ועדת המשנה לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 13, 2014-06-17 13:00

אילן גילאון: שלום.

אילן גילאון: צהרים טובים.

אילן גילאון: אנחנו מתחילים את הדיון.

אילן גילאון: היום הולך להיות קצת משעמם מן הסיבה הפשוטה, שזה דיון שאנחנו חוזרים עליו באופן טכני משום שהכנסת התפזרה בפעם הקודמת וכמעט רוב רובם, תשעים אחוזים, של הדברים עליהם אנחנו מדברים כאן, כבר הסכמנו עליהם בפעם הקודמת ויש כאן שלושה שינויים שנציין אותם ועליהם נוכל לדון ולקבל החלטות.

אילן גילאון: בכל מקרה, הפרק הזה יסתיים היום.

אילן גילאון: אני מקווה שנעשה את זה מהר יותר מאשר הוועדה לטיפול ברשות השידור מצליחה לעשות.

<אייל לב ארי: הנוסח שבפניכם, כפי שאמר היושב ראש, נוסח שהוועדה כבר סיימה לדון בו כמדומני במרץ 2012.

<אייל לב ארי: השינויים שאתם רואים, רובם המוחלט הם שינויים שכבר התקבלו בוועדה, לכל היותר שינויים שנוצרו בעקבות הדיון בוועדה בכנסת הקודמת וכן שינויים שהתגבשו בפגישות האחרונות שהתקיימו עם משרד התחבורה ואני אציג אותם.

אילן גילאון: לפני שאתה מגיע בהקראה למקום בו יש שינוי, נניח כמו הסיפור של גובה השלטים או דברים כאלה, תאמר לנו.

אילן גילאון: יש שלושה שינויים.

אילן גילאון: נכון?

<אייל לב ארי: בגדול אלה שלושה שינויים.

אילן גילאון: תתרה בנו כדי שנוכל לדון עליהם.

אילן גילאון: על כל השאר אין טעם לקיים דיון פעם שנייה כי לא היה שינוי דרמטי במציאות של חיינו מאז ועד היום או שכן היה אבל זה לא מצריך את השינויים במה שכבר החלטנו.

<אייל לב ארי: תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית) (תיקון – רכבת מקומית), התשע"ד-2014 בתוקף סמכותנו לפי סעיף 19(ג) לחוק שוויון זכויות של אנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998, בהתייעצות עם שר הפנים, עם הנציבות, עם נציגות של מפעילי תחבורה ציבורית ועם ארגונים העוסקים בקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, אנו מתקינים תקנות אלה: תיקון תקנה 1 בתקנה 1 לתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (הסדרת נגישות לשירותי תחבורה ציבורית), התשס"ג-2003 (להלן – התקנות העיקריות) – אחרי הגדרת "זמן תאורה" ו"קו שירות" יבוא: אני מציע באופן גורף להפנות לתקנות השירות כי ההגדרה כאן היא אותה הגדרה שנמצאת שם.

<אייל לב ארי: בהגדרת "מתקן מרכזי", אחרי "תחנת רכבת" יבוא "תחנת רכבת מקומית תת קרקעית".

<אייל לב ארי: בהגדרת "מעבדה מוסמכת", במקום "או רכבת" יבוא "רכבת או רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בהגדרת "קרון נגיש", בסופה יבוא "וברכבת מקומית, קרון העומד בדרישות תקנה 26ב".

<אייל לב ארי: אחרי הגדרת "רכבת" יבוא: ""רכבת מקומית" – רכבת הנעה על מסילת ברזל מקומית כהגדרתה בסעיף 46א(ה) לפקודת מסילות הברזל (נוסח חדש), התשל"ב-1972.

<אייל לב ארי: "רכבת מקומית נגישה" – רכבת מקומית שמתקיימות בה הוראות תקנה 26ב".

<אייל לב ארי: בהגדרה "ת"י 1918" במקום "חלקים 1, 2 ו-4" יבוא "חלקים 1, 2, 4 ו-6".

<אייל לב ארי: הוספת פרק חמישי 1 אחרי הפרק החמישי לתקנות העיקריות יבוא: "פרק חמישי 1: רכבת מקומית 26א.

<אייל לב ארי: חובת הפעלת רכבת מקומית נגישה לא תופעל רכבת מקומית אלא אם כן היא רכבת מקומית נגישה.

<אייל לב ארי: 26ב.

<אייל לב ארי: רכבת מקומית נגישה ברכבת מקומית נגישה יתקיימו כל אלה: בחזית הקרון הראשון, מאחורי הקרון האחרון ובדפנות כל הקרונות הפונים לרציף בסמוך לדלתות הכניסה, יצוינו שם הקו, מספרו ויעדו בספרות ואותיות בניגוד חזותי לרקע ויתקיימו בהם דרישות פרט 1 בתוספת השמינית 1.

<אלכס קרוסקין: סליחה, אפשר להעיר?

אילן גילאון: אנחנו דנו בנושא הזה.

אילן גילאון: בכל מקרה לא הולכים להיות שינויים.

<אלכס קרוסקין: אני מסיטיפס.

<אלכס קרוסקין: זה משהו חדש.

אילן גילאון: זה לא היה כך?

<אייל לב ארי: היה גוון נוגד.

<אייל לב ארי: השתנה לניגוד חזותי כי זאת היום ההגדרה המדויקת.

אילן גילאון: בבקשה.

<אלכס קרוסקין: בסעיף לאחר מכן דרשתם משהו דומה אבל כתבתם ככל שיש יותר מקו אחד באותה תחנה.

<אלכס קרוסקין: אנחנו מבקשים שזה יחול גם כאן

<אלכס קרוסקין: כי זה אותו הגיון.

<אלכס קרוסקין: ככל שיש באותה תחנה יותר מקו אחד, זה יחול אבל כאשר יש קו אחד, אין טעם להודיע את מספר הקו והיעד.

אילן גילאון: ככל שיש יותר מקו אחד.

אילן גילאון: בסדר.

<אלכס קרוסקין: תודה.

<אייל לב ארי: יותקנו בה מערכות חיצוניות של אות קולי וחזותי המקדימים פתיחת הדלתות וסגירתן.

<אייל לב ארי: האות הקולי יופק בעוצמה כאמור בפרט 3 בתוספת השמינית 1 ויהיה בצליל שונה או במקצב שונה בעת פתיחת הדלתות ובעת סגירתן.

<אייל לב ארי: דלת הקרון תובחן מן הרקע שלה על ידי ניגוד חזותי לפי חלק 6 ואות שמע לפי חלק 4 או סימן מאתר לפי חלק 6 בת"י 1918 ככל שבתחנה עובר יותר מקו אחד, יצוין יעד הרכבת באופן קולי וחזותי בעת עצירת הרכבת.

אילן גילאון: נשים את זה גם בפסקה הקודמת.

<אלכס קרוסקין: לתחילת הסעיף כאן, מערכות חיצוניות.

<אלכס קרוסקין: לנו אין את זה היום.

<קריאה: כי יש קו אחד.

<אלכס קרוסקין: אבל זה לא קשור לקו אחד, מערכות חיצוניות על פתיחת דלת.

<אלכס קרוסקין: בסעיף הזה מדובר על שני דברים.

<אלכס קרוסקין: בחלק הראשון שלו מדובר על מערכת חיצונית של אות קולי וחזותי.

<אלכס קרוסקין: לנו אין את זה.

<אלכס קרוסקין: אין קולי וחזותי אלא יש לנו את זה רק בתוך הרכבת.

אילן גילאון: אנחנו לא כותבים כאן תקנות על פי מה שיש לכם.

אילן גילאון: אנחנו כותבים מה צריך להיות לכם.

<אלכס קרוסקין: תלוי מה תחליטו לגבי מערכת קיימת.

<אלכס קרוסקין: כלומר, מה תקופת ההסתגלות.

