה מאוד מגוונת, משמעותית, שישבה על מדוכה של שאלות קשות כמו שהצגת.

<גדי פרנק: חקיקה ומסגרת נורמטיבית, נקרא לזה כך, שלא נגעו בה למעלה מ-40 שנה.

<גדי פרנק: אני לוקח את ות"ת כהחלטה היותר עדכנית לכאורה ביחס לחוק המל"ג; ועדה שהיתה מורכבת מהאנשים הנכבדים ביותר שהיו יכולים לשבת שם – גם יו"ר ות"ת, גם סגנית יו"ר המל"ג, שרי חינוך לשעבר, שופטי בית משפט עליון לשעבר.

<גדי פרנק: התייחסות לכל המרכיבים של המערכת, אם זה המוסדות השונים, אם זה גם השיעורים הסטודנטיאליים בתוכה, הממשלה.

<גדי פרנק: אני לא יודע אם נרד פה לפרטי הדוח.

עמרם מצנע: אין צורך.

עמרם מצנע: עוד נקצה לזה שעות רבות.

<גדי פרנק: עוד הרבה לפני החקיקה, אני מניח שברגע שהוא יוגש ויאושר סופית על-ידי השרים, שהממשלה תתחיל לעסוק בו, אולי תרצו שנבוא, אולי חגית תציג אותו בצורה יותר מפורטת פה.

<גדי פרנק: אחת הנקודות בהקשר של היום הזה שהוא מתייחס אליו, זה הראייה המגוונת שצריך לשבת במל"ג גם בראייה של הציבור וגם בראייה הסטודנטיאלית.

<גדי פרנק: היום הסטודנטים יושבים בגוף שנקרא מל"ג, שעוסק בעיקר בהיבטים האקדמיים.

<גדי פרנק: יש שם שאלות שגם מתייחסות לגופים שעוסקים במדיניות, גם לגופים שכן מתעסקים עם הניהול היותר פרטני, גם עם התכנון, איך מכניסים את הראייה הסטודנטיאלית פנימה.

<גדי פרנק: אני חושב שהגיעו לשם לאיזונים טובים בדיונים.

<גדי פרנק: זה לגבי זה.

<גדי פרנק: אומר עוד משהו אחד כדי לא לגזול את הזמן מהנוכחים שפה, שוודאי רוצים לדבר.

<גדי פרנק: אני חושב שמתוך נקודת מבטי האישית אך המקצועית, ובקדנציה הלא ארוכה שלי במל"ג ובות"ת יצא לי לעבוד עם שלושה יו"רים; אורי הוא הנוכחי, אבל גם עם איציק שמולי וגם עם בועז.

<גדי פרנק: אני חושב שהתאחדות הסטודנטים במתכונת החדשה שלה, בעצם בתקופה של בועז נעשה איחוד בין מה שהיה ארגון הסטודנטים להתאחדות הסטודנטים.

בועז טופורובסקי: שים לב למכנה החוזר כאן – הרבה דברים נעשו בתקופה של התאחדות הסטודנטים בין 2008 ל-2010.

<גדי פרנק: אבל אני חושב שמה שחשוב, שההתאחדות הפכה להיות גוף מאוד מרכזי עם ראייה מאוד רוחבית, וזה ניכר, כלומר בעבודה של הסטודנטים במל"ג- - -

עמרם מצנע: הייתי מוסיף אחריות, כי אפשר בקלות להבעיר את השטח.

<גדי פרנק: גם מבחינת ראייה רוחבית, גם מבחינת התייחסות אחראית, ממלכתית, אבל מתוך הנקודה שהיא חשובה ולגיטימית, זה התפקיד שלהם לייצג.

<גדי פרנק: אני חושב שההתאחדות והיו"רים שלה וכל האופרציה של ההתאחדות הפכה להיות גורם מאוד מהותי, שחקן מאוד חשוב גם מבחינתנו בתוך המערכת הזאת, שמאפשר לעשות דברים ולדבר עם השטח בצורה שלא היתה קודם לכן.

<גדי פרנק: אני חושב שזה חלק מהחשיבות של היום הזה, גם בציון המרכיב הזה, את החלק שלהם במשילות של המערכת, בניהול של המערכת, ולא רק בתור מרכיב במערכת או לקוח של המערכת.

<גדי פרנק: תודה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שטבון.

יוני שטבון: בהקשר של אורי וכל המשפטים שנאמרו בהתחלה, של ההתאחדות, גם המפגשים שלי עם אורי ועם ההתאחדות, זה מעבר מתפישה שההתאחדות והסטודנטים בחברה הישראלית הם לא סקטור שרק עסוק בסידור שכר הלימוד ובתנאים, אלא הם חלק מפסיפס החברה הישראלית.

יוני שטבון: אני חושב שזו בשורה.

יוני שטבון: אם מסתכלים בראייה של כמה עשורים, היו תקופות בשנות ה-70', ה-80', שהסטודנטים היו חלק מהפסיפס החברתי, הציבורי, מאירועים סמי פוליטיים ועד אירועים פחות.

יוני שטבון: היתה ירידה לאחר מכן, התעסקות בעיקר סביב הזכויות.

יוני שטבון: בהובלה האחרונה בהתאחדות בשנים האחרונות המהלך הזה משתנה.

יוני שטבון: ראינו את זה במחאה החברתית ובאירועים אחרים.

יוני שטבון: זה גם גורר אצלם אפילו מתיחויות – מה הגבול שהתאחדות סטודנטים, שהתאחדות ארצית לכאורה לא פוליטית צריכה להתבטא, ואני חושב שזה מבורך, שכוחות צעירים מתארגנים בצורה חברתית, ומביעים דעה בנושאים שלא רק קשורים בזכויות הפרט.

יוני שטבון: אני מברך על זה.

עמרם מצנע: אורי, מי אתה רוצה שידברו מטעמכם?

<אורי רשטיק: יש פה הרבה מאוד יושבי-ראש – יש פה יוסי, סגן יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, מרינה, יושבת-ראש איגוד הסטודנטים בשנקר, ירדן, יושב-ראש אגודת הסטודנטים במרכז הבין-תחומי, רם מסמינר הקיבוצים, אבי מבן-גוריון, תומר מבצלאל, מתן מבר-אילן, יניב מאוהלו, עמרי מהדסה, מספר עובדי התאחדות, יאיר, נציג הסטודנטים הנוסף במל"ג, דור מהמכללה למינהל, שירה מאריאל – יו"רית חדשה, תמיר, יושב-ראש אגודת הסטודנטים בקריית אונו, יעל מתל-אביב יפו, אמילי, גלעד ארדיטי, יושב-ראש האגודה בתל-אביב, מורן מספיר ויותם ממכון לנדר.

<אורי רשטיק: אין שם אגודה סדירה, אבל הכרנו אותו ממש לאחרונה.

<אורי רשטיק: דביר, נשיא האגודה בפתוחה.

<אורי רשטיק: אני מתנצל אם שכחתי מישהו.

<אורי רשטיק: עובדי ההתאחדות, עמיחי מנכ"ל ההתאחדות.

<אורי רשטיק: חברים, מישהו רוצה להגיד משהו?

<אורי רשטיק: רם שפע, יושב-ראש אגודת הסטודנטים בסמינר הקיבוצים.

רם שפע: שלום לכולם.

רם שפע: נראה לי שכדאי לציין בהיבטים של עיצומים שקיימים במכללות, גם כל המכללות להכשרת מורים כרגע בעיצומים בהקשרים מאוד דומים.

רם שפע: אלפי אנשי סגל, וכרגע אין לזה פתרון.

רם שפע: חשוב לדעת את זה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אתם בדרך גם כן, להיכנס לות"ת, ובטח להסדיר חלק מהבעיות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יעקב ורגמן: שלום, אני הייתי סטודנט, היום אני כאן כאורח של התאחדות הסטודנטים.

<יעקב ורגמן: הערה בקשר לוועדת המשילות.

<יעקב ורגמן: אני עזרתי מאוד לשכנע את שר החינוך להקים את הוועדה.

<יעקב ורגמן: המלחמות שלי, שנמשכות 15 שנה, לעשות את התיקונים האלה.

<יעקב ורגמן: כדאי לשים לב שההמלצות של ועדת המשילות מביאות למבנה שלא קיים עדיין בשום מקום אחר בעולם מבחינה זו שיש רוב מוחץ במל"ג לאנשי האקדמיה.

<יעקב ורגמן: בקליפורניה, למשל, בשנת 73' ביטלו את המל"ג בגלל שנכשלה, ותיקנו בחוק של מדינת קליפורניה, שיהיה רוב לנציגי הציבור כדי לחזק את- - - המל"ג, כלומר בעצם כאילו הוציאו את אנשי האקדמיה, והכניסו במקומם אנשי ציבור.

עמרם מצנע: אתה רואה בזה דבר חיובי?

<יעקב ורגמן: ודאי.

<יעקב ורגמן: נציגי הציבור הם שיכולים לאזן- - -

עמרם מצנע: נציגי ציבור זה דלת לפוליטיקאים.

<יעקב ורגמן: לא, כי הוועדה שממנה את נציגי הציבור, אין בה כוח לפוליטיקאים למנות.

<יעקב ורגמן: עובדה שבכל העולם זה נראה אחרת.

עמרם מצנע: אני דווקא חושב שהרעיון שיש נציגות בולטת לאקדמיה, הוא רעיון נכון.

<יעקב ורגמן: אבל אתה לא מכיר את הכישלונות- - -

עמרם מצנע: אני מניח שנדון בזה לא מעט.

עמרם מצנע: חברת הכנסת קלדרון.

רות קלדרון: הערה קצרה ומהותית.

רות קלדרון: אני מודה ומברכת את יושב-הראש על כינוס כולכם ביחד.

רות קלדרון: העולם הסטודנטיאלי נוכח פה בוועדה, וגם דברים משתנים, ובהחלט לברך אתכם, שאתם כאן אתנו.

רות קלדרון: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר בתרבות שלנו הוא לימוד, הדבר הגדול ביותר שאפשר להשפיע עליו, שכל הורה ומחנך רוצה זה קודם כל שאנשים ילמדו.

רות קלדרון: כשאתם מייצגים סטודנטים, שזה הגיל היחיד שאדם צעיר לומד בחירות מסוימת, כלומר הוא לא לומד כמו מגיל הגן עד י"ב בחינוך חובה, והוא לא נכנס עדיין לגמרי לעולם המחויבויות של המבוגרים, יש חירות מסוימת- - -

<אורי רשטיק: אין חירות.

רות קלדרון: אני מבקשת להשלים.

רות קלדרון: וחסר לי מאוד-מאוד לימוד ליברלי, מה שנקרא, מהמילה חירות, לימודים כלליים, שמרחיבים את דעתו של האדם לכל עניין שהוא אחר כך יחליט או תחליט ללמוד אותו.

רות קלדרון: יש לנו יותר מדי בתי ספר מקצועיים – מבית ספר לרפואה ועד בית ספר לטכנולוגיה או להי טק.

רות קלדרון: אנשים שיוצאים מהצבא מייד נכנסים למקצוע, והופכים למומחים בו.

רות קלדרון: חסרים לנו אנשים עם רוחב יריעה וידיעה, גם של התרבות העברית, אם הם יהודיים, או תרבות מוסלמית, אם הם מוסלמיים, וכו', וגם של התרבות הכללית – אנשים שקוראים ולומדים ורואים תיאטרון ומוזיקה ואומנות ועומק.

רות קלדרון: אני רוצה לבקש מכם כנציגי האנשים הצעירים, לנסות להילחם על זכותם לא להיכנס למסלול הזה כל כך מהר ולהפוך להיות אנשי מקצוע שדעתם בדברים שהם לא מומחים בהם, איך לומר באופן מנומס, פחותה.

רות קלדרון: יש פה הרבה כוח בחדר.

משה זלמן פייגלין: הדבר הזה חסר ב-12 שנות הלימוד הראשונות.

משה זלמן פייגלין: אני מתחבר לחלוטין למה שאת אומרת, אני רק אומר שזו צרה צרורה עוד הרבה לפני כן.

רות קלדרון: אבל היום אנחנו מדברים עם בעלי אפשרות לשינוי של סטודנטים.

משה זלמן פייגלין: אנחנו היום בתי חרושת לבחינות בגרות, כשהתוצר הוא בהרבה בחינות בור ועם הארץ בנושאים שדיברת עליהם עכשיו.

משה זלמן פייגלין: רציתי להבין, למה התכוונת כשאמרת שאין חירות?

<אורי רשטיק: חברת הכנסת קלדרון ציינה שלסטודנטים יש זמן ללמוד ויש להם חירות.

<אורי רשטיק: לצערי, כפי שציינתי- - -

משה זלמן פייגלין: קיוויתי שאתה מדבר על דברים מהותיים.

רות קלדרון: רוחניים יותר ולא כסף.

<אורי רשטיק: חירות טכנית.

<אורי רשטיק: לסטודנטים היום, 80 אחוז היום- - -

משה זלמן פייגלין: לא חירות מחשבתית.

<אורי רשטיק: חירות מחשבתית כמובן שיש.

רות קלדרון: אתה יכול לבחור מה אתה לומד בשעות שאתה לא עובד.

<אורי רשטיק: חד-משמעית.

<אורי רשטיק: יכול לבחור גם אם אתה רוצה ללמוד.

רות קלדרון: אתם לא מבינים כמה אתם בעלי חירות יחסית למה שיהיה עוד.

משה זלמן פייגלין: פה אני חולק עליך.

משה זלמן פייגלין: אתם לא מבינים כמה אתם לא בעלי חירות.

עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת פייגלין.

משה זלמן פייגלין: אני לא רוצה לגלוש מהנושא.

משה זלמן פייגלין: באופן כללי אני טוען שמצב החירות במדינת ישראל היום הרבה יותר ירוד ממה שהיה, למשל, לפני עשרים שנה, והוא הולך ומידרדר וזה בראש ובראשונה חירות המחשבה – חירות לחשוב אחרת, לחשוב מחוץ לקופסה, לחשוב במושגים אחרים.

משה זלמן פייגלין: היום אתה נכנס למין – הפוליטיקלי קורקט השתלט על כל חלקה טובה, ואם אתה לא בתוכו, אתה בסגנון אויב העם, אויב המדינה.

משה זלמן פייגלין: לכן שאלתי, כשאמר: אין חירות – חשבתי שאולי שמעתי פה ניצוץ של הבנה בעניין הזה, ולצערי, עוד לא חשתי את זה.

בועז טופורובסקי: יש שני קווים מקבילים: מצד אחד, מה שאתה מדבר עליו, שמוריד חירות, ומצד שני, יש תהליכים שאתה מקבל כל כך הרבה מידע וידע שלא היה קיים ולא היה ידוע לפני עשרים שנה- - -

משה זלמן פייגלין: נכון.