אילן גילאון: יש בקשה לגבי הנושא הזה.

אילן גילאון: זה הפרק אליו נגיע.

אילן גילאון: אנחנו מבינים שאתם יחסית בסדר אפילו למה שנדרש מבחינת החוק באופן יחסי.

אילן גילאון: אחרי כן ניתן לך הזדמנות לפרט מה עוד צריך.

<אייל לב ארי: יש הערה של ראובן ברון שאני לא רואה אותו כאן.

<ערן טמיר: הוא בדרך.

<ערן טמיר: הוא הודיע לי שיש בעיה.

אילן גילאון: אתה יכול לומר בשמו?

<ערן טמיר: מה שהוא כתב.

<ערן טמיר: יש כאן הפניה לחלק 4.

<ערן טמיר: לפי מה שהוא כותב, בחלק 4 אין התייחסות לאות שאינו מכיוון הדלתות.

<ערן טמיר: התקנות מפנות לחלק 4 והוא אומר שבחלק 4 אין שום מענה לזה ואין התייחסות לזה.

<קריאה: חלק 4 עובר עכשיו רביזיה.

<ערן טמיר: דלת הקרון, כתוב, תאובחן מרגע שניגוד חזותי לפי חלק 6 וזה בסדר.

<ערן טמיר: ואות שמע לפי חלק 4.

<ערן טמיר: הוא אומר שבחלק 4 אין התייחסות לאות שמע.

אילן גילאון: סלח לי, אבל אני לא מבין.

<קריאה: לא צריך להתייחס לחלק 4.

<ערן טמיר: הוא אומר שבמקום להפנות לחלק 4 שאין שם כל התייחסות, צריך לכתוב כאן שתותקן.

אילן גילאון: הטענה היא לגבי הכיתוב ולא בתוך הקרון.

אילן גילאון: הבנתי.

<ערן טמיר: הוא מציע: תותקן בה מערכת קולית שתשמיע אות מכיוון הדלתות מיד עם עצירת הרכבת לשם קליטת קהל ובמשך חצי דקה לפחות.

אילן גילאון: מישהו רוצה לדבר על זה?

<ערן טמיר: אני רק מקריא מה שהוא כתב.

<ערן טמיר: הוא אומר שאין התייחסות בחלק 4 ולכן הוא מציע לומר: תותקן בה מערכת קולית שתשמיע אות מכיוון הדלתות מיד עם עצירת הרכבת לשם קליטת קהל ובמשך חצי דקה לפחות.

<קריאה: חצי דקה?

<קריאה: זה משגע את האנשים.

<ערן טמיר: בלי קשר לשאלה אם זה חצי דקה או לא, אני שואל, אחרי שקראנו את זה כמה פעמים, האם הרישא של הפסקה הזאת לא אומר את זה כבר?

<ערן טמיר: למה כתבנו לפי חלק 4?

<קריאה: אני חושב שהאות הקיים הוא בפנים, בתוך הקרון.

<ערן טמיר: יכול להיות שלפי חלק 4, הכוונה פנימה.

<קריאה: הקיים.

<קריאה: אני לא יודע.

אילן גילאון: אם הוא יגיע, נחזור לזה אחר כך.

<אייל לב ארי: לחצן ההפעלה לפתיחת דלת הקרון יסומן בניגוד חזותי לפי חלק 6 ומישושי – גובה התבליט לא יפחת מ-0.8 ס"מ, יצוין בסימלול המציין שזהו לחצן הפעולה, ומסביבו תהיה טבעת בקוטר של 6 ס"מ לפחות בניגוד חזותי לרקעו כאמור.

<אייל לב ארי: אותות מערכות ההתרעה על מצבי חירום, פתחי יציאת החירום וכל מערכת התרעה וחירום אחרת ברכבת המקומית יהיו שמיעתיים וחזותיים כאמור בת"י 1918, חלק 4.

<עדי מרלה: יש כאן שוב שמיעתיים למרות שבאמת חלק 4 לא מופיע.

<עדי מרלה: יש כאן שוב הפניה לחלק 4 שלא מדבר על השמיעתי אלא רק על החזותי.

<עדי מרלה: גם כאן צריך לתת התייחסות.

<הרצל רבינאין: ההערה הזאת של אות שמע בת"י 1918 חלק 4, זאת הערה של ראובן.

<הרצל רבינאין: אני מציע שנבדוק את זה בתוכנו אם זה נכון או לא, מדויק או לא.

<עדי מרלה: זה חוזר על עצמו.

<עדי מרלה: תסתכל בסעיף 3.

<ערן טמיר: יש התייחסות לדברים האלה בחלק 4.

<ערן טמיר: שם אין את הבעיה.

אילן גילאון: ישראל, אתה זוכר את כל הדברים האלה שנאמרים כאן, כמה מילימטרים וכולי?

<ישראל אבן זהב: לא.

<ישראל אבן זהב: אני שואל משהו אחר.

<ישראל אבן זהב: אתם רוצים טבעת מסביב ללחצן ואם הוא לא על הקיר אלא על עמוד, מה תעשה?

<ישראל אבן זהב: תחשבו הלאה.

אילן גילאון: שוב, אני לא פותח דיון על מה שכבר נדון, גם אם זאת טבעת על עמוד של כדורסל בתוך קטר, שכמובן מונגש.

<אייל לב ארי: תהיה מערכת קשר פנימית לחירום שתותקן בגובה שבין 80 ס"מ לבין 120 ס"מ מרצפת הקרון ושתעמוד בדרישות ת"י 1918 חלק 4 לשימוש הנוסעים כך שיתאפשר קשר סביר בין הנוסעים לבין הנהג.

<אייל לב ארי: בכל קרון תהיה מערכת כריזה פנימית אוטומטית שתודיע בקצב איטי וברור לקראת העצירה ליד הרציף על התחנה הקרובה, ואחרי היציאה מהתחנה על התחנה הבאה, ושילוט אלקטרוני של שמות התחנות שבקו הנסיעה, והיעד הסופי, כמפורט בפרט 3 בתוספת השמינית 1.

<שי אייזנברג: סמנכ"ל תפעול ושירות בסיטיפס.

<שי אייזנברג: יש את ההערה האחת שידידי אמר קודם בעניין התאמה או לא התאמה.

<שי אייזנברג: זה סיפור אחד ונדבר בהמשך על מערכת לא קיימת.

<שי אייזנברג: העניין הוא שאני רוצה שתביאו בחשבון שאם במערכת של רכבת מקומית הנסיעה מתחנה לתחנה היא 500 מטרים בערך, היא יכולה להיות פחות מדקה, צריך לכרוז את שם התחנה הבאה ויעד התחנה ויעד הנסיעה גם ביציאה מהתחנה וגם בכניסה לתחנה, ואנחנו כורזים שלוש פעמים כי זה בשלוש שפות שונות, ועוד בדרך יכולה להיות עוד איזשהו כריזה תפעולית, וזה בקצב איטי – זה אומר כריזה רציפה על כל הנסיעה.

<שי אייזנברג: שוב, מערכת קיימת זה סיפור אחד.

אילן גילאון: מה אתה מציע?

<שי אייזנברג: אני מציע בנסיעות כאלה לכרוז פעם אחת בדרך את התחנה הבאה.

אילן גילאון: יכול להיות שלא צריך ביציאה ובכניסה אבל לפני שאתה נכנס, צריך.

<שי אייזנברג: אנחנו כורזים לפני שאנחנו נכנסים.

<שי אייזנברג: זאת פעם אחת.

<שי אייזנברג: לפני שאנחנו נכנסים לתחנה, אנחנו כורזים על התחנה הבאה בשלוש שפות.

אילן גילאון: נראה לי שזה בסדר גמור.

<שי אייזנברג: אבל כרגע זה לא מה שמופיע.

אילן גילאון: זה הגיוני מה שהוא אומר.