משה זלמן פייגלין: שואלים אותי: שמעת מה אמרו עכשיו בחדשות?

משה זלמן פייגלין: אני אומר: לא, אין לי טלוויזיה.

משה זלמן פייגלין: אז איך אתה יכול לתפקד כחבר כנסת?

משה זלמן פייגלין: אני אומר: ככל שאני שומע פחות חדשות, יש לי יותר זמן לחשוב.

משה זלמן פייגלין: אנחנו מוצפים במידע, ש-99 אחוז ממנו הוא פטפטת, ואנחנו לא מגורים, ואולי לכך התכוונה רות, לחשוב.

בועז טופורובסקי: זה המקום של האקדמיה, וזה לדעתי מקום לדיון אחר, אבל מאוד חשוב.

עמרם מצנע: בואו נצרף לדיון את הנושא של המכללות הבלתי-מתוקצבות.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אורי רשטיק: אני אפתח ואתייחס לנושא הזה ברשותך.

<אורי רשטיק: בשני העשורים האחרונים נפתחו הרבה מאוד מוסדות חוץ-תקציביים בישראל.

<אורי רשטיק: לכניסה שלהם למערכת היו בשעתו, ועדיין יש בחלק מהמקומות, השפעה מאוד חיובית וטובה: השפעה של תחרות מול המוסדות המתוקצבים, השפעה של הנגשה לאוכלוסיות יותר חלשות.

<אורי רשטיק: אנחנו יודעים לומר היום שמי שהולך ללמוד במוסדות הבלתי-מתוקצבים, זה לא בהכרח הסטודנטים שהפרוטה מצויה בכיסם, אלא דווקא סטודנטים שמגיעים ממעמדות יותר נמוכים, שלא יכלו לקבל השכלה יסודית ועל-יסודית טובה מספיק, והם הולכים למוסדות הבלתי-מתוקצבים.

יוני שטבון: זה לא אמור להיות הפוך, מבחינה כלכלית?

<אורי רשטיק: לא.

<אורי רשטיק: זה לא עיקר דבריי, אבל בסופו של דבר, כדי להתקבל למוסד מתוקצב או בעיקר אוניברסיטה, אתה צריך גם כסף לפסיכומטרי, אבל אתה גם צריך ציוני בגרות ותעודת בגרות טובה.

<אורי רשטיק: ברור לכולנו שיש התאמה בין המעמד הסוציו אקונומי שלך בתור נער לבין ההישגים שלך בתעודת הבגרות.

אורי מקלב: ושכר הלימוד?

<אורי רשטיק: בשכר הלימוד זה הפוך.

<אורי רשטיק: המון השפעות חיוביות, ואגיד מה הבעייתיות בזה, אבל, ובדבריי אתייחס לפיקוח על מוסדות בלתי-מתוקצבים וגם לתכנון במוסדות הבלתי-מתוקצבים.

<אורי רשטיק: נתחיל מהפן של הפיקוח עליהם, שלא מקבלים כאמור תקצוב מהמדינה.

<אורי רשטיק: בשנתיים האחרונות קרסו שני מוסדות בלתי-מתוקצבים בישראל – המרכז האקדמי דן, ובשבועות האחרונים- - -

<יותם ויסקופ: חשוב לומר שהוא לא קורס.

<יותם ויסקופ: הוא עדיין עם אופציות לשיקום.

אורי מקלב: כינוס נכסים, אבל לא קורס.

<אורי רשטיק: אתייחס בדבריי לרמת המקרו וגם אתייחס לסוגיית מכון לנדר הספציפית, כי יש פה סטודנטים ממכון לנדר, שראויים להתייחסות.

<אורי רשטיק: אמרתי שאין פיקוח, בעיקר, ואנחנו אומרים את זה כל הזמן בישיבת המל"ג, בעקבות אזלת יד של מל"ג.

<אורי רשטיק: לא ייתכן שהמועצה להשכלה גבוהה מגלה פתאום שמוסד קרס כלכלית.

<אורי רשטיק: אני מוכרח לומר גם משהו חיובי.

<אורי רשטיק: בשנה האחרונה שאני יושב במל"ג, עשינו מהלכים מאוד משמעותיים כדי לצמצם את הבעיות האלה.

<אורי רשטיק: יחד עם המועצה להשכלה גבוהה ועם התאחדות הסטודנטים הוכתבו קריטריונים חדשים לפתיחת מוסד חוץ-תקציבי, הוכתבו קריטריונים חדשים לרשת ביטחון, כשסטודנט מגיע ללמוד במוסד חדש, יש לו רשת ביטחון.

<אורי רשטיק: אומרים לו: אם המוסד לא יקבל הכרה אקדמית, אז אתה יכול ללכת ללמוד במוסד כזה וכזה באותם תנאים.

<אורי רשטיק: מסתבר שבקריסה הקודמת של מרכז אקדמי דן, רשת הביטחון לא היתה שווה את הנייר שעליה היתה כתובה.

<אורי רשטיק: לכן עשינו קריטריונים מאוד ברורים – מה זה אומר רשת ביטחון, מה הקריטריונים, איך דואגים לסטודנטים במידה של קריסה של מוסד אקדמי, וגם הוכתבו קריטריונים לניהול.

<אורי רשטיק: לצערי הרב, ויושבים פה חברים מוועד המוסדות הבלתי-מתוקצבים, בחרתם להגיש בג"ץ נגד החלטות אלו של המל"ג.

<אורי רשטיק: אני קורא לכם מכאן, כיוון שגם החלטות שהתאחדות הסטודנטים היתה מעורבת בהן, ומאמינה שהן נכונות הן לביטחון של הסטודנטים והן לאיתנות של המוסד לבלתי-מתוקצב, אנחנו מבקשים וקוראים לכם למשוך את הבג"ץ הזה.

<אורי רשטיק: אני מניח, גיל, שתתייחס לזה בדבריך.

<אורי רשטיק: אני חושש, במידה שהבג"ץ הזה לא יימשך, אנחנו איגוד הסטודנטים יצטרף לבג"ץ הזה כצד יחד עם המועצה להשכלה גבוהה כדי להגן על הסטודנטים ועל הסטודנטים העתידיים שלומדים במוסד.

בועז טופורובסקי: נגד מה הבג"ץ?

<אורי רשטיק: נגד רשת ביטחון, וקריטריונים לפתיחת מוסד חדש.

<אורי רשטיק: אנחנו גם קוראים למל"ג וגם מגישים לו כרגע הצעה מטעם הסטודנטים, לעשות בדיקת איתנות פיננסית על כלל המוסדות – לא רק על המוסדות הבלתי-מתוקצבים; גם המתוקצבים, כדי שמקרים שקרו בשנה וחצי האחרונות לא יישנו, ושלא נמצא עצמנו בהפתעה כשמוסד אקדמי קורס, וצריך לדאוג לרשת ביטחון לסטודנטים שלומדים במוסד האקדמי.

<אורי רשטיק: אגב, הוא לא קורס בהכרח כי הרמה האקדמית בו ירודה; הרבה פעמים מהסיבות הכלכליות.

<אורי רשטיק: עד היום התייחסה רק להיבטים של המוסד לא עומד בתנאי סף אקדמיים.

<אורי רשטיק: אלה לא המקרים במרכז אקדמי דן ובמכון לנדר.

<אורי רשטיק: מרכז אקדמי דן היה עצמאי- - -

משה זלמן פייגלין: לכאורה זה צריך להיות הרבה יותר פשוט.

משה זלמן פייגלין: את המל"ג צריך להדאיג, אם המוסד לא עמד בקריטריונים האקדמיים, אז אני מבין למה יש בעיה לקלוט את הסטודנטים למקומות אחרים.

<אורי רשטיק: נכון.

<אורי רשטיק: אנחנו תיקנו את זה.

עמרם מצנע: יש פה שאלה, שבטח תעלה, האם יש מחויבות כלשהי של המדינה באמצעות הכלים שעומדים לרשותה, לגבי העובדה שמוסד אקדמי, שיש לו האישורים לתת תארים, קורס כלכלית, ואיזו אחריות יש כלפי הסטודנטים; לא כלפי המכללה.

משה זלמן פייגלין: המחויבות של המדינה נובעת מכך שהיא נתנה את האישור, כלומר עקרונית אני לא חושב שהמדינה חייבת לאף אחד שום דבר, אם הוא הלך למוסד פרטי, אבל מכיוון שכדי שהמוסד הזה יעבוד, הוא היה צריך לקבל את האישור של המדינה, פה נוצרה מחויבותה של המדינה.

עמרם מצנע: גם לחוסן הכלכלי, כי זו המשמעות.

<אורי רשטיק: גם לי יש אחריות לכל סטודנט וסטודנטית, ולא משנה מאיזה מוסד, מתוקצב או בלתי-מתוקצב.

<אורי רשטיק: לתפישתי ולתפישת התאחדות הסטודנטים, אפשר לחלוק אחד על השני, שכן יש למדינה אחריות גם כלפי הסטודנט, שבחר להירשם למוסד בלתי-מתוקצב.

<אורי רשטיק: זו תפישתי ותפישת התאחדות הסטודנטים.

<אורי רשטיק: אפשר להתווכח עליה.

<אורי רשטיק: אעבור להיבטים התכנוניים של המערכת.

<אורי רשטיק: דיברתי על פיקוח עם תקצוב בתכנון.

<אורי רשטיק: כולנו מכירים את ההיבט הזה.

<אורי רשטיק: המועצה להשכלה גבוהה והות"ת יודעים להגיד למוסדות שמקבלים תקציב מהמדינה אילו חוגים לפתוח, כמה סטודנטים רשאים להכניס- - -

משה זלמן פייגלין: שאלת אחריות המדינה בכלל עולה?

אורי מקלב: אין שום מחויבות.

<אורי רשטיק: לגבי שאלת התכנון.

<אורי רשטיק: ברור לכולנו היום, המדיניות של הות"ת, אפשר להבין אותה גם מבחינת חופש העיסוק, אומרת: אני מרשה לכל מוסד אקדמי בלתי-מתוקצב לפתוח כל חוג שהוא רוצה – כמובן, בהתאם לכך שהוא עומד ברף האקדמי, אבל אני לא יכולה לומר לו כמה סטודנטים לרשום ואיך לרשום.

<אורי רשטיק: זה גורם, וגם חוסר התכנון וחוסר הפיקוח, ואנחנו רואים את זה בתחום המשפטים בעיקר, זה גורם להצפה במקצועות שלא מבוקשים בשוק התעסוקה, ולצערי הרב, זה גורם, ואיני רוצה לדבר בהכללה – סטודנטים נרשמים למוסד אקדמי בלי לדעת האם התחום שאותו הם לומדים, יהיה לו ביקוש בשוק התעסוקה, בלי שום פיקוח.

<אורי רשטיק: זה גורם לתעשיית חלומות משגשגת בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה.

<אורי רשטיק: סטודנט נרשם לתואר, מוצג לו, לפעמים הוא מרגיש שהוא ייצא לשוק התעסוקה ויהיה מלך העולם, אבל לא כך הדברים.

<אורי רשטיק: הוא מסיים את התואר אחרי שהות"ת לא יכול להגיד למוסד: אתה יכול לקלוט ככה סטודנטים או ככה סטודנטים.

<אורי רשטיק: על המוסדות הבלתי-מתוקצבים בהיבט הזה אין רגולציה בכלל.

אורי מקלב: כמה סטודנטים לומדים במוסדות אקדמיים לא בשביל לעבוד במקצועות שאותם הם לומדים, אלא הם צריכים תואר?

עמרם מצנע: בואו נחזור לסדר בדיון.

עמרם מצנע: אני מבין שמאחר שזה לא דיון תיאורטי, אלא יש לו השלכות מעשיות, הוא מתחיל לשלהב את הרוחות.

<אורי רשטיק: לפני שאתייחס ספציפית למכון לנדר אבקש מיערה, ראש המחלקה האקדמית בהתאחדות, להרחיב בנושא, כי אנחנו במחלקה האקדמית ערכנו מחקר יותר מעמיק.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יערה קורן: תודה רבה, חבר הכנסת מצנע, יושב-ראש הוועדה, על ההזדמנות שאתה נותן לנו להעלות נושא מאוד חשוב.

<יערה קורן: נתחיל במפה של ההשכלה הגבוהה, שהשתנתה מאוד בשני העשורים האחרונים.

<יערה קורן: קודם כל, אם בעבר כ-20 אחוז ממסיימי שכבת י"ב היו מגיעים להשכלה אקדמית, היום כ-50 אחוז מגיעים אליה.

<יערה קורן: היום כ-50 אלף סטודנטים בתוך המערכת הם סטודנטים במוסדות פרטיים.

<יערה קורן: הם מהווים כ-20 אחוז.

עמרם מצנע: אם יש 300 אלף סטודנטים, 50 אלף לא יכולים להיות 20 אחוז.

<יערה קורן: לפי נתוני המל"ג המעודכנים, 255- - -

<גדי פרנק: לא, 20 אחוז ברמת התואר הראשון והשני.

<גדי פרנק: ה-300 אלף כולל גם דוקטורט.

עמרם מצנע: כמה סטודנטים תואר ראשון ושני יש?

עמרם מצנע: 260?

<גדי פרנק: כן.

<אורי רשטיק: 18.4.

<יערה קורן: בשנת 2013 פעלו 17 מוסדות חוץ-תקציביים.

<יערה קורן: היום, לאחר ככל הנראה סגירתו הצפויה של מכון לנדר, נגיע ל- - -

<טוביה ברוקנר: סליחה, רק לדייק בעובדות.

<טוביה ברוקנר: שום סגירה- - - חשוב לדייק.

עמרם מצנע: אל תעלי על המוקשים האלה.

יעקב אשר: זו שאיפה או תיאור מצב?

<טוביה ברוקנר: אפשר להציג פה את החלטת בית המשפט- - -

עמרם מצנע: לא.

עמרם מצנע: בכלל יש בעיה לדון בנושא שנמצא בבית משפט.

עמרם מצנע: לכן אנחנו לא דנים בנושא הספציפי.

עמרם מצנע: בבקשה.

<יערה קורן: נכון להיום יש למל"ג קריטריונים אקדמיים שהוא דורש ממוסדות שוק תקציביים, וכן גם קריטריונים נוספים, כספיים כלכליים, אבל הוא לא משתמש בהם, כלומר היום המל"ג יכול להגיע למצב של אכיפה ברמה גבוהה מול המוסדות החוץ-תקציביים.

<יערה קורן: הוא לא משתמש בהם.

<יערה קורן: אחת הסיבות לזה, כשמגיעים לנושא עקרוני, הנושא הופך לדיון בבג"ץ.

<יערה קורן: למשל, מה שאורי התחיל לדבר קודם, כשקרס המוסד האקדמי דן הסתבר שלסטודנטים, למרות שהובטחה להם רשת ביטחון, שזה אומר שאם המוסד לא יקבל הסמכה, הם יוכלו להיקלט במכללה האקדמית תל-אביב-יפו, הסתבר שלא כך הדבר.

<יערה קורן: בעצם רשת הביטחון שניתנה להם אמרה שהם יוכלו להיקלט רק במידה שיהיו תלמידים מצטיינים ויעמדו בקריטריונים וכו', כלומר לא נתנה באמת מענה.

<יערה קורן: אנחנו בשילוב עם המועצה להשכלה גבוהה יזמנו שינוי בכללי המל"ג, בכל הנושא של רשת ביטחון, שאומר שכל תוכנית חדשה שנפתחת, גם במוסד חוץ-תקציבי, מחייבת את המוסד למצוא רשת כזו לסטודנטים, בדיוק בגלל המקרים האלה.

<יערה קורן: למשל, על רשת הביטחון פנו ועד המוסדות מוסדות הבלתי-מתוקצבים לבג"ץ, כלומר הם מתנגדים לזה, ובעצם ההתנגדות שלהם הם פוגעים מאוד-מאוד בציבור הסטודנטים.

קריאה: את טועה.

<יערה קורן: גם מבחינת מוסדות חוץ-תקציביים חדשים.

<יערה קורן: בעצם המל"ג טוענת כמה שנים שהגענו לרוויה, כלומר 50 אחוז מציבור הסטודנטים, מכלל מסיימי שכבת י"ב, זה הרף המקסימלי למעט שכבות מאוד מסוימות – סטודנטים ערבים, סטודנטים חרדים.

<יערה קורן: מעבר לזה המערכת מגיעה לאיזשהו מיצוי, כלומר ברגע שאתה פותח עוד ועוד מוסדות, יש לך קהל יעד קבוע ולא מתרחב, מה שאנחנו צופים בעתיד הרחוק זה איזושהי קניבליזציה של המקומות הקיימים.

<יערה קורן: באמת אורי דיבר על תעשיית החלומות.

<יערה קורן: למשל, המרכז האקדמי דן, שנסגר לפני שנה וחצי, הוא דיבר על האקדמיה של החברות והבטיח לסטודנטים וליווי של חברת מטריץ ועבודה וכו'.

<יערה קורן: נסגר אחרי שנה וחצי, כלומר מוסד נפתח ונסגר אחרי שנה וחצי עם חובות, אני חושבת, של 4 מיליון שקלים.

<יערה קורן: מכון לנדר, מוסד של 1,100 סטודנטים, חובות של 22 מיליון שקלים.

<יערה קורן: מי מבטיח לנו שאנחנו לא עומדים בפני עוד מוסדות כאלה?

יעקב אשר: מה המצב הכספי במתוקצבות?

עמרם מצנע: המתוקצבות חייבות לעמוד בתקציב.

עמרם מצנע: לכן הן מתוקצבות.

עמרם מצנע: אבל לא מזרימים להן כדי לכסות גירעונות.

עמרם מצנע: גדי פרנק, בבקשה.

<גדי פרנק: אל"ף, אני מתנצל מראש, בגלל התביעה שיש פה, לא ארד לפרטים בנושא של מכון לנדר.

<גדי פרנק: זה מתנהל בבית משפט, ובעוד מספר דקות אני צריך, לפי החלטת בית משפט, ללכת להיפגש עם כמה קבוצות של מציעים, ולכן אתנצל מראש שאצטרך לצאת בעוד מספר דקות.

יוני שטבון: זה מראה את האחריות שלך, למרות שזו סוגיה ספציפית, אתה כמל"ג, זה שאתה מגיע לבית המשפט, זה מראה את האחריות שלך.

עמרם מצנע: זה לא כי הם לוקחים אחריות; זה כי בית המשפט ביקש מהם להביע עמדה.

<גדי פרנק: צריך להסתכל בפרספקטיבה יותר ארוכת טווח.

<גדי פרנק: גם המכללות המתוקצבות וגם הלא מתוקצבות נולדו, פחות או יותר, באותה תקופה לפני כשני עשורים.

<גדי פרנק: המוסדות הבלתי-מתוקצבים, מבחינת המסגרת החוקית, נכנסים תחת השאלות של חופש העיסוק, ונפתחו גם במטרה לתת מענה לביקושים שגם היום קיימים; הם לא סתם 20 אחוז מהמערכת.

<גדי פרנק: הם אפילו יותר בחלק מהתארים.

<גדי פרנק: ודאי שאז היו רבים הרבה יותר, כי המערכת המתוקצבת היתה יותר קטנה, ונתנו מענה לביקושים.

<גדי פרנק: אנחנו צריכים להסתכל על זה בפרספקטיבה יותר ארוכת טווח.

<גדי פרנק: אנחנו מתחילים למצות את הביקושים במערכת.

<גדי פרנק: כשהמערכת נולדה, והיו הרבה ביקושים, וגם היה רצון לתת לה חירות הרבה יותר גדולה כדי שתוכל להתפתח, הרגולציה היתה מאוד מינורית.

<גדי פרנק: כשאתה שם רגולציה על מערכת שרק נולדה, אתה כמעט מיידית חונק אותה.

<גדי פרנק: אבל ככל שהמערכת התפתחה, והיא היום גדולה וחזקה, שני האנשים שיושבים פה בקצה השולחן מייצגים שניים מהמוסדות הבלתי-מתוקצבים הגדולים ביותר – קריית אונו ומרכז לימודים אקדמי אור יהודה.

<גדי פרנק: יש מוסדות גדולים וחזקים, אבל לצדם יש מוסדות קטנים, שצריך להיזהר ולראות שאנחנו לא מגיעים למצב שאנחנו מייצרים עכשיו מערכת שממשיכה להתנהל, אחרי שהתפתחה וגדלה, ואקום גדול מדי.

<גדי פרנק: לכן זה דורש הסדרה.

<גדי פרנק: מצד שני, יש לזכור, וצריך לעדן את הדברים שנאמרו על-ידי הסטודנטים – המוסדות האלה הם לא מבקשים תקציב מהמדינה.

<גדי פרנק: צריך להבטיח שהם לא יבקשו תקציב מהמדינה, וכשהם נופלים, צריך להבטיח שהם לא חוזרים, כי זה קורה.

<גדי פרנק: מצד שני, כשלא מבקשים תקציב מהמדינה, צריך לתת יותר חירות.

<גדי פרנק: הרגולציה לא יכולה להיות אחידה.

<גדי פרנק: צריך לתת להם יותר חופש בתחומים שבהם אין פגיעה במערכת האחרת.

<גדי פרנק: ואני לא חושב שאפשר ושצריך להגיע לרמת תכנון קרובה אפילו למוסדות המתוקצבים.

<גדי פרנק: צריך לתת להם הרבה יותר חופש ממה שיש להם.

<גדי פרנק: לכן אני חושב שלטובת כולם צריך לעשות קצת יותר סדר במערכת ולקבוע כללים יותר טובים, אבל לא צריך לחשוב שבסופו של דבר המוסדות הלא מתוקצבים צריכים לעמוד במידת הרגולציה או קרוב אליה בהקשרים האלה של המוסדות המתוקצבים.

<גדי פרנק: הם לא מוסדות שנוסדו במטרה הזאת, והם לא צריכים לעמוד בכללים האלה באותה מידה בדיוק.

<גדי פרנק: אני חייב לומר עוד משהו, לפחות לגבי חלק מהמוסדות הבלתי-מתוקצבים.

<גדי פרנק: כאשר מכללת דן קרסה, היתה תחושה של ערבות הדדית בין המוסדות הלא מתוקצבים.

<גדי פרנק: מי שקלט אותם זה אור יהודה בשעתו.

<גדי פרנק: כרגע יש בעיות קצת יותר מורכבות בהקשר של לנדר; לנדר גם הגיע במצב יותר בעייתי.

<גדי פרנק: אם דן קרס והגיע לטיפול, נקרא לזה כך, טרם שהגיע למצב של הקפאת הליכים או טיפול בבית משפט, לנדר כבר נמצא עמוק בבית משפט, דבר שקצת מסבך את התהליכים, אבל גם היום לצורך העניין קריית אונו ניסו לבדוק אם הם יכולים לתת גב וסיוע ללנדר.

<גדי פרנק: שם המצב יותר מורכב.

<גדי פרנק: יש תחושה של ניסיון ראשוני בשנה-שנתיים האחרונות של המוסדות הלא מתוקצבים, המוסדות העצמאיים, כפי שהם קוראים לעצמם היום, להתאגד או לתת תחושה של סדר בתוכם.

<גדי פרנק: זה דבר שצריך להתפתח.

<גדי פרנק: הוא לא נולד ביום אחד.

<גדי פרנק: אם הוא יתפתח, אני חושב שיש בזה יתרון מסוים.

<גדי פרנק: לגבי למה יש חשיבות לגבי איתנות פיננסית, וזה לא רק מתוך אחריות לסטודנט.

<גדי פרנק: בראש ובראשונה זה מתוך אחריות לסטודנט – צודק אורן.

<גדי פרנק: כשהמל"ג דנה במוסד, לא משנה אם מתוקצב או לא, דבר ראשון, ואמרנו את זה כמה פעמים לבית המשפט, כששאל אותנו, לא מעניין אותה המוסד או העובדים; נשאלת השאלה, מה קורה הם הסטודנטים?

<גדי פרנק: איך אני מוצא פתרון לכל הסטודנטים?

<גדי פרנק: אבל האיתנות הפיננסית במוסדות להשכלה גבוהה, גם המתוקצבים, לא נועדה רק לדאוג שלסטודנט שמתחיל היום יהיו עוד שלוש שנים לפני שיסיים, אלא גם בגלל שאלת החירות והחופש האקדמי.

<גדי פרנק: כאשר מוסד לא מתוקצב תלוי באופן שוטף וקבוע בתרומות חיצוניות, ולא מצליח לייצב את עצמו, אחרי חמש, שש שנים, אבל באיזשהו בסיס, הוא כל הזמן תלוי במישהו חיצוני שמזרים לו כסף, וגם אומר לו בדרך זו או אחרת, עלול להגיד לו מה לעשות.

<גדי פרנק: לכן שאלת האיתנות הפיננסית היא גם לטובת הסטודנט אבל גם כדי להבטיח את החופש האקדמי של המוסד, כי זה עלה בשאלתך.

עמרם מצנע: שאלות.

משה זלמן פייגלין: אני מסכים עם כל מה שאמרת למעט הסעיף האחרון, כי גם כשהתקציב בא מהמדינה, המדינה אומרת לו בסופו של דבר- - -

<גדי פרנק: משפיעה על הדברים, אבל המדינה שמה כמה וכמה תווכים בדרך בשביל להקטין את זה.

משה זלמן פייגלין: זה דיון אחר.

משה זלמן פייגלין: השאלה שלי מאוד פשוטה.

משה זלמן פייגלין: אותי לצורך העניין, במירכאות אני אומר את הדברים, לנדר לא מעניין אלא הסטודנטים.

משה זלמן פייגלין: אני רוצה להבין מה הבעיה טכנית, במה כרוך שמוסד אקדמי מתוקצב יקלוט סטודנט, למשל, שסיים שנה שנייה שלנדר?

<גדי פרנק: אין בעיה.

<גדי פרנק: גם אם עכשיו אנחנו מציעים שמוסד מתוקצב יקלוט את הסטודנט, וזו אחת ההצעות – למשל, שאריאל או מוסד אחר יקלוט, יבוא סטודנט בבצלאל, כי יגידו: אין פה אפס פגיעה.

<גדי פרנק: הסטודנטים צריכים לנסוע, הם רצו לסיים השנה אולי, ויש להם שני קורסים שלא סיימו, לא ייסעו בשביל זה לאריאל.

מסעוד גנאים: וגם נושא של שכר לימוד.

משה גפני: זה השפיל שעליו אנחנו מדברים.

<גדי פרנק: לחלק מהסטודנטים האלה, וישבתי עם חלקם – למשל, ישבו אצלי ערב לפני הדיון האחרון בבית המשפט קבוצת בנות – אני לא יודע אם להגדיר אותן חרדיות או חרד"ליות, דתיות מאוד, חלקן באו למשרד עם ילדים, אמרו: אנחנו אמורים לסיים את התואר עוד חודש.

<גדי פרנק: פינינו יום בשבוע.

<גדי פרנק: אנחנו גרות בירושלים.

<גדי פרנק: שינו מה שאנחנו יכולים כדי לסיים את זה בלנדר.

<גדי פרנק: עכשיו לנסוע לאריאל או לרמת גן, אם זה מינהל עסקים או מקום כזה, מאוד יקשה עלינו.

<גדי פרנק: אנחנו לא בטוחות שנצליח לסיים.

<גדי פרנק: אפשר לפתור את הבעיה, אבל צריך לקחת גם את זה בחשבון, כלומר הקושי הפרטני הוא לא קושי שאני יכול לפתור.

<גדי פרנק: אם חלילה יקרוס מוסד, אין אפס נזק.

<גדי פרנק: כמו שיש 30 ו-30 מיליון שקל, אין אפס נזק לסטודנט.

<גדי פרנק: אבל צריך למצוא בצורה הכי רגישה את הפתרונות הכי טובים שייתנו גם מענה לסטודנט, שיש לו הקושי הנוסף.

משה זלמן פייגלין: אני מקווה שכולנו מסכימים שזה גם אינטרס של המדינה.

עמרם מצנע: בבקשה.

מסעוד גנאים: פנו אליי סטודנטים ערבים במוסד לנדר, ובאמת הבעיה, כמל"ג אני חושב שאתם אמורים לפתור להם את הבעיה הזו.

מסעוד גנאים: כאשר מוסד קורס, והם פונים למוסד אחר, מחייבים אותם בתנאי קבלה אחרים, מכירים להם בזה ובזה, וגם הם אמרו לי שמחייבים אותם יותר שכר לימוד או משהו כזה.

מסעוד גנאים: שאלתי, האם זה לא אתה שאמור לפתור להם את הבעיה הזאת?

<גדי פרנק: מבחינה חוקית, התשובה היא לא.

<גדי פרנק: מבחינה נורמטיבית, מל"ג, כמו שיצרה לעצמה נורמות לאורך השנים, התשובה היא כן.

<גדי פרנק: מל"ג החליטה שגם אם אין לה מחויבות חוקית לעשות את זה, היא לוקחת על עצמה את המחויבות הזאת.