<ערן טמיר: מה שהוא אמר - אלה דברים שכבר סיכמנו אבל מילא.

<שמואל חיימוביץ': עד למרחק קצר בין התחנות.

אילן גילאון: הבנתי.

אילן גילאון: ברור שלמרחק קצר.

<ערן טמיר: אם עושים כאן שינוי לפי הבקשה שלו, נגיד איזה מרחק.

אילן גילאון: אתה רוצה לנקוב בזמן?

<ערן טמיר: למרחק של פחות מקילומטר בין התחנות?

אילן גילאון: מה המשמעות של זה בזמן?

<שי אייזנברג: שתי דקות.

אילן גילאון: בסדר גמור.

אילן גילאון: אני חושב שזה בסדר.

אילן גילאון: הרכבת לא צריכה לחפור לאנשים בראש.

<שמואל חיימוביץ': זה אומר שיהיה כאן סעיף מיוחד שאומר שאם המרחק בין התחנות קצר מכך וכך.

אילן גילאון: רק אז.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: כך זה אומר.

<אייל לב ארי: ובלבד שהמרחק בין התחנות לא עולה על.

<שמואל חיימוביץ': אני מציע 750 מטרים.

אילן גילאון: אין לזה משמעות.

<קריאה: ברכבת התחתית של פראג זה 700-750 מטרים בין התחנות ולא מפסיקים לדבר וכולם מתלוננים.

<קריאה: זה טירוף גמור.

אילן גילאון: נגביל בקילומטר, פחות מדקה או משהו כזה.

אילן גילאון: קילומטר.

<אייל לב ארי: ובלבד שהמרחק בין התחנות עולה על קילומטר אחד.

<אייל לב ארי: אז תהיה כריזה כפולה.

אילן גילאון: כן.

<אייל לב ארי: בכל אחד מצדי הקרון יותקנו שתי דלתות לפחות המיועדות לכניסה וליציאה של אדם המתנייד בכיסא גלגלים (להלן – דלתות נגישות) שרוחבן לא יפחת מ-100 סנטימטרים ויאפשר לו מעבר חופשי בהן ומהן למקום הישיבה המיועד לאדם המתנייד בכיסא גלגלים.

<אייל לב ארי: בסמוך לדלת הנגישה יותקנו סמלי הנגישות, והכניסה תצוין ככניסה נגישה לאדם הנע בכיסא גלגלים.

<אייל לב ארי: המרווח האופקי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף לא יעלה על חמישים מילימטרים.

<אייל לב ארי: המרווח האנכי המרבי שבין סף הקרון בדלת הנגישה לבין הרציף יהיה בין 35 מילימטרים מעל הרציף ובין 16 מילימטרים מתחת לרציף.

<אייל לב ארי: סף הכניסה לקרון בדלת נגישה יהיה בעל שיפוע ומבנה התואם את דרישות ת"י 1918 חלק 3.1, בסעיף 2.2, או כזה שיאפשר כניסה ויציאה של אדם הנע בכיסא גלגלים שיורה המפקח על התעבורה בהתייעצות עם הנציב.

<אייל לב ארי: הותקן בה אמצעי לגישור בין הדלתות הנגישות לבין המדרכה או הרציף, יופעל אמצעי הגישור באופן אוטומטי עם היפתח הדלתות.

<אייל לב ארי: בפתחי כניסה ויציאה בכל דלת, יותקן פס אזהרה ברוחב של לפחות 5 סנטימטרים לכל רוחב הסף, שיהיה בניגוד חזותי לרצפת הקרון לפי ת"י 1918 חלק 6.

<אייל לב ארי: פתחי היציאה והכניסה בקרונות יובחנו בניגוד חזותי, לפי ת"י 1918 חלק 6, את גוף הקרון שבסביבתם.

<קריאה: יש כאן בעיה בניסוח.

<אייל לב ארי: נכון.

<הרצל רבינאין: יש לי הצעה לנוסח.

<הרצל רבינאין: פתחי היציאה והכניסה בקרונות יובחנו בניגוד חזותי לרקעם בהתאם.

<שמואל חיימוביץ': לא.

<שמואל חיימוביץ': הכוונה היא להבחנה בין הקרון לבין הרציף אבל לא כמו שזה כתוב.

<קריאה: יש כאן בעיה של עברית.

<אייל לב ארי: יש כאן השמטה של עניין שהיה בכנסת הקודמת.

<אייל לב ארי: בכנסת הקודמת התבקש שגם חזית הקרון, כל הרכבת אבל לפחות החזית, תהיה בהבחנה של ניגוד חזותי בגלל הגובה שנע על המסילה.

<אייל לב ארי: לכן בעצם הזנב הזה שהשתרבב.

<אייל לב ארי: השאלה אם הוועדה רוצה גם לסמן את זה או לא.

<אייל לב ארי: ככל שלא, זה יסתיים לפי ת"י 1918 חלק 6.

<קריאה: נכון.

<אייל לב ארי: הדרך המובילה מן הדלת הנגישה אל המקומות המיועדים לאנשים עם מוגבלות תהיה ללא מדרגות ופנויה ממכשולים.

<אייל לב ארי: ליד המקום המיועד לכיסא גלגלים תהיה רחבת היערכות פנויה ממכשולים, המאפשרת לבצע סיבוב בקוטר של 150 סנטימטרים.

<אייל לב ארי: דלתות שקופות יסומנו בסימני אזהרה בשני צבעים בניגוד חזותי זה לזה לפי ת"י 1918 חלק 4.

<אייל לב ארי: משטר רצפת הקרונות יהיה מחומר מונע החלקה.

<אייל לב ארי: יותקנו בכל קרון - מאחזי יד שיסייעו לאדם עם מוגבלות בכניסה לרכבת המקומית, בתנועה בתוכה וביציאה ממנה, ויאפשרו לו להיתמך בהם בעת תנועתו ובעת עמידתו.

<אייל לב ארי: מאחזי יד אנכיים ואופקיים, על דופן הקרון סמוך למקום שהוקצה לאנשים הנעים בכיסא גלגלים, בטווח אחיזה, כמפורט בפרט 4 בתוספת השמינית.

<אייל לב ארי: מאחזי יד יהיו בניגוד חזותי לסביבתם ויהיו בהתאם למפורט בפרט 4 לתוספת השמינית 1.

<אייל לב ארי: בליטות העשויות להוות מכשול יסומנו כאמור בחלק 1 ו-46 לת"י 1918 לעניין הניגוד החזותי.

<אייל לב ארי: יוקצו מקומות לפי התוספת השלישית, שיסומנו בהתאם לפרטים 1ב, 2 ו-3 בתוספת השנייה, כמפורט להלן:

<קריאה: להבנה.

<קריאה: מה זה הבליטות האלה?

<קריאה: אתה יכול להסביר לי?

<קריאה: מאיפה זה בא?

<שמואל חיימוביץ': אם אתה שם למשל פח אשפה.

<שמואל חיימוביץ': אם אתה תתקין פח אשפה על עמוד, כמו שאנחנו רואים באוטובוסים, זאת בליטה.

אילן גילאון: ראובן, ברוך הבא.

<אייל לב ארי: ארבעה מקומות לאנשים עם מוגבלות הנעים ללא כיסא גלגלים, מתוכם מקום ישיבה אחד לאדם המלווה בחיית שירות בקרבת הדלת שיסומנו.

<אייל לב ארי: שני משטחים לפחות לשני אנשים עם מוגבלות הנעים בכיסא גלגלים בגודל 120X75 ס"מ לכל אחד.

<אייל לב ארי: בכנסת הקודמת הייתה החלטת ועדה שזה יהיה 120 על 80.

<שמואל חיימוביץ': כן.

<שמואל חיימוביץ': זה צריך להיות על שמונים ואני שואל למה שניים, אם כתוב קודם ארבע.