<גדי פרנק: זה ההחלטות שלה לאורך כל השנים.

<גדי פרנק: בפועל – אני לא יודע; אם יש מקרה פרטני, אני תמיד מוכן לבדוק.

<גדי פרנק: המוסדות שהתבקשו וגם הסכימו לקלוט את הסטודנטים האלה, הסכימו לקלוט אותם בתנאים או בשכר לימוד ככל שיצטרכו לשלם, לא גבוה יותר ממה ששילמו בלנדר – זה אחד; שתיים, אם ידרשו השלמות, ויכול להיות שלחלקם, בעיקר לאנשים שנמצאים בשנה ג' יידרשו השלמות, מדובר בתוספות יחסית קטנות ולא גדולות ברמה של מאות או אלפי שקלים בודדים כדי להשלים את מה שצריך לתואר.

<גדי פרנק: בסוף המטרה היא לא לאבד שלוש שנים שלמדת או 60 אלף שקל של שכר לימוד ששילמת.

<גדי פרנק: מבחינת תנאי קבלה, בכל המוסדות הספציפיים שדיברנו אתם, הכוונה היא לעשות את כל המאמצים לקבל אותם, וגם המל"ג אמרה פה משהו יחסית קיצוני: ככלל התנאים של המל"ג אומרים שבשביל לקבל תואר ממוסד מסוים, אתה צריך ללמוד בו מינימום מסוים.

<גדי פרנק: התחלת במוסד אחד ועברת לאחר – לא משנה כרגע אם אתה צריך 30 אחוז מהתואר או שנה – אתה צריך טווח די גדול פה.

<גדי פרנק: המל"ג אמרה: במקרה הספציפי הזה שהיא דנה בו, אני מבקשת מכל מוסד שקולט, לתת הכרה מרבית.

<גדי פרנק: זה אומר שכל קורס שסיימת בלנדר וסיימת את החובות, ותקבל את ההכרה בו במוסד הקולט, גם אם נשארו לך רק 10 אחוז מהתואר בשביל ללמוד, דבר שהוא יחסית חריג בהחלטות.

עמרם מצנע: גדי צריך ללכת.

עמרם מצנע: רק אם יש שאלות ספציפיות.

עמרם מצנע: נכון שהדאגה הראשונה והעיקרית היא לסטודנטים, אבל אל"ף, יש שם הרבה אנשי סגל; בי"ת, אנחנו מקווים שהמוסד לא ייסגר.

אורי מקלב: המכללות זה בעצם הבן החורג של מל"ג ושל כולם, המתוקצבות.

אורי מקלב: גם מבחינה ערכית, לא רק מבחינה מעשית, שיש אחריות.

אורי מקלב: אני לא יודע אם אין לכם מסר להעביר שאנחנו המדינה לא עומדת מאחורי המכללות האלה, שלא מתוקצבות.

אורי מקלב: מבחינתנו, פעם אחת שייפול, ושכולם ילמדו לא ללכת למקומות האלה יותר.

אורי מקלב: נעשה הסדרה.

אורי מקלב: בעניין הזה, זה אולי לא הדיון עכשיו.

אורי מקלב: ביחס של המכללות באופן כללי.

אורי מקלב: השאלה היא כאן, האם אתם רואים את הבעיות הפרטניות של כל סטודנט וסטודנט?

אורי מקלב: אי-אפשר לפתור את זה באופן כללי.

אורי מקלב: בסופו של דבר כל סטודנט זה עולם.

אורי מקלב: כל אחד השקיע מיטב שנותיו, וכפי שהתרשמת, לפעמים בקשיים מרובים מאוד.

אורי מקלב: בסופו של דבר אתה יודע שדורשים מהם גם את ההכרה, גם את ההכשרה, גם מחיר, גם נגישות, ובמיוחד לא רוצים להכיר במה- - - אדוני היושב-ראש, לדעתי, קריאה של ועדת החינוך: אתם צריכים להקים צוות, שילווה את הסטודנטים שנמצאים היום במוסד שהתפרק ולא ימשיך על-ידי גוף אחר, כדי שכל אחד יקבל את הפתרון שלו באופן פרטני.

אורי מקלב: הם הולכים להתפזר.

עמרם מצנע: אתה מרחיב.

עמרם מצנע: השאלה נשאלה גם על-ידי חברי הכנסת הקודמים.

עמרם מצנע: לדעתי, ברמה העקרונית, בלי להתייחס לרמה הפרטנית, נתן גדי תשובה: כן.

עמרם מצנע: הם רואים את עצמם, למרות שהם לא מחויבים, הם רואים עצמם מחויבים.

עמרם מצנע: הדיון הוא לא על מכללת לנדר.

עמרם מצנע: אני רוצה לשמוע יותר בסוגיות העקרוניות.

עמרם מצנע: אין לנו מספיק זמן להיכנס לעומק, ויש פה הרבה שרוצים לדבר ולא יצליחו, ולכן אני מניח שנצטרך לעשות על זה דיון, על כל נושא המכללות הלא מתוקצבות – הפיקוח, התכנון וכן הלאה.

עמרם מצנע: לאחרונה רק המתמודדים, למשל, עם שאלת לימודי הפיזיותרפיה בקריית אונו, עם ההבטחה לסטודנטים לאותה שנת התמחות.

עמרם מצנע: יש פה לא מעט בעיות, שהמדינה צריכה להיות מעורבת כדי למנוע מקסמי שווא והשקעות כספים או השקעות זמן.

עמרם מצנע: בבקשה.

מסעוד גנאים: גדי, דיברת על חופש למכללות, אבל ממה שקראנו וששמענו מהמכללות, שאתם כופים, למשל, על המל"ג תנאי קבלה מסוימים, מבחנים מסוימים.

מסעוד גנאים: הכוונה למכללה הזו, ציון מסוים ולאחרת לא.

מסעוד גנאים: למכללה מסוימת מבחן מסוים, ולהיא לא.

מסעוד גנאים: ותנאי קבלה, למשל, במכללות שהן יותר קשות או שונות אפילו מהאוניברסיטאות.

מסעוד גנאים: שמענו.

מסעוד גנאים: אני רוצה תשובה.

<גדי פרנק: אני אענה.

<גדי פרנק: אם אתה רוצה, ייפתח דיון קצת יותר ארוך.

<גדי פרנק: בתור התחלה, זה בדיוק המקום שמל"ג כן ידרוש דרישות.

<גדי פרנק: השאלה היא יותר שאלה רוחבית – האם הדרישות הן מספיק רוחביות או לא.

<גדי פרנק: אני לא חושב שמישהו יטען שלמ"ג אין סמכות לקבוע או להתייחס לתנאי קבלה או לרמת הלימודים.

<גדי פרנק: אני חושב שזה תפקידה של המל"ג לפי חוק.

<גדי פרנק: לשאלת הרוחביות, המל"ג היא מערכת שנולדה, וכפי שנאמר פה, חוק שחוקק, לפני עשרות שנים.

<גדי פרנק: המערכת גדלה שני עשורים, והארגון לאו דווקא העסיק את המערכת; הארגון לאו דווקא במובן של האנשים או מספר העובדים אלא גם המבנה של הפעולה של מל"ג לא הצליח להדביק ולא בנה את עצמו להדביק את ההתפתחות העצומה של המערכת.

<גדי פרנק: היום יש בכל רגע נתון על שולחן המל"ג 500 תוכניות לימודים שנבדקות.

<גדי פרנק: אם היית בודק את זה לפני שלושים שנה, זה היה אולי 30 או 50.

<גדי פרנק: לכן נוצרו בדרך בעיות, איך מייצרים אחידות רוחבית כאשר אתה בודק 500 תוכניות ולא 50.

<גדי פרנק: נעשו ניסיונות ועדיין נעשים ניסיונות, וגם ועדת המשילות נגעה במנגנונים פנימיים יותר, איך לעשות את זה, ליצור מצבים של ועדות יותר רוחביות, שמסתכלות על תחום ולא בודקות תוכנית-תוכנית במטרה לייצר אחידות רוחבית.

<גדי פרנק: האם הגענו למנוחה והנחלה והשלמנו את התהליך הזה?

<גדי פרנק: לא.

<גדי פרנק: האם אנחנו בדרך לעשות את זה טוב יותר או כמעט אופטימלי?

<גדי פרנק: אני חושב שכן.

מסעוד גנאים: לשמוע את המכללות.

עמרם מצנע: יעקב אשר, בבקשה.

יעקב אשר: היה פה דיון קודם לפני תקופה עם ועדת טרכטנברג, ודיברנו על כך שמנסים בכל כוח אפשרי לגרום לכך שגם ציבורים ייחודיים, שבגללם גם קמו הדברים האלה, להביא אותם לקמפוסים הגדולים וכו'.

יעקב אשר: עכשיו יושבים ברצון טוב, ואנחנו נופלים לרשת הזאת, אנחנו מדברים עכשיו רק על הסטודנטים אישית כדי לעזור להם, כי בסך הכול בעצם, המותג הזה, שאנחנו חושבים שהוא חשוב כדי לשלב קהילות מסוימות, שלא ישתלבו בצורה רגילה, המותג הזה מאבד בקריסה הזאת של לנדר ובקריסות אחרות, שאתם עומדים בצד, כי לא שמעתי פה מילה אחת שאומרת:

יעקב אשר: אולי אנחנו כן צריכים לחשוב באופן של חירום, כן לגרום לכך שיהיה מישהו שייתן לך לקנות את לנדר או להיכנס לזה.

<גדי פרנק: זה שאני יושב פה, זה מעכב את הדברים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אנחנו לא נמצה את הדיון.

עמרם מצנע: יש דיון עקרוני שעוסק במכללות הלא מתוקצבות או העצמאיות, שמחייב דיון יותר עמוק, ויש נושא יותר קונקרטי של מכללת לנדר.

אורי מקלב: ביום הסטודנט תהיה אפשרות להעביר ביקורת אולי סמויה, אולי לא אמתית, על - - - הסטודנטים?

עמרם מצנע: מותר הכול.

עמרם מצנע: יש פה ציבור גדול שהגיע ורוצה להתבטא.

עמרם מצנע: אני רוצה לתת לו את זכות הדיבור.

אורי מקלב: אני רק מבקש לסיים.

עמרם מצנע: גדי משוחרר...

אורי מקלב: לגבי לנדר, זה לא קריסה של דן- - -

<נעמי ביליצר: - - - לא לחסום – זה מה שאנחנו כסטודנטים במכון לנדר רוצים לשאול את המל"ג.

עמרם מצנע: אתן לך לדבר.

עמרם מצנע: בבקשה.

אורי מקלב: אני לא מכיר את הפוליטיקות שלכם מבפנים, אבל את כל המידע הזה שיש לסטודנטים בלנדר, הם קיבלו מהמרצים, לא ישבו אתם ישיבות מסודרות, אולי אתם ישבתם עם האחראיים.

אורי מקלב: הסטודנטים חיים בחוסר-ביטחון, לא יודעים מה עתידם, ואין להם ההרגשה הביטחון.

אורי מקלב: הם השקיעו מיטב חייהם, שיש מי שיילחם עבורם עד טיפת הסטודנט האחרונה.

אורי מקלב: מכיוון שהם עומדים היום על המים, חלק בשנה השלישית וחלק בשנה השנייה, חשוב שתצא מכאן ביום הסטודנט קריאה, מי עומד מאחורי הסטודנטים.

<אורי רשטיק: אני אגיב.

<אורי רשטיק: גם אנחנו, כמו הסטודנטים, גילינו על זה בדיוק כשהם גילו את זה.

<אורי רשטיק: זה אחד.

<אורי רשטיק: דבר שני, מיום שגילינו את הנושא הזה אנחנו בהתאחדות הסטודנטים, ויאיר – יושב פה נציג מל"ג – הוא לא מקבל שכר אלא עושה הכול בהתנדבות – ישב במל"ג שלושה ימים, ודאג שאם המוסד יאלץ להיסדר, יהיה לכל סטודנט וסטודנטית פתרון.

<אורי רשטיק: כמו שגדי אמר, אין פתרון של 100 אחוז.

<אורי רשטיק: גם לא יהיה.

<אורי רשטיק: אבל דאגנו, אל"ף, שלכל הסטודנטים יהיה פתרון אקדמי כמה שיותר טוב, ובי"ת, שתהיה הקצאה מתוך קרן הסיוע של המל"ג-ות"ת לסטודנטים שייפגעו מהמעבר הזה בדרך ישירה או עקיפה.

<אורי רשטיק: מה זה עקיפה – סטודנטית אמא לששה ילדים, שצריכה לנסוע עכשיו לרמת גן, תיפגע בצורה עקיפה, כי זה זמן עבודה, זמן נסיעות, זמן ילדים.

<אורי רשטיק: תקבל סיוע מקרן הסיוע של המל"ג-ות"ת, ואני לא צריך לעמוד שאעמוד מאחורי הסטודנטים, כי אני והתאחדות הסטודנטים כבר עמדה באופן מלא כדי לדאוג לפתרון לכל סטודנט וסטודנטית, אם המוסד ייסגר.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אני רוצה לתת זכות דיבור לפרופ' דודי שוורץ, נשיא הוועד של הלא מתוקצבות.

<דודי שוורץ: חבל שגדי יצא, כי רציתי להחמיא לו.

<דודי שוורץ: נדיר שאנחנו מסכימים באיזה נושא, ואני מסכים עם מה שאמר.

<דודי שוורץ: אני לא מסכים לתמונה שהציגו נציגות הסטודנטים, ואני מוחה על הנושא שמניח את המבוקש.

<דודי שוורץ: איך הוא נקרא – קריסת מוסדות אקדמיים לא מתוקצבים, ואת עלותם הפיננסית, לציון יום הסטודנט, כלומר זה ההי לייט של החגיגה של יום הסטודנט.

<דודי שוורץ: מה המצב במציאות: מכללת דן, מכללה של 400 סטודנטים, אחרי דקה וחצי נקלטה על-ידי אור יהודה, מכללת לנדר עם הרגולטור ילך עם ההצעות של בית המשפט עומד לבחון ביום רביעי השבוע, אז היא תינצל ולא תיסגר, ושתי ההצלות של שתי המכללות הללו לא יעלו לציבור אפילו אגורה.

<דודי שוורץ: בואו לא נטשטש את העובדות.

<דודי שוורץ: הרי הנושא לא צריך להיות המוסדות הלא מתוקצבים.

<דודי שוורץ: מי שנמצא בקריסה ובפשיטת רגל אבל בלי שעדיין מוכרז בציבור שזה כך, זה האוניברסיטאות.

<דודי שוורץ: האוניברסיטה העברית חייבת 17 מיליארד שקל רק על הפנסיות שלה.

<דודי שוורץ: כל שנה האוניברסיטה העברית מכספנו – המכללות הלא מתוקצבות לא לוקחות אגורה מכיס של אף אחד מהיושבים פה.

<דודי שוורץ: המוסדות המתוקצבים לוקחים- - - כל שנה האוניברסיטה העברית משלמת רק על הפנסיות כ-600 מיליון ₪ מכיסנו.

<דודי שוורץ: בפברואר האחרון היא ניגשה לות"ת ואמרה לגבי השנה, הם בגירעון תקציבי של 250 מיליון שקל, מבקשים עזרה.

<דודי שוורץ: ופה דיברתי על העברית.

<דודי שוורץ: תפנו לראות את התקציבים של בר-אילן.

<דודי שוורץ: 100 מיליון שקל גירעון.

<דודי שוורץ: אז לומר שהמכללות הלא מתוקצבות, בגלל שתי מכללות קטנות שמוסדות אחרים יקלטו אותם, וזה לא יעלה למדינה אגורה אחת, לומר שזו הבעיה שיש כרגע בפנינו?

<דודי שוורץ: ראשי התאחדות הסטודנטים, דיברתם בצורה סקטוריאלית.

<דודי שוורץ: אתם לא אמורים לייצג רק את הסטודנטים של המוסדות המתוקצבים.

<דודי שוורץ: רבע מההשכלה הגבוהה זה סטודנטים לא מתוקצבים.

<דודי שוורץ: הופעת בבית משפט לפני יומיים, מר אורי.

<דודי שוורץ: לא טרחת לשמוע מה השופט אמר על הדברים שהצגת שם כמי שדואג לסטודנטים של מכון לנדר, ולא טרחת למי שדיבר אחריך שיושב פה, ראש אגודת הסטודנטים של מכון לנדר עצמו, שאמר שהסתדרות הסטודנטים רק פועלת לרעתם.

<דודי שוורץ: הצלת מכון לנדר היא במרחק נגיעה.

<דודי שוורץ: היא לא בעיה כלכלית.

<דודי שוורץ: יש מוסדות שהגישו את ההצעות שלהם.

<דודי שוורץ: המכללה האקדמית אונו היא המכללה הראשונה או השנייה מבין ששים מכללות בארץ- - -

<אורי רשטיק: - - -

קריאות: - - -

עמרם מצנע: אורי, אתן לך לדבר.

<דודי שוורץ: יש 60 אלף סטודנטים במוסדות הלא מתוקצבים, והם כרגע לא מיוצגים על-ידי התאחדות הסטודנטים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

<דודי שוורץ: הבג"ץ- - -

עמרם מצנע: אל תעלה לי את הבג"ץ פה.

<דודי שוורץ: זה קשור לאדוני.

<דודי שוורץ: הבג"ץ הוא על שורת החלטות טכניות של המל"ג, שלא קיבלו אישור בדיון של ועדת החינוך של הכנסת, שאדוני עומד בראשה.

<דודי שוורץ: אמר: אתם צריכים לקבל אישור של ועדת החינוך של הכנסת לפני שאתם מקבלים- - -

עמרם מצנע: גיל רשף.

<גיל רשף: רק רציתי לומר לאורי דבר אחד.

<גיל רשף: אני 17 שנים במכללות חוץ תקציביות.

<גיל רשף: במשך השנים האלה עבדתי עם יושב-ראש שיושב פה, יושב-ראש קודם לו, יושב-ראש קודם לו בשיתוף פעולה מלא.

<גיל רשף: ייצגנו את הסטודנטים ועבדנו יחד.

<גיל רשף: הגשנו בג"ץ לטובת הסטודנטים; לא נגד הסטודנטים.

<גיל רשף: הגשנו בג"ץ, שההחלטות שמקבלת המל"ג יעברו אישור של הוועדה הזו.

<גיל רשף: זה הבג"ץ פה; לא נגד ההחלטה, לא נגד מהות ההחלטה.

<גיל רשף: תבקש מהיועצים המשפטיים שלך לקרוא אותה, את הבג"ץ.

<גיל רשף: הוא נגד העובדה שמקבלים פה החלטות רוחביות במדינת ישראל, שלא בהתייעצות עם ועדת החינוך של הכנסת, והמל"ג אמרה שהיא צריכה לקבל החלטות כאלה בהתייעצות עם ועדת החינוך, כדי שחברי הכנסת שיושבים פה יוכלו לייצג את הציבור שלהם.

<גיל רשף: אלה החלטות שיש להן השפעה על מערכת ההשכלה הגבוהה והסטודנטים לשנים קדימה.

<גיל רשף: על זה הבג"ץ ולא על מהות ההחלטה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אורי רשטיק: כשאני בא לבחון החלטה במל"ג, היא לא מסתכלת רק על הסטודנט ברגע הנוכחי הזה והאינטרס הצר שלו; היא מסתכלת על הסטודנטים בעתיד, ברמה רוחבית.

<אורי רשטיק: זה תפקידי כהתאחדות סטודנטים.

<אורי רשטיק: מוסד להשכלה גבוהה זה לא חנות מכולת.

<אורי רשטיק: אם מוסד להשכלה גבוהה נסגר, לא יבוא מוסד להשכלה גבוהה, יגיש למל"ג הצעה של ארבע שורות: אני רוצה להשתלט, והיא תקבל את זה, כאילו זה סניף של בורגראנץ', שהזיכיון קרס, אז אני אקח את המוסד.

<אורי רשטיק: אם זה מה שיקרה, במצב הנוכחי ובהצעות שהוגשו מה שהיה קורה לסטודנטים, שנה ג' היו נהנים, אבל עוד שנה-שנתיים המוסד הזה נקלע שוב לבעיה.

<אורי רשטיק: הרמה האקדמית, יכול להיות שלא היתה מספיק מספקת.

<אורי רשטיק: יכול להיות שגם היינו מחכים חודש, ומחכים וממשיכים לבחון את ההצעות, אבל אז מה היה קורה – רשת הביטחון שניתנה לסטודנטים לא היתה מספקת, והסטודנטים היו עומדים תלויים באוויר.

<אורי רשטיק: לכן ההחלטה האחראית ביותר גם כלפי הסטודנטים במכון לנדר וגם כלפי הסטודנטים בעתיד במכון לנדר היתה לדאוג קודם כל, לפני שבכלל מציגים עמדה, לוודא שלכל סטודנט וסטודנטית שלומד במכון לנדר יהיה פתרון הולם- - -

יעקב אשר: זו החלטה שבאה- - -

<אורי רשטיק: אני דואג לסטודנטים בעבר, בהווה ובעתיד.

עמרם מצנע: חברים, אני רוצה לשמוע עכשיו את אורי מילר, סטודנט שנה ג'.

עמרם מצנע: סגן יושב-ראש מועצת הסטודנטים של מכון לנדר.

<אורי מילר: שלום.

<אורי מילר: אני בן 55, אני חסיד של חסידות בעלז, ואני לומד שנה שלישית וסיימתי את התואר טכנית.

<אורי מילר: אני לומד חינוך וחברה.

<אורי מילר: אני יכול לומר ליושב-ראש הוועדה שמילאתי תפקיד של 26 שנה שתור מנהל חברה קדישא.

<אורי מילר: עברתי לנושא של פיקוח על נושא שמלמדים בתלמוד תורה 1,000 מהתלמידים, ואני יכול להגדיר את עצמי שהורעלתי בחינוך.

<אורי מילר: אני בכוונה מציין את זה בצורה הזאת.

<אורי מילר: אני נותן הרצאות בכל מיני מקומות, כולל בצה"ל, על נושא של העולם החרדי וחינוך להורים, תחום מאוד מסוים שלא אפרט אותו.

<אורי מילר: אני רוצה להציג פה שתי נקודות עיקריות שחשובות להבנת הנושא דווקא בכללות.

<אורי מילר: נכון שאני מייצג סטודנטים ממכון לנדר, אבל אני דווקא רוצה לייצג את הנושא בראייה רוחבית, ואחר כך לגעת בנושא המל"ג.

<אורי מילר: קודם כל, ידוע לכולם שיש אג'נדה שמובילים אותה כמעט כל שכבות הסיעות בבית לנושא של לימוד של האקדמיה בעולם החרדי.

<אורי מילר: איני יודע אם אתם מודעים לעובדה של ההקרבה לא מבחינה כספית ולא מבחינה זמנית של אדם חרדי שהולך ללמוד.

<אורי מילר: בחברה החרדית כיום עדיין לא בשלים לקבל את העובדה שאנשים הולכים לאקדמיה.

<אורי מילר: זה לא נקרא שאיפה מאוד מיוחדת.

<אורי מילר: אני עובד על זה ויש לי גיבוי מלא, לפחות בחסידות שלי, על הנושא של הוצאת אנשים לאקדמיה בצורה מלאה, כלומר לא לעגל פינות.

<אורי מילר: בנינו תוכניות בתוך החסידות שלנו כדי להוציא אנשים שלא יודעים a, b, c, יודעים ארבע פעולות חשבון.

<אורי מילר: כיום, אחרי שגמרתי את הקורס שלהם כהכנה, יש עדיין ארבעה אנשים שהולכים ומקבלים שנה ראשונה לתואר מהנדס במכון לב.

<אורי מילר: הבעיה הייחודית שלנו היא שאנחנו צריכים לעבור שינוי סוציולוגי, שלרוב לוקח דור שלם.

<אורי מילר: כל האנשים פה, אני מקווה, יודעים מה זה דחיית סיפוקים.

<אורי מילר: אי-אפשר לקחת ציבור שלם, לומר לו: לך תלמד באקדמיה כי אנחנו רוצים אותך, כי אנחנו רוצים לשלב אותך בחברה.

<אורי מילר: זה תהליך מאוד אטי וארוך.

<אורי מילר: התהליך הזה התחיל במכון לנדר.

<אורי מילר: יש שם, לידיעת יושב-ראש המועצה, חדר הנקה.

<אורי מילר: שתבין על איזה דברים אנחנו מדברים.

קריאות: בהרבה מקומות.

<אורי מילר: בדרך כלל הוא משמש לאחסון טפסים, סליחה.

קריאה: יש חוק.

<אורי מילר: אני מדבר אתך בפועל.

<אורי מילר: במוסד הזה לומדים ערבים, דתיים לאומיים, חילוניים וחרדיים, ולכל אחד יש המגבלות שלו, כולל גם בנושא של הסטודנטיות הערביות.

<אורי מילר: יש שם כיתות לא מעורבות וכיתות מעורבות.

<אורי מילר: המוסד הזה מנסה בכל כוחו לאפשר שצריך ואפשר אקדמיה, ולא לוותר על הרקע החרדי או הרקע הערבי והכול.

<אורי מילר: מה שקרה במוסד הזה, לא היתה פה בדיקה מעמיקה, ברגע שעברו ניהול לפני שנתיים.

<אורי מילר: המוסד הזה קיים למעלה מ-11 שנים, עבד מצוין.

<אורי מילר: אין חולק, גם לא במל"ג, שהרמה האקדמית של המוסד גבוהה מאוד.

<אורי מילר: אנחנו מקבלים את הטופ של המרצים, וגם נבחנים בלי שום עיגולי פינות.

<אורי מילר: את זה אף אחד לא אמר, בכל התהליך.

<אורי מילר: יש לנו הרגשה שהמל"ג מנסה לסגור את המוסד - אני מקווה שאני טועה – בגלל הבעיות של המל"ג, שלא פיקח בצורה נכונה.

<אורי מילר: ברור לכולם שהבעיה היא כלכלית.

<אורי מילר: נוצר עכשיו מצב שבו כל המציעים, יש להם הכסף, מוכנים לתת מקדמות שיחולטו, גם אם הם לא יזכו בזה, כדי להציל את המוסד, וזה תלוי בדבר אחד: במל"ג, שיגיד: אני מאשר את זה.

<אורי מילר: לסיום, בפן אישי, כששואלים אותי אם ללכת לאוניברסיטה, אני אומר: חכו רגע.

<אורי מילר: כשאסיים את זה, אתן לכם תשובה.

<אורי מילר: אני מרגיש שליח ציבור, שמאחוריי עומדים הרבה מאוד חרדים.

<אורי מילר: אני רוצה שהמדינה תעמוד בהתחייבות שלה לנושא של חרדים.

<אורי מילר: אם אתם רוצים שינוי חברתי-סוציולוגי, אתם צריכים להקדיש לזה כתף.

<אורי מילר: אני לא מדבר על כספים, אבל לפחות תפישת עולם והבנה.

<אורי מילר: יש לנו צרכים מיוחדים שאנחנו רוצים אותם, ואין לנו ברירה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: יפה דרשת.

עמרם מצנע: זה קצת החזיר אותנו לנושא האמתי.

עמרם מצנע: ד"ר אורה ויסקינד.

<אורה ויסקינד-הלפר: שלום.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני מרצה במכון לנדר.

<אורה ויסקינד-הלפר: באתי לייצג את המרצים, את העובדים, את פרופ' כרמי הורוביץ, שלצערי, לא יכול היה להגיע היום, מייסד מכון לנדר.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני עובדת כמרצה במכון 15 שנה.

<אורה ויסקינד-הלפר: הדוקטורט שלי מהאוניברסיטה העברית.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני דיקן בית הספר ליהדות.

<אורה ויסקינד-הלפר: התחום שלי, ספרות עברית.

<אורה ויסקינד-הלפר: הסטודנטים שלנו הראו את הייחוד של המקום.

<אורה ויסקינד-הלפר: אנחנו גאים בהם, בכל מה שהם תרמו כאן.

<אורה ויסקינד-הלפר: הם עובדים לשם שמיים ממש.

<אורה ויסקינד-הלפר: רוב הנציגים כאן סיימו או קרובים לסיום.

<אורה ויסקינד-הלפר: הם לא נלחמים עבור עצמם אלא עבור החברים.

<אורה ויסקינד-הלפר: דיברו על האספקט הכלכלי ועל זה החברתי ועל זכויות הסטודנטים – כל הדברים חשובים.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני לא יודעת כמה אתם מודעים לזה: המרצים במכון לנדר ועובדים במכון לנדר עובדים ללא שכר כבר חודשיים וחצי.

<אורה ויסקינד-הלפר: אפשר לחשוב על סיבות – כנראה, השתגעו.

<אורה ויסקינד-הלפר: ברור שזה משהו שלא מיוסד בשום שיקול נורמלי.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני חושבת, הסיבה שהסטודנטים שלנו כל כך נרתמו לעניין, והסיבה שהמרצים מסכימים לעבוד ולהקדיש את הכוחות שלהם לסטודנטים, זה בגלל ערכים חינוכיים, ערכים מוסריים.