<שמואל חיימוביץ': כתוב ארבעה מקומות.

<קריאה: לא.

<קריאה: כתוב ללא כיסא גלגלים.

<אייל לב ארי: נכון.

<אייל לב ארי: זה לאנשים עם כיסא גלגלים.

<אייל לב ארי: השאלה אם אלה שני משטחים לשניים או זה שניים כפול שניים.

<שמואל חיימוביץ': כל אחד מהם בגודל 120 על 80.

אילן גילאון: כל אחד.

<אייל לב ארי: אנחנו צריכים בעצם להוריד לשני אחד.

<אייל לב ארי: זה יהיה שני משטחים בקרון או שני משטחים בכלל?

אילן גילאון: שני משטחים לפחות.

<ישראל אבן זהב: אנחנו מדברים על קרון.

<אייל לב ארי: שני משטחים לקרון לאנשים עם מוגבלות הנעים בכיסא גלגלים.

<אייל לב ארי: עכשיו נשאר לנו גודל המשטח.

<ישראל אבן זהב: 120 על 80, כך זה בכל מקום.

<ישראל אבן זהב: זאת המידה הסטנדרטית.

<קריאה: זה אחיד.

<שמואל חיימוביץ': זה חלק מתקן.

אילן גילאון: איך זה נראה?

<שמואל חיימוביץ': מלבן ברוחב 80 ועומק של 120.

אילן גילאון: כל כיסא יכול להיכנס לתוכו?

<שמואל חיימוביץ': לא הכול.

אילן גילאון: כיסא ממונע יכול להיכנס?

<שמואל חיימוביץ': כן.

<שמואל חיימוביץ': תלוי איזה ממונע.

אילן גילאון: אני מדבר על כיסא ממונע גדול כמו שיש לסימה.

<ישראל אבן זהב: נכנס.

<ישראל אבן זהב: כן.

<קריאה: יש רק תוצרת אחת של ברית המועצות לשעבר.

אילן גילאון: זה ברכבת של הטופולב.

אילן גילאון: לא כאן.

<אייל לב ארי: שלטים בקרון המתייחסים לשם התחנה הקרובה והתחנה הבאה יהיו כמפורט בפרט 1 בתוספת השמינית 1.

<אייל לב ארי: שם תחנת העצירה הקרובה יוצג בקצב מובן בתוך הקרון מיד לאחר עזיבת התחנה הקודמת וזמן סביר לפני עצירת הקרון בתחנה הבאה וככל הניתן באותו זמן של הכריזה הקולית.

<אייל לב ארי: אם כך, צריך לעשות גם כאן התאמה לעניין הקילומטר.

<קריאה: לא.

<קריאה: כאן זה חזותי.

<קריאה: אין בעיה.

<קריאה: זה רץ כל הזמן.

<קריאה: זה לא מפריע לציבור.

<אייל לב ארי: לחצן לקריאת חירום יצוין בסימלול המציין שזהו לחצן לקריאת חירום לפי הוראות חלק 4 לת"י, וימוקם במקום נגיש לאנשים הנעים בכיסא גלגלים, בגובה שבין 85 ל-120 סנטימטרים מרצפת הקרון, ויהיה מסומן בניגוד חזותי לסביבתו.

<שמואל חיימוביץ': יש כאן בעיה.

<שמואל חיימוביץ': לפי מה שכתוב כאן צריך להיות כתוב שהלחצן הוא לפי התקן.

<שמואל חיימוביץ': שיהיה ממש כתוב כך.

<קריאה: יצוין בסימלול.

<קריאה: הסמל יצוין.

<קריאה: לזאת הכוונה, אם אני מבין אותה.

<אייל לב ארי: נכון.

<אייל לב ארי: סימלול.

<שמואל חיימוביץ': סימלול, נקודה.

אילן גילאון: בסדר.

<אייל לב ארי: זה יהיה כך: לחצן לקריאת חירום יצוין בסימלול המציין שזהו לחצן לקריאת חירום.

<אייל לב ארי: סימון הלחצן יהיה לפי הוראות התקן.

<שמואל חיימוביץ': מצוין.

<אייל לב ארי: וימוקם במקום נגיש לאנשים הנעים בכיסא גלגלים, בגובה שבין 85 ל-120 סנטימטרים מרצפת הקרון, ויהיה מסומן בניגוד חזותי לסביבתו.

<אייל לב ארי: לא יודבקו מדבקות על חלונות הקרון באופן שיסתירו את הנראה מחוץ לקרון לאדם העומד או היושב בתוך הקרון.

<אייל לב ארי: לא יותקנו מסגרות לרוחב החלון באופן שיסתירו את הנראה מחוץ לקרון לאדם היושב בקרון.

<אייל לב ארי: הגענו לתקנה 26ג.

<ערן טמיר: אפשר לחזור להערה הקודמת של ראובן שאמרנו שנחזור אליה.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: ראובן.

אילן גילאון: בבקשה.

<אייל לב ארי: לסעיף 26ב(2).

<ראובן ברון: כתוב שם שהקולות מכיוון הדלתות יושמעו על פי התקן.

<ראובן ברון: רציתי לומר שהתקן לא דן בזה, לצערי, ולכן צריכים כאן להגדיר כפי שהיה בישיבה לפני שנה-שנתיים שעם פתיחת הדלתות לקליטת קהל יושמע קול למשך חצי דקה מכיוון הדלתות.

<קריאה: אתה מדבר על כריזה חיצונית או פנימית?

<קריאה: בתוך הקרון או החוצה?

<ראובן ברון: החוצה.

<קריאה: כלפי התחנה?

<ראובן ברון: כן.

<ראובן ברון: מכיוון הדלת.

<ראובן ברון: זאת אותה צפצפה שמשמיעה את הקולות כדי שייזהרו מהדלת לפני שהיא נפתחת ונסגרת

<קריאה: חצי דקה?

<ראובן ברון: זה מה שאתם אמרתם.

אילן גילאון: מה מקובל היום?

אילן גילאון: חצי דקה זה בטוח הרבה זמן וזה בכלל לא הגיוני.

אילן גילאון: מה עכשיו מקובל?

<קריאה: אולי שלוש שניות.

אילן גילאון: שמודיע למי שמחוץ לקרון?

<שמואל חיימוביץ': לא.

<שמואל חיימוביץ': כאילו בפנים.

אילן גילאון: אבל לא על זה הוא מדבר.

אילן גילאון: הוא רוצה בחוץ.

אילן גילאון: אם בחוץ, מה קורה אם אלה כמה קרונות ביחד?

אילן גילאון: כל אחד צריך להודיע?

<ראובן ברון: המטרה של הצפצוף הזה היא להודיע לאנשים שלא רואים כדי להתכוונן אל הדלת.

אילן גילאון: אני מבין, אבל מה קורה כאשר יש הצלבה בין שניים שמגיעים ועוצרים בתחנה?

אילן גילאון: כל אחד צריך להודיע את ההודעה שלו?

<ראובן ברון: זאת לא הודעה.

<ראובן ברון: זה צפצוף.

אילן גילאון: צפצוף בלבד.

<ראובן ברון: האיש מתכוונן אל הצפצוף הקרוב ביותר אליו.

אילן גילאון: אי אפשר חצי דקה.

אילן גילאון: זה המון זמן.

<שמואל חיימוביץ': יש סימן מאתר שאמור לאפשר לאנשים עם מוגבלות עירייה ועיוורים למצוא את הגישה לדלת.

<שמואל חיימוביץ': אם יש את זה, אפשר מראש להיערך ולעמוד בקרבת הסימן הזה.

<שמואל חיימוביץ': זה דבר אחד.

<שמואל חיימוביץ': דבר שני, יש מקום לכתוב כאן משהו שאומר שעל הרציף תסומן נקודת העצירה של קדמת הרכבת ותהיה חובה לעצור שם ולא במקום אחר.

<אבי רמות: אי אפשר.

<אבי רמות: הרכבת עוצרת תמיד באותו מקום.

<אבי רמות: על מה אתה מדבר?

<שמואל חיימוביץ': שזה יהיה כתוב.

<ישראל אבן זהב: אם היא עוצרת, אז מה הבעיה?

אילן גילאון: אין בעיה.

<ראובן ברון: אם אני לא טועה, הסימן המאתר נמצא ליד הדלת הקדמית.

<שמואל חיימוביץ': לא.

<אלכס קרוסקין: על כל הדלתות שיש אליהן גישה.

<שמואל חיימוביץ': אנחנו מדברים מול מה שיש בתקנות.

אילן גילאון: איך זה עכשיו?

אילן גילאון: זה מעין דינג-דונג?

<אלכס קרוסקין: ברגע שהדלת נפתחת, זה לא דינג אלא זה רחש והוא גם צליל לא מאוד חזק כי זה לא נועד להפריע לאנשים.

<אלכס קרוסקין: זה צליל שהוא מסמן שהדלת נפתחת, הוא אורך כשלוש שניות והוא בפנים.

<אלכס קרוסקין: הוא לא מושמע בחוץ.

<אלכס קרוסקין: זה להזהיר את האנשים ליד הדלת שהדלת נפתחת.

<אלכס קרוסקין: אני מבין שאתם רוצים משהו שיכוון אנשים עם מוגבלויות ושהם יבינו שהדלת נפתחת.

<אלכס קרוסקין: זה לא זה ואני גם לא מכיר מערכת כזאת.

אילן גילאון: המערך עליו שמוליק דיברת.

<שמואל חיימוביץ': אבל יש לי בעיה כי כתוב כאן

<שמואל חיימוביץ': שזה היה רק במידה ולא יהיה סימון נוגד על הדלתות.

<שמואל חיימוביץ': לא בכל מקרה יהיה סימון.

<שמואל חיימוביץ': אגב, לא בטוח שחייב להיות בכל דלת.

<שמואל חיימוביץ': אם אתה מראש מכוון לדלת דרכה תיכנס, אז מה הבעיה?

אילן גילאון: כרגע מבחינת צלילים, מבחינה פונטית, אין שום דבר בחוץ.

אילן גילאון: אין כלום.

<ראובן ברון: אותו צפצוף רגיל.

אילן גילאון: אתה רוצה גם צפצוף ואתה אומר גם כמה זמן הוא יהיה.

<הרצל רבינאין: לא בחנו את זה ולכן אנחנו לא יודעים מה המשמעות של זה, לא תקציבית ולא טכנית, אם זה אפשרי בכלל ומה צריך לעשות.

<הרצל רבינאין: לא בחנו את זה.

<הרצל רבינאין: עכשיו צריך לחזור ולבחון את הנושא הזה ולהחזיר לוועדה.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: מה שהוא אומר, אין לזה משמעות תקציבית אבל יש לזה משמעות.

אילן גילאון: כאשר אנחנו מנגישים, אנחנו מנגישים לאנשים עם מוגבלות וגם לאלה שאין להם מוגבלות.

אילן גילאון: תמיד תזכרו את זה.

<ערן טמיר: מה שראובן אומר, במיוחד לאור מה שסיטיפס אומרים שהם לא מכירים מערכת כזאת, הוא אומר שאנחנו צריכים לבחון אם יש מערכת כזאת בעולם כדי לראות מה המצב.

אילן גילאון: אם יש, אני לא בטוח שהיא נועדה לרכבות.

אילן גילאון: בא אדם עיוור, הוא יודע איפה זה נמצא וזה מאתר לו.

<שמואל חיימוביץ': הניסוח כרגע הוא מצוין כי אם הם לא יאתרו דבר כזה בעולם או לא יוכלו להפעיל את המערכת שלהם, יהיה סימן מאתר.

<שמואל חיימוביץ': כך כתוב עכשיו.

<ערן טמיר: אבל אין חובה לסימן מאתר.

<שמואל חיימוביץ': אם הם לא מוצאים פתרון – יש.

<ערן טמיר: צריך לכתוב את זה.

<ערן טמיר: זה לא כתוב.

<שמואל חיימוביץ': כתוב "או".

<ערן טמיר: "או" זה אומר או.

<ערן טמיר: זאת אופציה.

אילן גילאון: סימן מאתר לא נותן לו תשובה.

<ערן טמיר: למה?

<ערן טמיר: סימן מאתר מכוון אותו.

<שמואל חיימוביץ': מה שכתוב כאן זה או שיהיה לזה צליל שונה בפתיחה וסגירת הדלת, או יהיה סימן מאתר.

<שמואל חיימוביץ': זה מה שכתוב.

<ערן טמיר: כתוב: דלת הקרון תאובחן מן הרגע שניגוד חזותי לפי חלק 6.

<שמואל חיימוביץ': חזותי, זה משהו אחר.

<ערן טמיר: אז כתוב: ואות שמע.

אילן גילאון: הצליל הוא שונה בפתיחת וסגירת הדלת?

<שמואל חיימוביץ': כן.

<אלכס קרוסקין: כן.

<שמואל חיימוביץ': הסימן המאתר צריך להיות.

<ראובן ברון: בכל אופן, ניגוד חזותי הוא לא חלופה לצלילים האלה.

אילן גילאון: כן, אבל זה מצב לא אפשרי מהבחינה הזאת.

אילן גילאון: תרשום או סימן מאתר.

<שמואל חיימוביץ': החלופה היא לצליל.

<ערן טמיר: בלי קשר לניגוד החזותי.

<ערן טמיר: יש כאן קצת בלבול בניסוח.

<ערן טמיר: הניגוד החזותי הוא עניין אחר ואז או שיהיה צליל כמו הוא רוצה או סימן מאתר.

אילן גילאון: בסדר.

<ראובן ברון: עוד הערה קטנה.

<ראובן ברון: דובר כאן על הסימן המאתר.

<ראובן ברון: למעשה כאשר נגיע בהמשך ל-26ג, יש שם תיאור של הסימן המאתר.

<ראובן ברון: לכן או כאן יזכירו את 26ג או לעשות סדר בין שניהם.

אילן גילאון: הוא מדבר עכשיו על 26ג וכאשר נגיע לסעיף, נתייחס.

אילן גילאון: אני מאמין לו שזה מה שכתוב בסעיף 26ג.

אילן גילאון: ממשכים.

<אייל לב ארי: 26ג.

<אייל לב ארי: תחנת רכבת מקומית הדרך מן המדרכה הסמוכה לתחנת רכבת מקומית עד לרציף וממנו אל הכניסה לרכבת המקומית, תהיה דרך נגישה לפי ת"י 1918 חלק 2.

<אייל לב ארי: על תחנת רכבת מקומית שעל פניה קרקע יחולו הוראות התוספת החמישית לפי העניין, ועל תחנת רכבת מקומית תת קרקעית יחולו הוראות התוספת התשיעית, למעט פרט 9 בה, ככל שהוראות כאמור אינן סותרות פרק זה ואת הוראות חלק ח1 בתוספת השנייה לתקנות התכנון והבנייה.

<אייל לב ארי: נשאר לנו עניין עמדות בידוק ועניין מרכזי של רכבת קלה.

<הרצל רבינאין: לגבי עמדות בידוק, אם אני זוכר נכון, אלה עמדות בידוק ביטחוני.

<אייל לב ארי: כן.

<הרצל רבינאין: אנחנו ביקשנו שנעלה את זה לדיון בוועדה כדי שנציגי סיטיפס יתייחסו.

<אלכס קרוסקין: מבחינתנו אין בידוק ביטחוני.

<אלכס קרוסקין: אצלנו התחנות פתוחות.

<אלכס קרוסקין: אין בידוק ואין גידור והתחנות פתוחות לחלוטין.