<אורה ויסקינד-הלפר: לעניות דעתי, זה צריך לעמוד בראש מעייניו של כל איש חינוך, וכל אדם שנמצא כאן בחדר.

<אורה ויסקינד-הלפר: כשמישהו בוחר ללמוד במכללה, לצורך העניין, לא מתוקצבת, הוא עושה את זה כי הוא רוצה את הייחוד של המקום – את המרצים, את האווירה, את כל הדברים שמתלווים לתואר.

<אורה ויסקינד-הלפר: כפי שאתם רואים, אנשים מוכנים להקריב הרבה מאוד לא בשביל התואר אלא בשביל הנוכחות וההשתתפות במקום הזה.

<אורה ויסקינד-הלפר: אני חושבת שמעבר לכל האיכויות שהוצגו עד כאן וכל הזכויות והדברים שצריך לדאוג להם, אנחנו הסגל מבקשים לקחת בחשבון שיש פה הון אנושי, ויש פה ניסיון לשדר מסר ערכי.

<אורה ויסקינד-הלפר: הסטודנטים שלנו יוצאים לעולם, לאקדמיה ולשוק העבודה.

<אורה ויסקינד-הלפר: הם מקבלים הרבה יותר מאשר תואר.

<אורה ויסקינד-הלפר: מה שאנחנו מבקשים שתדאגו להם זה המשך קיום של מקום ייחודי, שמחנך במלוא מובן המילה, לערכים מוסריים.

<אורה ויסקינד-הלפר: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<נעמי ביליצר: שלום, אני סטודנטית שנה ג' בקמפוס החרדי במכון לנדר.

<נעמי ביליצר: אני חושבת שבחלק האחרון של הדיון פה אנשים הביעו את רחשי לבי.

<נעמי ביליצר: פרופ' שוורץ, בלי היכרות אישית אתי ובלי לדעת מי אני ומה עומד מאחוריי ומאחורי כל החיים שבאתי אתם לפה, זעק את זעקתנו מההיבט שלנו.

<נעמי ביליצר: בעצם אנחנו מדברים פה על מוסדות חוץ תקציביים, מוסדות תקציביים.

<נעמי ביליצר: דווקא סטודנט שלומד במוסד חוץ תקציבי הוא שמשלם את עיקר הכסף.

<נעמי ביליצר: הוא לא מתוקצב על-ידי המדינה.

<נעמי ביליצר: אף אחד לא שילם לו, והוא שילם את כל התואר שלו במיטב כספו.

<נעמי ביליצר: וכשאני שומעת שמוסדות לא מתוקצבים ומוסדות מתוקצבים הם גם בגירעונות, דווקא זה שממיטב כספו שילם את כל הכסף, לא קיבל כלום מהמדינה, איך אפשר לזרוק אותו ככה, ולומר לו: לך למקום אחר, סע עם עגלות, תמצא לך מוסד חלופי, לא משנה, תשלם עוד 10,000 שקל, עוד 7,000 שקל, מחוץ ל-60 אלף ששילמת, כשסטודנט שלומד במוסד מתוקצב משלם שליש מזה.

<נעמי ביליצר: איך אפשר לומר כך לסטודנט?

<נעמי ביליצר: אני אמא לשלושה ילדים, יש לי חיים.

<נעמי ביליצר: יצאתי כאשה חרדית, שזה הניצנים הראשונים, ואני יודעת שמאחוריי עומדים עוד המון ביקושים שהולכים לצוץ, והולכים לסגור להם בעיקר בירושלים מוסד שיכול לקבל אותם.

<נעמי ביליצר: סטודנטיות חרדיות כמוני לא ילכו לאוניברסיטה העברית, קודם כל כי אין להן תעודות בגרות והן גם לא יעשו.

<נעמי ביליצר: משרד החינוך והמוסדות החרדיים, לא נשנה אותם כרגע.

<נעמי ביליצר: וסטודנט חרדי שכן רוצה לצאת ולהגדיל ראש, ולחשוב מחוץ לקופסה במושגים ששמענו אותם פה היום, צריכים לתת לו את ההזדמנות ואת הגיבוי שהוא עושה צעד מגובה ונכון לעשותו, ויש ביקושים, וצריך למצוא גם את המקום, גם אם מכון לנדר הוא מכון קצת מקרטע אולי ונמצא לפני סגירה, דווקא לתת לו את הגב ולתת אופציות לאנשים שהביקושים שלהם הולכים וגדלים, לתת מקום שבשנים הקרובות – אופציה.

<נעמי ביליצר: לא להגיד לכל הסטודנטים האלה: נמצא לכם רשת ביטחון, כשרשת הביטחון הזאת חוסמת את הגולל על כל הביקושים שעתידים לצוץ בעתיד.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: הצטרפו אלינו עוד שני חברי כנסת: גילה גמליאל וברכה.

עמרם מצנע: בועז, בבקשה.

עמרם מצנע: אנחנו מסיימים בעוד 15 דקות.

בועז טופורובסקי: כשהייתי אדם פרטי, היה לי שיתוף פעולה עסקי עם מוסד לא מתוקצב, אבל בגלל שכלמה שאני הולך להגיד עכשיו, אמרתי גם כשהייתי בהנהגת סטודנטים, ואמרתי לכל אורך חיי הסטודנטיאליים וגם לאחר מכן, אין לי בעיה לומר את זה.

בועז טופורובסקי: יכול להיות שיש בעיות עם חלק מהמוסדות הלא מתוקצבים, ואותן יש לפתור, אבל העובדה ש-20 אחוז מהסטודנטים עומדים שם, והעובדה היא שאם מחר יחליטו לסגור אותם, מי שיצטרך לממן את ה-20 אחוז מהסטודנטים האלה ולתקצב אותם, זה משהו שצריך להבין.

בועז טופורובסקי: עוד עובדה שקורית, במהלך השנים הרבה מאוד מקצועות לימוד בשוק – מתחיל להעריך את הבוגרים של המוסדות הלא מתוקצבים מאשר הבוגרים של אלה המתוקצבים, ואני בוגר של שני תארים במשפטים מאוניברסיטת תל-אביב, ואני יכול לתת את הדוגמה של השוק בכל הקשור למשפטים.

בועז טופורובסקי: אני לא חושב שבגלל טעויות כאלה ואחרות של מוסדות לא מתוקצבים, צריך להשחיר את כל המפעל הזה, שהוא להערכתי טוב.

בועז טופורובסקי: אני חושב שאם נעשה דיון, ויכול להיות שיש מקום לעשות על זה דיון יותר מעמיק וארוך, יש מקום לדבר על משהו שהוא הרבה יותר מסוכן לדעתי, שזה התוכניות הלא מתוקצבות בתוך מוסדות מתוקצבים.

בועז טופורובסקי: יש שם הרבה אלמנטים של שימוש בכספי ציבור בשביל תוכניות פרטיות.

בועז טופורובסקי: אלה דברים שלא נגענו בהם עכשיו.

בועז טופורובסקי: אני חושב שקצת עלו הרוחות יותר מדי, אולי גם בגלל מקרה לנדר שנמצא על הפרק, אולי בגלל דרך התנסחות, שאני לא חושבת שבדיוק מייצגת.

בועז טופורובסקי: אני לא חושב שיושב-ראש התאחדות הסטודנטים מתנגד למוסדות הלא מתוקצבים.

בועז טופורובסקי: אני גם יודע שהמוסדות הלא מתוקצבים, אגודות הסטודנטים מיוצגות בהתאחדות הסטודנטים.

עמרם מצנע: אני גם מציע לא להפוך את הנושא בין המכללות הלא מתוקצבות להתאחדות הסטודנטים – זה לא הנושא.

בועז טופורובסקי: נכון.

בועז טופורובסקי: רק לכל מטבע יש שני צדדים, ונחזור לזה שאנחנו ביום הסטודנט הלאומי, וזה אמור להיות גם יום שמח ויום חג.

בועז טופורובסקי: אני רוצה לאחל לסטודנטים, שתהיה לכם אקדמיה ברמה הגבוהה ביותר עם חירות ועם יכולת ללמוד, לחשוב, לפעול ולעבוד גם בתחום הלימודים, כי על זה אנחנו גם דנים היום יותר מאוחר.

עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב אשר: אני חושב שזו הפעם הראשונה שאנחנו הולכים לדבר באותו כיוון.

יעקב אשר: זו גם שמחה גדולה.

יעקב אשר: היה פה דיון לפני חודשיים בנושא המכללות בהשתתפות פרופ' טרכטנברג.

עמרם מצנע: בנושא ההנגשה לאוכלוסייה החרדית.

יעקב אשר: אנחנו מדברים על אותו דבר.

יעקב אשר: אני יכול לדבר על האוכלוסייה החרדית כפי שדיבר קודם ידידי על האוכלוסייה הערבית.

יעקב אשר: חברים, אם מישהו חושב, ואני חושב שלהטיל הכול על התאחדות הסטודנטים, זה לא פייר, אבל הם הולכים קצת ברוח המפקד, כי בסך הכול הרוח שנושבת מהמל"ג ומהות"ת ואיך שתקראו לכל הדברים הללו, הטובים באמת, הרוח היא לא בעד אותם מקומות, לא בעד הפלטפורמות לשעבר, לא מתוקצבות, בגלל שיש רצון למערכת לקבוע איך ייראה כל דבר, ולקלוט את זה רק באוניברסיטאות הגדולות, רק במקומות המתוקצבים.

יעקב אשר: אני חושב שזו ההתרשמות שלנו גם בישיבות הקודמות.

עמרם מצנע: אני לא שותף.

יעקב אשר: לא אמרתי שאתה שותף, אבל הצלילים האלה נשמעו לאורך כל הדרך.

יעקב אשר: לנדר זה סיפור אחד.

יעקב אשר: אנחנו יודעים על קשיים שיש שם במכללה אצל גב' עדינה בר-שלום.

יעקב אשר: הדברים הללו קורים בגלל שהרוח הנושבת היא שזה נמצא בדיעבד.

יעקב אשר: המוסדות האלה הם בדיעבד.

יעקב אשר: המל"ג ומשרד החינוך ואחרים היו מעדיפים כביכול את האוניברסיטאות הגדולות.

יעקב אשר: אני לא נכנס לעניין היוקרה אלא רק לעניין אחד:

יעקב אשר: אם רוצים שילוב של אותם חוגים או קהילות שמחפשות את המקומות שמתאימות לאורך חייהם, אם לא יצילו היום מקום כמו לנדר, אם לא ייתנו סיוע היום על מקום כמו המכללה של גב' עדינה בר-שלום, אם לא יעבדו בדברים האלה ויכירו בצורה כזו או אחרת כדי להציל את העניין הזה, פשוט לא יהיה המשך.

יעקב אשר: יהיה המשך בטפטופים.

יעקב אשר: יושבים פה אנשים שאומרים כל הזמן לציבור החרדי, והיטיב לתאר את זה סגן יושב-ראש הסטודנטים בלנדר.

יעקב אשר: עומדים מאחורי זה הרבה מאוד אנשים ואמהות שמסתכלות ונותנות עצה אחת על הילדים שלהם.

יעקב אשר: אל תלכו לזה, כי הנה זה נופל.

יעקב אשר: בסוף גם שילמתם כסף, גם לא גמרתם את הלימודים.

יעקב אשר: ודאי תתחילו עכשיו לרוץ לאריאל או למקומות שיש לך שלושה או ארבעה ילדים בבית.

יעקב אשר: הדברים האלה רק לוקחים אחורה את כל הכוונות הטובות, אם הן באמת טובות.

יעקב אשר: לכן אני אומר, צריך להתייחס לאותם מוסדות כמוסדות שהם מאסט במדינה כל כך הטרוגנית, עם כל כך הרבה סוגי אנשים.

יעקב אשר: חייבים שיהיו המקומות הללו, שייתנו תשובות לאנשים האלה.

יעקב אשר: ואם זה נגד אג'נדה של מישהו, שיחליט מה יותר חשובה – האג'נדה שלו או שילוב אוכלוסיות בתוך הלימודים.

יעקב אשר: אחת ולתמיד.

יעקב אשר: עושים את זה באקדמיה, עם המון רצון טוב.

יעקב אשר: אני אומר את זה כאדם שפעל רבות בעניין הזה.

יעקב אשר: גם כראש עיר.

יעקב אשר: אני ראיתי כמה מחסומים אני נתקל בגלל כל מיני פרוצדורות שבאות מאגו ומרצון לשלוט יותר על כל המקומות הללו.

יעקב אשר: לכן היה חסר לי מאוד, אדוני, לשמוע פה קריאה.

יעקב אשר: יפה מאוד לומר: נדאג לכל סטודנט וסטודנט.

יעקב אשר: מתאים לפוליטיקאים לומר את זה ככה.

יעקב אשר: היה צריך לומר: לא ניתן למוסד הזה עכשיו להיסגר.

יעקב אשר: נהפוך כל דרך אפשרית, שהמוסד הזה יישאר, ומחר הסטודנטים יוכלו לבוא לשם, והמרצים יוכלו לקבל את השכר שלהם.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<ירדן בן-יוסף: תודה על ההזדמנות.

<ירדן בן-יוסף: אני יושב-ראש האגודה במוסד הבינתחומי – מוסד גם חוץ תקציבי.

<ירדן בן-יוסף: חייב לומר כנציג סטודנטים באופן כללי, שלבי עם הסטודנטים של מכון לנדר.

<ירדן בן-יוסף: אני מקווה שיימצא פתרון בהקדם, בין אם זה בבית משפט או בדרך אחרת.

<ירדן בן-יוסף: דיברנו על יום הסטודנט ודיברנו הרבה על סטודנטים במוסדות חוץ תקציביים.

<ירדן בן-יוסף: אתייחס לשני הנושאים המשמעותיים בעיניי.

<ירדן בן-יוסף: אחד, נעשה פה דיון לפני הפגרה בנושא סטודנטים חוץ תקציביים – נושא שאנחנו התאחדות הסטודנטים העלינו לכאן.

<ירדן בן-יוסף: לשמחתנו, הוועדה נענתה, ונעשה פה חצי דיון בנושא היחס לסטודנט – לא למוסדות – במוסד החוץ תקציבי, איך אנחנו כסטודנטים יכולים לקבל יותר, בין אם זה בשטחים למעונות, בין אם זה במלגות של המל"ג-ות"ת.

<ירדן בן-יוסף: אגב, גם בדיון הקודם נציג המל"ג יצא לפני הזמן.

<ירדן בן-יוסף: אני מקווה שזה לא מוטיב חוזר בוועדה, או לפחות לא מוטיב חוזר כשמדברים על מוסדות חוץ תקציביים.

<ירדן בן-יוסף: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים במוסד חוץ תקציבי.

<ירדן בן-יוסף: אני חבר בוועד המנהל של התאחדות הסטודנטים.

<ירדן בן-יוסף: סך הכול אנחנו ששה חברים.

<ירדן בן-יוסף: אחד החברים הוא לא משוריין, אבל ממוסד בלתי-מתוקצב – אני.

<ירדן בן-יוסף: אני חושב שהדיון שהופסק לפני הפגרה על היחס לסטודנטים עצמם – לא למוסדות – חייב להימשך.

<ירדן בן-יוסף: אתה גם אמרת, יושב-ראש הוועדה, שנמשיך אותו.

<ירדן בן-יוסף: ההתאחדות מאז ועד עכשיו, מה שעשינו, זה העמדנו במחלקת המחקר של ההתאחדות סטודנט שחקר את הנושא, ויש לנו נתונים להראות לכם פה בוועדה את הפערים שיש לנו כסטודנטים לא מתוקצבים אל מול סטודנטים מתוקצבים מהמדינה.

<ירדן בן-יוסף: ציינתי את הנקודות.

<ירדן בן-יוסף: אני מקווה שתרימו את הכפפה, ותזמנו את הדיון הנוסף.

<ירדן בן-יוסף: כמובן, אנחנו כהתאחדות נבוא ונראה את זה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אני לא חסיד, שידמה למישהו שפה מנהלים מאבק בין מוסדות מתוקצבים או מוסדות לא מתוקצבים, אוניברסיטאות מול מכללות.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה לא לעניין ולא רצוי לגופו של העניין שאנחנו מדברים עליו.

מוחמד ברכה: התקצוב שנדרש למכללות או למוסדות הבלתי-מתוקצבים לא אמור להיות גריעה מהאוניברסיטאות.

מוחמד ברכה: חשוב שזה ייאמר, דבר אחד.

מוחמד ברכה: דבר שני, לימוד אקדמי זה אחריות של המדינה.

מוחמד ברכה: אני יודע שהמוסדות הבלתי-מתוקצבים באו כיוזמות של גופים פרטיים בדרך כלל, אבל לימוד אקדמי הוא צורך להשתלב בעבודה.

מוחמד ברכה: הוא לא משהו אליטיסטי, מגדל השן, מה שהיה פעם, ולכן יש מחויבות למדינה לגבי גורלם של סטודנטים ושל מוסדות.

מוחמד ברכה: שלישית, אני לא חושב שהמדינה יכולה לעמוד בשוויון ובהשלמה עם אפשרות של סגירת מוסד כלשהו.

מוחמד ברכה: מה שלא הוזכר פה, זה המכללה האקדמית בנצרת.

מוחמד ברכה: היא הוקמה לפני שלוש שנים, המוסד האקדמי הראשון שאינו סמינר לחינוך בקרב הציבור הערבי.

מוחמד ברכה: התנאי של המל"ג היה לתת להם אפשרות להנפיק תעודות, לא להיות מתוקצבים.

מוחמד ברכה: והיו צריכים לקבל.

מוחמד ברכה: עכשיו הם מוציאים את התעודות, והדבר היחיד שמעכב הוא הדרישה של איתנות כלכלית.

מוחמד ברכה: אני מודה, אדוני היושב-ראש, שלצד עיסוקיי הפרלמנטריים אני מנסה לעזור למכללה הזאת בגיוס כספים בארץ ובחו"ל, אבל זה עדיין לא מספיק בחברה שברובה נמנית על האשכולות הנמוכים ביותר בסולם הסוציו אקונומי במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: מה גם שמדברים הרבה על שילוב בעבודה של ערבים וכו' וחרדים כמובן, וההשתלבות בעבודה.

מוחמד ברכה: אחד הכלים לכם הוא לימוד אקדמי.

מוחמד ברכה: אני לא חושב שמוסד כזה, שאין מאחוריו גב כלכלי חזק וגדול, אלא תרומות ופילנתרופיה לשמה, יכול להתקיים למשך זמן ללא מחאה של המל"ג ושל הות"ת.

מוחמד ברכה: לכן אני מצרף את קולי לדברים ששמעתי ולדברים שאני מניח שאני מניח שנאמרו אבל לא שמעתי אותם, כי ניהלתי ישיבה אחרת של הוועדה שלי, בנושאים גם כן שקשורים לצעירים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהקריאה שצריכה לצאת מהוועדה, אדוני היושב-ראש, היא כן לשמור על מעמדן של האוניברסיטאות כמוסדות לימוד והוראה ומחקר, אבל כן לתמוך במכללות על-מנת שיוכלו לספק שירות כלל אזרחי לכלל האזרחים.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: חברת הכנסת גילה גמליאל.

עמרם מצנע: הראשונה, אני חושב, מהיושבות-ראש- - -

גילה גמליאל: לצערי, היחידה אשה עד היום.

<אורי רשטיק: היושבת-ראש היחידה שמוזכרת בתערוכה שלנו, גילה.

גילה גמליאל: הייתי מוותרת להיות מוזכרת, ושיהיו יותר נשים.

גילה גמליאל: מספר דברים.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך את הסטודנטיות ואת הסטודנטים על עצם ציון היום.

גילה גמליאל: חסר כאן חבר הכנסת אלכס מילר, שיזם את היום הזה.

עמרם מצנע: לשעבר.

גילה גמליאל: הוא עוד מעט יחזור.

גילה גמליאל: זה נקרא חכ"ל – זה לשעבר ולעתיד.

גילה גמליאל: הייתי בסטטוס הזה פעם.

גילה גמליאל: בהחלט הוא ראוי – אני תמיד דואגת לציין את הזכות שמגיעה לו לאורך זמן לגבי הנושא הזה.

גילה גמליאל: יש הישגים רבים לסטודנטיות ולסטודנטים בישראל, בהחלט כברת דרך ארוכה מאז שכיהנתי גם כיו"ר ההתאחדות וגם כיו"ר בבן-גוריון, אבל אני חושבת שהסוגיה שמדוברת כאן היום על הפרק, על המכללות הלא מתוקצבות אל מול המוסדות המתוקצבים, זו סוגיה שדנו בה עוד מתקופתי, ושם, למשל, כשפעלנו להורדת שכר הלימוד, דאגנו בהחלט שאת אותו חלק יחסי גם הסטודנטים במכללות הלא מתוקצבות יקבלו.

גילה גמליאל: דאגנו לנציגות שתהיה במל"ג גם כן למכללות, תוך כדי שים מתן דגש מפורש, כאילו אחד לאוניברסיטאות ואחד למכללות, מתוך אותה ראייה מפוקחת לכך שיש נטייה מה לעשות.

גילה גמליאל: המבנה של המל"ג הוא מאוד מוסדר וארכאי ברובו, והוא לאו דווקא לעתים, לצערי, נותן את הביטוי גם כן למכללות הלא מתוקצבות.

גילה גמליאל: אלה דברים שצריך לומר אותם בקול ולהבין אותם.

גילה גמליאל: במצבים שבהם מכללות נמצאות בפתחן של בעיות אקוטיות, צריך להתבצע דיון עומק.

גילה גמליאל: אני לא יודעת אם כל הנוכחים והנוכחות כאן ערים לעובדה שהרגולציה שקיימת ללא מתוקצבות לא קורית במתוקצבות – דברים גם כן שצריך להבין אותם ואת המשמעויות שלהם.

גילה גמליאל: על כן אני חושבת שכאן זה שיח – חבר הכנסת מצנע, אני ממליצה שיתקיים פה דיון ייעודי לעניין הזה כדי למצוא לו את הפתרונות.

גילה גמליאל: סך הכול מדובר בכמות ניכרת של סטודנטים.

גילה גמליאל: מדובר ב-15- אלף סטודנטים שלומדים במכללות הלא מתוקצבות, ומן הראוי והחובה- - -

עמרם מצנע: 50.

גילה גמליאל: בהחלט מדובר בכמות עצומה של סטודנטים, שלא אמורים לשלם מחיר, שהמדינה נותנת את הגושפנקא עבורם ללכת וללמוד בכל מוסד.

גילה גמליאל: על כן אני אומרת שכאן יש חשיבות עצומה כן לתת להן את אותם כלים ואת אותן זכויות שמקבלים גם הסטודנטים האחרים.

גילה גמליאל: מה האבסורד הגדול – וקודמיי העירו את זה – שבעצם מי שלומדים במכללות, מי שמגיעים לאוניברסיטאות, כל המחקרים מראים לנו ש-70 אחוז מהם זה אנשים שבעיקרם גם באים מרקעים מאוד מוגדרים, גם מבחינת המצב הסוציו אקונומי פנימה, ודווקא מי שעומדים במכללות, וזו הסיבה שגם אז, כשהעברתי את החוק של שנת לימודים חינם לחיילים המשוחררים, והיה לי תקציב מוגדר, צבעתי אותו קודם כל למכללות.

גילה גמליאל: זה היה בנגב, גליל, ירושלים, יו"ש, אשקלון.

גילה גמליאל: הסיבה היתה שיש יותר קושי למי שדווקא לומדים במכללות – מצד אחד, נפתחת הדלת עבורם; מצד שני, הקושי הכלכלי הוא בעיקר על כתפיהם.

גילה גמליאל: זה דבר שחשוב לראות כשאנחנו באים כאן כמקבלי ומקבלות החלטה, ועל כן לטעמי אני באמת ממליצה שאת היום הזה, זה עלה כשיח ראשוני, אבל יש בהחלט חשיבות לרדת לעומקם של דברים בהמשך.

גילה גמליאל: חג שמח לסטודנטיות ולסטודנטים.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: אני רואה שאתה משהו בוער, אז אתן לך את רשות הדיבור, אבל ממש משפטים ספורים, ואסכם.

<טוביה ברוקנר: שמי טוביה, דובר המועצה של לנדר.

<טוביה ברוקנר: קודם כל, אני רוצה לומר תודה.

<טוביה ברוקנר: אמרו הרבה תודה לאורי, ליושב-ראש הוועדה.

<טוביה ברוקנר: אני פניתי אליך במייל ובטלפון ביום ששי אחר הצהריים, וכבר במוצאי שבת היתה לי תשובה.

עמרם מצנע: חיכיתי עד צאת השבת.

<טוביה ברוקנר: אנחנו כאן בוועדה, אני מרגיש הרבה יותר בבית מאשר בהתאחדות, לצערי, כיום.

<טוביה ברוקנר: חשוב לומר כמה נקודות, לחדד אותם לאור הדברים שעלו.

<טוביה ברוקנר: הפתרונות שהמל"ג הציע אינם פרקטיים, וכשמדובר על פתרון לכל סטודנט, כפי שאמר חבר הכנסת, שזו אמירה פופוליסטית, זו הצורה הכי מדויק להגדיר את זה.

<טוביה ברוקנר: הם לא פרקטיים.

<טוביה ברוקנר: אשה חרדית לא תיסע לאריאל.

<טוביה ברוקנר: זה לא פרקטי.

<טוביה ברוקנר: אדם שסיים 120 נקודות, וצריך להשלים עכשיו נקודות, זה לא ישר.

<טוביה ברוקנר: זה לא הוגן.

<טוביה ברוקנר: אדם שסיים את חובותיו האקדמיות – זה לא הוגן.

<טוביה ברוקנר: אדם שסיים תואר, לא ראוי לדרוש ממנו פסיכומטרי או אנגלית באמצע התואר.

<טוביה ברוקנר: איפה השוויון?

<טוביה ברוקנר: זה הדבר האחד.

<טוביה ברוקנר: במיוחד לאור המצגת היפה שאורי הציג פה לגבי 1,900 שקל שכר ממוצע לתלמיד, אני רוצה לראות איך נכנסים ה-17, 20 אלף שקל הנוספים האלה לשכר, לפי מה שאני רואה, מצטבר, פחות או יותר, של שנה – איך זה יוצא לפועל.

<טוביה ברוקנר: דבר שני, יש פה אבסורד שבכלל לא נגענו בו.

<טוביה ברוקנר: הנושא הראשוני, כשמוסד קורס, ונגע בזה גם חבר הכנסת פייגלין, ברגע שמוסד קיבל רשיון, מישהו אחראי עליו, והמוסד הקורס, יש כמה גורמים שלי אישית מדליקים נורה אדומי.

<טוביה ברוקנר: אחד, איפה היה רשם העמותות?

<טוביה ברוקנר: לעמותה הזאת אין ניהול תקין 2014-2013.

<טוביה ברוקנר: איפה זה לא נדלק?

<טוביה ברוקנר: דבר שני, איפה היה המל"ג משך שנתיים, כשבא ומחא כפיים במשך שנה, איזה תארים יפים; כשהוא בא בשנה שעברה.

<טוביה ברוקנר: כשהתחלפה ההנהלה, זה נורה אדומה.

<טוביה ברוקנר: לבוא ולהיכנס.

<טוביה ברוקנר: איפה האיתנות הפיננסית?

<טוביה ברוקנר: הרי ה-22 מיליון האלה לא צצו תוך שנתיים.

<טוביה ברוקנר: המוסד הזה, הוחלפה בו ההנהלה עם גירעון מאוד מצטבר.

<טוביה ברוקנר: אף אחד לא הסתכל על זה.

<טוביה ברוקנר: למה שם לא נדלקה נורה, ושם לא נסגרו האשמות?

<טוביה ברוקנר: אם נכון היה לסגור את ההאשמות, כן?

<טוביה ברוקנר: נקודה שלישית זה הגמישות המחשבתית.

<טוביה ברוקנר: העלה את זה חבר הכנסת מצנע בהתחלה, בדוגמה של האנגלית.

<טוביה ברוקנר: אני חושב שכאן אחת הנקודות הכי מרכזיות של העניין, כי אין גמישות מחשבתית.

<טוביה ברוקנר: המל"ג או ההשכלה הגבוהה בישראל היא לא אך ורק כלי לשילוב בעבודה; היא הרבה יותר מזה.

<טוביה ברוקנר: ההשכלה הגבוהה היא מקום לריבוד חברתי, לשילוב אוכלוסיות, לחיבור אוכלוסיות, לציבורים מוחלשים.

<טוביה ברוקנר: היא מקום שיודע לבוא ולקחת אוכלוסיות ממקום שאין להן הרבה מאוד מושגי יסוד או מהדברים המשותפים במדינת ישראל, ולחבר אותם להוויה החברתית ולהוויה הקהילתית.

<טוביה ברוקנר: לשילוב בעשייה.

<טוביה ברוקנר: עצם הלימוד גורם לך לראות דברים אחרת, להבין דברים.