<שמואל חיימוביץ': מה זה בידוק?

<שמואל חיימוביץ': אלה שמסתובבים?

<אלכס קרוסקין: גם כאלה וגם שערים.

<שמואל חיימוביץ': השערים הם לא בידוק.

<שמואל חיימוביץ': מדברים על משהו עתידי בתחנת רכבת.

<שמואל חיימוביץ': לדעתי זאת לא עמדת בידוק.

<שמואל חיימוביץ': אין עמדות בידוק היום.

<ערן טמיר: עמדת בידוק ביטחונית, שבודקים אותך.

<שמואל חיימוביץ': צריך להיות איזה וילון, איזו סגירה.

<ערן טמיר: יש הוראות לכך בתקנות נגישות השירות.

<אייל לב ארי: במתקן מרכזי יש להניח שתהיה עמדת בידוק.

<אייל לב ארי: אם למשל יהיה מתקן מרכזי או תת קרקעי, אז אני מניח שכן תהיה עמדת בידוק.

<הרצל רבינאין: מתקן מרכזי זאת תחנה מרכזית.

<הרצל רבינאין: היא מונגשת לפי התקנות.

<הרצל רבינאין: לרכבת מקומית אין מתקן מרכזי.

<שמואל חיימוביץ': למה?

<שמואל חיימוביץ': תחנות מתחת לאדמה.

<אלכס קרוסקין: זה לא מתקן מרכזי.

<אלכס קרוסקין: זה מתקן.

<שמואל חיימוביץ': עם כל הכבוד, אלה שני מפלסים.

<אלכס קרוסקין: יש שם קו אחד שעובר.

<אלכס קרוסקין: איך אתה קורא לו מרכזי?

אילן גילאון: סליחה, על מה הדיון?

<אלכס קרוסקין: על הבידוק הביטחוני.

<אייל לב ארי: השאלה מה החלטת הוועדה ביחס לעמדות בידוק ככל שקיימות.

<שמואל חיימוביץ': אם יש עמדת בידוק בכניסה לסינמה או במקום אחר.

<קריאה: נאמץ את תקנות הנגישות.

אילן גילאון: נאמץ את תקנות הנגישות לעניין של הבידוק.

אילן גילאון: בסדר.

<אייל לב ארי: ברציף של תחנה יותקן סימן מאתר כמשמעו בתקנות התכנון ולפי ת"י 1918 חלק 6, לדלתות הנגישות ובניצב למסלול ההליכה עד קרבת דלתות הקרון.

<אייל לב ארי: מוסיפים כאן תקנה חדשה שתהיה ספציפית לגבי הרכבת המקומית.

<אייל לב ארי: 26ד.

<אייל לב ארי: השלמת הוראות טכניות על ידי המנהל בהיעדר הוראות טכניות מתאימות לביצוע התאמת נגישות שהחובה לבצעה נקבעה בתקנות אלה, רשאי המנהל כהגדרתו בפקודת מסילות הדרכים, בהיוועצות עם הנציב, לתת הוראות טכניות לביצועה, לשם הבטחת נגישות לאנשים עם מוגבלות.

<אייל לב ארי: הוראות טכניות של המנהל כאמור, יפורסמו במדור מיוחד למטרה זו באתר האינטרנט של משרד התחבורה ויימצאו במשרד התחבורה לעיון הציבור בעת שהם פתוחים לציבור.

<אייל לב ארי: תחילתן של ההוראות תהיה 120 ימים מיום פרסומן והמנהל יפרסם את תחולתן לפי שיקול דעתו.

<אלכס קרוסקין: אפשר להוסיף?

<אלכס קרוסקין: כמו שאמרנו, המערכת שלנו היא מאוד נגישה, הכי נגישה שאפשר, אבל בכל זאת בין השורות יש אילו אי התאמות מאוד קלות.

<אלכס קרוסקין: להרחיב טיפה את הסמכות של המנהל גם להחליט על אי התאמות.

<אלכס קרוסקין: אם תעיינו למשל בלחצן, שזה שמונה מילימטרים, מה קורה אם אנחנו אומרים שישה מילימטרים?

<אלכס קרוסקין: מחליפים את כל הלחצנים?

<אלכס קרוסקין: מחליפים את כל הדלתות?

<אלכס קרוסקין: אנחנו מבקשים כאן שתהיה גם למנהל סמכות להחליט על אי התאמות לגבי מערכת קיימת.

<אלכס קרוסקין: לגבי אי התאמות, היישום שלהן ולוח הזמנים.

אילן גילאון: במקרה הזה עליו אתה מדבר, אתה מכוסה לגמרי.

<אייל לב ארי: לא.

אילן גילאון: התקנות לא מחייבות.

<הרצל רבינאין: כאן כתוב בהיעדר הוראות טכניות מתאימות.

<אייל לב ארי: אם אין הוראות בתקנות או אין הוראות תקן ונדרשת בעצם השלמה עד שיהיו הוראות כאלה, מוסמך המנהל, בהתייעצות עם הנציב, להשלים את החסר.

<אייל לב ארי: הוא לא יכול מכוח ההוראות האלה לשנות הוראות שנקבעו בתקנות.

<אלכס קרוסקין: אני לא מבקש שישנה אבל שתהיה לו סמכות למשל להרחיב.

<שמואל חיימוביץ': כמו שעשינו בתקנות מקום קיים הבחנה שאם משהו קיים, יש דרישה קצת פחות מהרגיל.

<אייל לב ארי: אם כך, אנחנו צריכים ליצור טווחים.

<שמואל חיימוביץ': כן, אבל רק לגבי הקיים.

אילן גילאון: ברור.

אילן גילאון: מה שכבר קיים.

<אלכס קרוסקין: אנחנו מבקשים שאת המנגנון הזה ניישם רק במערכת קיימת.

<שמואל חיימוביץ': אז צריך לכתוב את זה בתקנה ולא באמצעות המנהל.

<שמואל חיימוביץ': יהיו הוראות מסוימות לכך.

אילן גילאון: אני חושב שאפשר לכסות את זה.

אילן גילאון: הדוגמה שלי מצוינת.

אילן גילאון: יש לו בליטה של שישה מילימטרים ואנחנו דורשים שמונה מילימטרים.

אילן גילאון: הוא עשה את הדברים לפני שהחוק חל עליו.

<אייל לב ארי: זה אולי יכול להיכנס לסטייה או משהו כזה.

<שמואל חיימוביץ': אני בעד שתהיה אפשרות לטווח מסוים אבל קשה לי להגדיר אותו.

אילן גילאון: תגדיר באחוזים.

<שמואל חיימוביץ': על שמונה מילימטרים, זה טווח של 25 אחוזים.

<שמואל חיימוביץ': אם ייקחו את זה לסף כניסה לקרון, אני לא מסכים ל-25 אחוזים.

אילן גילאון: אתה צודק.

אילן גילאון: אנחנו עוסקים במקום שהוא בדרגה אחת הוא הבדל בין עבדות לחירות.

אילן גילאון: זה נכון.

אילן גילאון: אמרת מבנה קיים וזיכרוני לא עוזר לי כרגע.

<שמואל חיימוביץ': במבנה קיים קבענו את הפרמטרים.

<שמואל חיימוביץ': ממש הגדרנו דברים מסוימים.

<שמואל חיימוביץ': למשל בשירותים לנכים היה פעם 140 על 170 ואמרנו שאם אתה מוצא בשטח שזה 136 על 166, תסמן וי ותלך הלאה אבל קבענו את הפרמטרים.

אילן גילאון: עכשיו אתה רוצה לקבוע כאן פרמטרים לכל דבר?

<שמואל חיימוביץ': תיאורטית, כן.

<שמואל חיימוביץ': הם צריכים להגיד איפה הם צריכים את זה ואז נשקול את זה ונכתוב את זה בתקנה.

<שמואל חיימוביץ': כתוב כאן חמש.

<שמואל חיימוביץ': אם היית אומר לי שאולי כתוב שש, הייתי ממליץ שיהיה כתוב חמש ונגמור עניין.

<אלכס קרוסקין: אבל אני לא יודע.

<אלכס קרוסקין: יכול להיות שאצלי בפועל זה ארבע וחצי.

<שמואל חיימוביץ': אני לא מדבר באוויר.

<שמואל חיימוביץ': תן לי דוגמאות, תן לי מקרים ואז אני אוכל להתייחס לזה.

אילן גילאון: אתם רוצים לבדוק?

אילן גילאון: אתם תהיו אלה שתקבעו את המצב.

<אלכס קרוסקין: את הסטנדרט.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: את הסטנדרט.

אילן גילאון: לנו אין שום עניין לעשות כאן דברים בלתי הגיוניים ומיותרים.

<אלכס קרוסקין: איך אתה מציע את המכניזם?

אילן גילאון: שאתה תבדוק מה קורה.

<ערן טמיר: על התקנות האלה עובדים כבר הרבה מאוד זמן.

<ערן טמיר: חלק גדול מהעיכוב נבע כי משרד התחבורה, בצדק, רצה לעבוד מול החברות כדי לראות שלא מטילים עליהן משהו בעייתי.

אילן גילאון: סליחה.

אילן גילאון: שמוליק, חמש, זה יספיק לך?

<שמואל חיימוביץ': על מה?

אילן גילאון: על מה שהוא דיבר.

<שמואל חיימוביץ': אין בעיה.

<ערן טמיר: ממילא נותנים להם כך או אחרת תקופת היערכות.

<ערן טמיר: אם באמת יש איזה פספוס של משהו, ראשית, אפשר לבוא לתקן, ושנית, אפשר לחשוב על מנגנון של פטור, שזה מה שהוא מבקש.

<אלכס קרוסקין: אני לא מבקש פטור.

<אלכס קרוסקין: אני מבקש מנגנון.

<ערן טמיר: הקלה.

<ערן טמיר: לכן ישבנו, כדי שיראו שזה עומד מול הדרישות שלהם.

<ערן טמיר: או שיגידו קונקרטית מה לא עומד, או שמה נעשה, נתחיל כאשר יש תקופת היערכות.

אילן גילאון: הוא מעלה כאן שאלה עקרונית.

אילן גילאון: הבעיה שהוא מעלה כאן היא בעיה עקרונית.

אילן גילאון: כמו שקבענו בנושאים אחרים, מה קורה אם מישהו כבר ביצע ולא ביצע במדויק?

אילן גילאון: מה קורה אם הרמפה היא לא בדיוק לפי מה שאנחנו קבענו?

<ערן טמיר: אדוני היושב ראש, זה לא דומה כי כאשר אתה עושה תקנות של בניין קיים, אתה לא בדקת קודם את כל הבניינים הקיימים במדינת ישראל והתאמת אותם אחד לאחד.

<ערן טמיר: כאן יש לך זכיינים ספציפיים שמשרד התחבורה ישב אתם.

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

אילן גילאון: היה לי סיטיפס בכל מקום?

<ערן טמיר: לא.

<ערן טמיר: הם ישבו אתם על הדברים האלה.

<ערן טמיר: ישבו אתם סעיף-סעיף.

<ערן טמיר: משרד האוצר אמר שישבו אתם על סעיף-סעיף.

<ערן טמיר: עכשיו הוא לא אומר שאני עכשיו יודע א', ב', ג', ד', הם לא בסדר, לא עומדים ועכשיו תשנו ותעשו טווחים אחרים אלא הוא אומר משהו עקרוני וכללי.

<ערן טמיר: אז עקרוני וכללי, קודם כל נגמור את התקנות, נעביר אותן, יש תקופת היערכות, יהיו דברים נוראיים – נשנה אבל למה עכשיו לעכב את התקנות בגלל זה?

<אלכס קרוסקין: אני לא מבקש לעכב.

אילן גילאון: צריך שיהיה מכניזם.

<ערן טמיר: מבחינה משפטית, זה מכניזם של פטור.

אילן גילאון: זה במפר, מה שאני אומר.

אילן גילאון: הוא צריך את זה.

<שמואל חיימוביץ': למה הוא צריך את זה?

<שמואל חיימוביץ': הוא לא בטוח שהוא צריך את זה.

אילן גילאון: הוא לא בטוח.

<אלכס קרוסקין: אני ראיתי למשל את הדרישות כאן לגבי הכפתור לפתיחת הדלת רק אתמול ואנחנו לא מבינים.

<שמואל חיימוביץ': איך זה יכול להיות?

<ערן טמיר: זה לא חדש.

<ערן טמיר: זה היה כל הזמן.

<ערן טמיר: כבר שנים.

<אלכס קרוסקין: לא.

<אלכס קרוסקין: הכפתור עם השמונה מילימטר?

<ערן טמיר: ודאי לא אתמול.

<אלכס קרוסקין: אלינו הוא הגיע אתמול.

<ערן טמיר: כבר לפחות חודשים, אם לא יותר.

<אלכס קרוסקין: יכול להיות אבל אלינו הוא הגיע אתמול.

<אלכס קרוסקין: להגיד לך אם אנחנו עומדים בשמונה מילימטרים או בשישה, אני כרגע לא יודע.

<ערן טמיר: אתם רוצים לתתת אפשרות שהנציב יחליט?

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: אני רוצה עכשיו לקבוע את המספר המינימלי.

<ערן טמיר: הוא לא מדבר ספציפית על הכפתור.

<ערן טמיר: אם הוא היה מדבר ספציפית על הכפתור, בסדר.

<ערן טמיר: אתה מדבר ספציפית רק על הכפתור?

<ערן טמיר: הוא רוצה משהו כללי.

אילן גילאון: אני לא מבין משהו אחד.

אילן גילאון: כאשר הדיון הזה התקיים וכאשר התקנות האלה נקבעו, אתם לא ישבתם בשיחה משותפת כדי להבין מה אפשר, מה יש ומה לא?

<ערן טמיר: הייתה יותר משיחה משותפת.

<אלכס קרוסקין: על רוב הדברים כן, אבל יש כאן דברים חדשים שלא ישבנו עליהם.

אילן גילאון: אם יהיו דברים חדשים, נעשה תיקוני חקיקה.

אילן גילאון: במבחן הסבירות לא נראה לי שיהיו דברים חדשים, אבל נראה.

<ערן טמיר: אנחנו מוכנים לגבי הכפתור, לכתוב שש במקום שמונה.

אילן גילאון: צריכה להיות פרשנות הגיונית.

אילן גילאון: לא יכולה להיות פרשנות בלתי הגיונית.

<ערן טמיר: אדוני היושב ראש, אם במקום שמונה נכתוב שש, זה מה שיפתור את הבעיה, זה בסדר.

<ערן טמיר: הוא מדבר על משהו עקרוני יותר.

אילן גילאון: הם רוצים להיות סופר זהירים.

<שי אייזנברג: אנחנו מבקשים שיהיה מנגנון.

<שי אייזנברג: נניח שיש אי אילו פערים קטנים.

<שי אייזנברג: אנחנו לא מבקשים פטור.

<שי אייזנברג: אנחנו מבקשים את המנגנון שהמנהל, לפי פקודת מסילות הברזל בהיוועצות עם הנציב, כמו שכתוב באותה תקנה, יחליט לגבי הפער הזה מה אנחנו עושים, מתי אנחנו עושים, מה לוח הזמנים.

<ערן טמיר: משפטית זה לא אפשרי.

<ערן טמיר: אין מכוח החוק את האפשרות הזאת.

<ערן טמיר: מה שכתוב כאן זה פירוט של מה שכתוב בחוק.

<ערן טמיר: אין הסמכה.