<טוביה ברוקנר: יכולת לדון בצורה הרבה יותר מושכלת, להשתלב בצורה הרבה יותר בוגרת, ולפתוח המון דלתות.

<טוביה ברוקנר: האקדמיה היא לא רק מקום למציאת עבודה.

<טוביה ברוקנר: חלילה.

<טוביה ברוקנר: זו אמירה גרועה ביותר.

<טוביה ברוקנר: אמירה אחרונה, ברשותך, אמרה חברת הכנסת קלדרון על נושא הלימוד החירותי.

<טוביה ברוקנר: אני לא רואה שום דרך ללימוד חירותי עם 2,900 שקל בחודש, נסיעה לאריאל עם ששה ילדים.

<טוביה ברוקנר: זה לא עובד פרקטית.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: אורי, בבקשה.

<אורי רשטיק: אני אתייחס.

<אורי רשטיק: כבר התייחסתי לדברים שנאמרו על-ידי מכון לנדר.

<אורי רשטיק: אחזור עליהם.

<אורי רשטיק: תפקידי הוא לדאוג לסטודנטים בהווה ובעתיד.

<אורי רשטיק: מה לעשות שמכון לנדר קרס כלכלית, ומה לעשות שלא הציגו לכם פתרונות מספיק טובים, פתרונות ברי-קיימא, אמתיים, כדי שהמוסד הזה ימשיך להתקיים עד רגע זה.

<טוביה ברוקנר: הציעו פתרונות לא הסתכלת עליהם?

<אורי רשטיק: לא היינו חלק מהוועדה.

<אורי רשטיק: אני, יאיר והמל"ג דאגנו שלכל סטודנט וסטודנט יהיה פתרון.

<אורי רשטיק: אין פתרון שהוא 100 אחוז פתרון, כי המוסד קרס.

קריאות: אתה אומר דברים חמורים.

<אורי רשטיק: יכול להיות שישתקם.

<אורי רשטיק: נכון לרגע זה הוא קרס.

<אורי רשטיק: 22 מיליון שקל גירעון- - -

קריאות: אתה לא נמצא עם הסטודנטים.

<אורי רשטיק: אני מבין שהיה לכולנו נחמד וטוב, כי המוסד ימשיך להתקיים, לבד הוא ממשיך להתקיים.

<אורי רשטיק: אבל אני לא יכול להרשות לעצמי, ואולי אתם לא יכולים להבין את זה, שעוד שנתיים המצב הזה יחזור על עצמו שוב, ואני לא יכול שניכנס עכשיו להליך של עוד חודש של בחינה, ולא תהיה לכם רשת ביטחון.

<אורי רשטיק: אז אני הולך ודואג שתהיה לכם רשת ביטחון.

<אורי רשטיק: אני הולך ודואג שיהיה לכם כסף מקרן הסיעות של המל"ג-ות"ת לסטודנטים, בדיוק מאותו פרופיל שציינת.

<אורי רשטיק: זה לגבי לנדר.

<אורי רשטיק: אני מבין, העמדות שלי לא תמיד הכי פופולריות.

<אורי רשטיק: תפקידי הוא לא לרצות אלא לקבל את ההחלטות- - -

גילה גמליאל: לדאוג לסטודנטים.

<אורי רשטיק: לא לרצות.

גילה גמליאל: הגזמתם.

גילה גמליאל: אני פעם ראשונה שומעת- - -

<אורי רשטיק: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת מצנע, על הדיון.

<אורי רשטיק: אני מזכיר לכולם – תפקידה של התאחדות הסטודנטים, לדאוג לסטודנטים, גם במוסדות הבלתי-מתוקצבים ולא למוסדות- - -

גילה גמליאל: אתה נותן דין, שאם חלילה יקרה כזה דבר במוסדות אחרים, זו התגובה של ההתאחדות?

קריאות: אתם יודעים למי זה צריך להדליק נורה אדומה?

גילה גמליאל: אני לא עושה לך עוול, אבל אם זו התשובה, לדעתי זו תעודת עניות.

קריאה: אנחנו מאוד מודים לסטודנטים.

קריאה: אם היום המוסד יישאר פתוח, אבל ייסגר עוד חודש או עוד חודשיים או עוד שנה- - -

עמרם מצנע: חברים, הדיון הסתיים.

עמרם מצנע: אני רוצה ברשותכם, חברים, לסכם את הדיון, שתם אבל לא נשלם.

עמרם מצנע: אל"ף, אנחנו באמת ביום הסטודנט, ויש בו הרבה מאוד אירועים בכנסת.

עמרם מצנע: אחת הפגישות היא אצלנו.

עמרם מצנע: אנחנו נוהגים גם לא לעשות דיונים רק כדי לטפוח על השכם אלא כדי באמת להציג נושאים ובעיות וקשיים ואתגרים והתמודדויות.

עמרם מצנע: יש לוועדה, לפחות בתקופה שאני כאן, כמעט שנה וחצי, שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם התאחדות הסטודנטים, ופעילות משותפת, להעלות הרבה מאוד נושאים על סדר-היום, גם עם המל"ג וגם עם הות"ת וגם עם הגורמים האחרים.

עמרם מצנע: עלו פה הרבה מאוד נושאים תוך כדי הדיון הזה, שמחייבים בהחלט התעסקות והתמודדות יותר פרטנית.

עמרם מצנע: אחד מהם הוא, כמובן, הנושא של המכללות העצמאיות.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים על זה דיון, נמצא לזה את הזמן המתאים, ונקיים על זה דיון מעמיק.

עמרם מצנע: אני מקווה שכל מי שהיה פה ורבים אחרים, יבואו.

עמרם מצנע: אני מקווה שאתם מבינים שלגיטימי שיהיו מכללות לא מתוקצבות, ובמציאות הדמוקרטיה הישראלית, שבה חופש העיסוק וחופש הפעילות לא מאפשר גם לא לתת רשיונות למכללות שרוצות לקום ולנהל את ענייניהן בעצמאות כלכלית.

עמרם מצנע: אין ספק בכלל, ועל זה גם דיבר גדי פרנק, שהוא המנכ"ל בפועל של מל"ג ו-וות"ת, לצורך לעשות רביזיה משמעותית מאוד גם בתכנון ארוך הטווח של מה כן ומה לא, וגם, כמובן בפיקוח על שערי הכניסה לתוך המכללות והאוניברסיטאות, בפיקוח על עמידה בסטנדרטים ובכללים שנקבעו וגם בפיקוח על האיתנות הכלכלית, כדי שלא נימצא בתופעות כמו התופעה הזאת.

עמרם מצנע: איך עושים את זה ומה עושים את זה – זה שאלה שאנחנו בהחלט נדון בה.

עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שחוק המל"ג נותן עצמאות אקדמית רחבה מאוד מאז חוקק חוק המל"ג.

עמרם מצנע: יש על זה גם כן סימני שאלה – עד כמה העצמאות הזאת כוללת את הנושאים האדמיניסטרטיביים, המינהליים, התקציביים בצורה כזו או אחרת, ועד כמה יש מעורבות של מבקר המדינה, של הכנסת, של הפוליטיקה.

עמרם מצנע: אני מציע מאוד להיזהר.

עמרם מצנע: בסופו של דבר מי שיכול להופיע בפני בית המשפט ולהתייחס לשאלה של מה עושים עם מכללה זו או אחרת כמו המקרה שעומד על הפרק היום זה המל"ג ולא אף אחד אחר, ואנחנו גם לא יכולים להתערב בזה.

עמרם מצנע: לא ראוי שנתערב בזה.

עמרם מצנע: למל"ג יש מועצת מל"ג.

יעקב אשר: ועדת החינוך – פנייה לבית המשפט- - - זה לא רק בגלל חופש העיסוק אלא נכון וחשוב- - -

עמרם מצנע: אנ לא מקשיב בכלל.

עמרם מצנע: אתם מכירים את הדיונים אצלי.

עמרם מצנע: זאת ועדת חינוך, צריך להתנהג בצורה מחונכת, ואני לא מקשיב לקריאות ביניים שאני לא יכול להתייחס אליהן.

עמרם מצנע: אני חוזר ואומר – אני חושב שאסור לנו לשפוך את התינוק עם המים.

עמרם מצנע: יש עיקרון ברזל חשוב, שזה באמת העצמאות האקדמית, ויש חוק חדש או הצעת חוק חדשה, שתגיע גם לשולחן הזה.

עמרם מצנע: אני מניח שהיא לא תיגמר ביום אחד או ביומיים, שבאמת באים לתקן חלק מהעיוותים של היחס בין מל"ג לות"ת, למשל, גוף אחד הוא גוף הדעה וגוף שני הוא גוף המאה.

עמרם מצנע: השילוב ביניהם הוא בהחלט בעייתי.

עמרם מצנע: אבל אני מציע לא להיכנס למקומות שבהם נתערב בהחלטות שעל-פי חוק הן החלטות עם עצמאות למל"ג, והוא זה שנדרש לתת את התשובות.

יעקב אשר: למה אתה שולל מאתנו- - -

עמרם מצנע: הכנסת יכולה לחוקק כל חוק.

יעקב אשר: כאמירה, כאג'נדה.

עמרם מצנע: לא סיימתי.

יעקב אשר: תגיד לי שזה הולך לבוא.

עמרם מצנע: או כן או לא.

עמרם מצנע: יש היום בהחלט גישה ומתן עדיפות לאוכלוסיות היותר מוחלשות, ואם נגיד את זה בשמן, לאוכלוסיות החרדיות ולאוכלוסיות הערביות.

עמרם מצנע: ואנחנו עשינו פה כבר יותר מדיון אחד גם בנושא האוכלוסייה החרדית וגם בנושא האוכלוסייה הערבית.

עמרם מצנע: יש היום בהחלט יעד להנגיש את ההשכלה הגבוהה.

עמרם מצנע: לא תמיד זה מסתדר, לא תמיד זה עולה בקנה אחד, לא תמיד יש מספיק תקציבים, ולא תמיד האקדמיה באמת נענית ברצון למדיניות שנקבעת על-ידי הממשלה וגם על-ידי הממשלה וגם על-ידינו שתומכים בה, כי אמרנו – לאקדמיה יש חופש פעולה די רחב, אבל בהחלט יש היום לא מעט תוכניות, יש גישה, ויש היום גם כאן בוועדה וגם במשרד החינוך וגם בממשלה, שלא תמיד אתם אוהבים את מה שהיא עושה, וחלק בצדק- גם אני לא תמיד אוהב את מה שהיא עושה – אבל יש בהחלט היום עדיפות וניסיון להנגיש את ההשכלה הגבוהה.

עמרם מצנע: אמרתי, ערבים וחרדים.

עמרם מצנע: זה נכון גם לאוכלוסיות מוחלשות – פריפריה וכדומה.

עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שנשמש גם אנחנו זרוע כדי לקדם את זה.

עמרם מצנע: דבר שלישי, אני בהחלט קורא בשם הוועדה, אני מניח שכל המשתתפים, כן למצוא דרך להבטיח את קיומו של המוסד המדובר.

עמרם מצנע: הייתי אומר את זה בכל מקרה.

עמרם מצנע: אני גם נפגשתי עם חלק מהאנשים, ואני חושב שצריך בהחלט לחשוב הרבה פעמים על דבר אחר: צריך לחשוב מחוץ לקופסה.

עמרם מצנע: נכון שהמל"ג מחויב לבחון את האיתנות הכלכלית; נכון שהתאחדות הסטודנטים צריכה להסתכל, ואני בהחלט מצדיק את מה שאורי אמר – לא כולכם הבנתם מספיק טוב, קפצתם אחרי המשפטים הראשונים שלו.

עמרם מצנע: צריך להסתכל גם לטווח ארוך.

עמרם מצנע: אבל יש פה מקרה מיוחד.

עמרם מצנע: זו מכללה נורמלית אבל לא שגרתית.

עמרם מצנע: היא מכללה שנותנת תשובה לחלק מאוכלוסיות שלא יכולות לקבל תשובה במקום אחר.

עמרם מצנע: לכן יש לזה חשיבות.

עמרם מצנע: ואני מקווה שיימצא לזה פתרון.

עמרם מצנע: זה לא סותר וזה לא במקום לעשות מאמץ גדול.

עמרם מצנע: אני מבין גם מהתאחדות הסטודנטים וגם ממל"ג, שאם וחלילה והמכללה לא תוכל להמשיך להתקיים כפי שהיא מתקיימת, ייעשה מאמץ למצוא פתרונות לכל סטודנט וסטודנטית, עם האופי המיוחד ועם הצרכים המיוחדים של כל אחד ואחד.

עמרם מצנע: זה בהחלט תפקידנו, ואני בהחלט פותח גם את הוועדה, יושב-ראש אגודת הסטודנטים של המכללה, ואם חלילה אי-אפשר יהיה לקיים את המכללה הזאת במתכונת הקיימת, ולא יהיו מספיק הסדרים, תחזרו אלינו.

עמרם מצנע: נהיה מוכנים לעזור גם במקרים פרטניים כמו כמוך וכמו נוספות.

עמרם מצנע: תעשו מאמץ גדול מאוד כדי לפנות זמן ומשאבים ולהגיע ללימודים האלה, להשלים את הלימודים.

<טוביה ברוקנר: חשוב להגיד תודה רבה.

<טוביה ברוקנר: אנחנו מרגישים פה מאוד בבית, מאוד מחוברים.

עמרם מצנע: זה תפקידנו כחברי כנסת.

עמרם מצנע: לא צריך תודה.

עמרם מצנע: והוועדה הזאת בפרט, לשמש כתובת.

עמרם מצנע: לא תמיד אנחנו יכולים לתת תשובה לכל דבר, לא יכולים לפתור כל דבר.

עמרם מצנע: אני, אגב, אחד הדברים שלמדתי פה בכנסת בתקופה שאני יושב-ראש, זה שבאמת הוועדות בכלל והוועדה הזאת כחלק מהן זה כמעט המקום היחיד שיש המפגש הזה בין הסמכויות הממלכתיות לגופים הלא ממשלתיים, לציבור עצמו.

עמרם מצנע: אני מקפיד על כך, לתת לאנשים יכולת לדבר, להשמיע את דעתם, לדבר ולדרוש מהגופים הממסדיים, הממלכתיים להתייחס ברצינות ולתת תשובות הולמות.

עמרם מצנע: אני גם חושב שאנחנו משיגים הישגים לא רעים בדרך זו.

עמרם מצנע: כאמור, תם ולא נשלם.

עמרם מצנע: ברכות לסטודנטים.

עמרם מצנע: תהיו פעילים ומעורבים.

עמרם מצנע: תודה רבה, הישיבה נעולה.