<ערן טמיר: מה שאתה מבקש, זה בעצם מסלול חריגים למה שקבוע בתקנות אבל משפטית זה בלתי אפשרי.

<אייל לב ארי: אם אתה יכול להחריג את כל המערכת, בוודאי שאתה גם יכול להחריג - - -

<ערן טמיר: אני לא מחריג.

<אייל לב ארי: במצב של לקונה.

<ערן טמיר: ההוראות מפרטות איך עושים את זה.

<אייל לב ארי: במצב של חוסר שנוצר בעצם פער בין הדרישה לבין היישום הטכני.

אילן גילאון: אתה לא בטוח שזאת סיטואציה שקיימת במציאות.

<שי אייזנברג: אנחנו יודעים על דבר אחד.

<אלכס קרוסקין: אני כבר יודע שהיא קיימת.

אילן גילאון: כי ישבתם.

<אלכס קרוסקין: ציינו קודם פער אחד שאנחנו יודעים עליו.

אילן גילאון: אתה מדבר על הכפתור?

<אלכס קרוסקין: לא, לא על הכפתור.

<אלכס קרוסקין: מדברים על הכריזה החוצה, נושא עליו דיברנו קודם.

אילן גילאון: את זה פתרנו.

<קריאה: לא פתרנו.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: פתרנו.

<ישראל אבן זהב: הכריזה החוצה צריכה להיות בכל מקרה כי זה צריך להישמע בחוץ כאשר הדלת נפתחת.

<ישראל אבן זהב: הרמקול צריך להיות שם בכל מקרה.

אילן גילאון: בכל מקרה, בעניין הכפתור כי זה בא כדוגמה, מה המינימום שהוא צריך?

<שמואל חיימוביץ': שהם יגידו מה הם רוצים במקום מה שכתוב.

אילן גילאון: שיהיה כתוב בסעיף כי כנראה שיש בעיה.

אילן גילאון: תכתוב שישה מילימטר.

<אייל לב ארי: לחצן הפעלה 0.6 סנטימטרים.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: 0.6 סנטימטר.

<שמואל חיימוביץ': שישה מילימטרים.

<שמואל חיימוביץ': 0.6 סנטימטר.

<אייל לב ארי: על איזה תקנה אתה מדבר?

<הרצל רבינאין: תקנה 26ב.

<אייל לב ארי: בעמוד 2 למטה, לחצן ההפעלה?

<הרצל רבינאין: לחצן ההפעלה לפתיחת דלת הקרון תסומן בניגוד חזותי.

<הרצל רבינאין: גובה התבליט לא יפחת מ-0.6 במקום 0.8.

<אייל לב ארי: 0.6 סנטימטר?

<הרצל רבינאין: כן.

אילן גילאון: סיטיפס, יש לכם הישג בלתי רגיל, השגתם שני מילימטרים.

אילן גילאון: זה יכול להיות קריטי.

<אייל לב ארי: בסדר.

<אייל לב ארי: 0.6 סנטימטר.

<אלכס קרוסקין: בסעיף הזה כתבתם גם, לגבי הסיפא של הסעיף, ככל שבתחנה עובר יותר מקו אחד, יצוין יעד הרכבת באופן קולי וחזותי בעת עצירת הרכבת.

<אלכס קרוסקין: כאן מדובר על הקרון.

<אלכס קרוסקין: כלומר, לגבינו זה לא רלוונטי כי אנחנו קו אחד אבל כדי שלא תגבילו את הקווים האחרים, כדאי לתת כאן אופציה לעשות את זה לא רק בקרון אלא אפשר לעשות את זה בתחנה.

<אלכס קרוסקין: בדיוק אותה פעילות, אבל שזה יבוא מהתחנה.

<אלכס קרוסקין: אלה מערכות יותר פשוטות.

<אלכס קרוסקין: כלומר, כרגע זה לא רלוונטי ולא משנה מה ייכתב כאן, אבל בעוד שלוש-ארבע שנים יהיה עוד קו ואפשר להתקין מערכת בתחנה שתעשה בדיוק אותו הדבר.

<אלכס קרוסקין: צריכה להיות גמישות.

<אבי רמות: תרשו לי להוסיף עוד משפט אחד מבחינת הטכנולוגיות שקיימות היום.

<אבי רמות: יותר ויותר מקובל שהתחנה היא התחנה ומזהה את הרכבת.

<אבי רמות: אני חושב שלא צריך להיות הבדל.

אילן גילאון: או כך או כך.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: הם אוספים את כל האפשרויות.

<אייל לב ארי: תיקון התוספת השנייה בתוספת השנייה לתקנות העיקריות – בכותרת המשנה, במקום "ו-21(1) ו-(7), יבוא "21(1) ו-7) ו-26ב(18)".

<אייל לב ארי: ברישא לפני פרט 1, אחרי "בקרונות רכבת" יבוא "רכבת ובקרונות רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 3, במקום "או קרון רכבת" יבוא "קרון רכבת או קרון רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 4 - ברישה, במקום "שילוט נוסף באוטובוס" יבוא "שילוט נוסף באוטובוס וברכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 5, בפרט משנה ב, במקום "20 ס"מ" יבוא "15 ס"מ".

<אבי רמות: מה זה?

<אייל לב ארי: אלה תיקונים שלכם.

<אבי רמות: אתה מדבר על המדבקות הצהובות?

<אייל לב ארי: שילוט.

<אייל לב ארי: שילוט בסככות.

<אבי רמות: אני מבקש להוריד לגמרי מדבקות צהובות מרכבת קלה.

<אבי רמות: אמרתי את זה שלוש פעמים וארבע פעמים בדיונים פנימיים.

<אבי רמות: אמרתם כן, אבל זה נשאר.

<אבי רמות: אני מבקש להוריד לחלוטין את השילוט הצהוב מרכבת קלה.

<אבי רמות: זה לא רלוונטי.

<אבי רמות: יש שילוט דיגיטלי נגיש, יש את כל הנגישות שבעולם ולא צריך לשים את השלטים הצהובים האלה.

<שמואל חיימוביץ': ראובן, מה אתה אומר?

אילן גילאון: אני אומר שזה מזכיר אסוציאציות לא טובות.

<ראובן ברון: יש קו אחד ובאמת לא צריך.

<אבי רמות: גם אם יהיו עוד קווים, לא צריך.

<ראובן ברון: בכל מקרה, להפנות לתקן ולא למה שכתוב כאן כי זה כבר ישן.

<אבי רמות: אם אנחנו מורידים את זה, אין מה להפנות לתקן.

<שמואל חיימוביץ': איפה אתה מביא מידע לידיעת הנוסעים?

<קריאה: יש לך את הדיגיטלי.

אילן גילאון: אבי, אתה לא מדבר על הסככה, נכון?

<אבי רמות: על סככה.

<שמואל חיימוביץ': איזה סעיף כאן בתקנות מתייחס לנגישות שילוט בתחנה דיגיטלית?

<אבי רמות: אין.

אילן גילאון: אתם רוצים להוריד את זה לגמרי?

<שמואל חיימוביץ': אם אתה רוצה להוריד את הצהוב, תשים משהו אחר.

אילן גילאון: מה?

<אבי רמות: בבקשה.

<אבי רמות: יהיה שילוט אלקטרוני נגיש.

<אבי רמות: מה הסיפור?

<שמואל חיימוביץ': לפי מה?

<שמואל חיימוביץ': לפי חלק 4?

אילן גילאון: אבי, שאלת תם.

אילן גילאון: מה הבעיה בצהוב הזה, חוץ מזה שזה בית"ר ירושלים?

אילן גילאון: מה הבעיה עם זה?

<אבי רמות: אלה תחנות מאוד אלגנטיות, אלה סככות באמת יפות ואין צורך.

<אבי רמות: זה מיותר.

<אבי רמות: זה באמת מיותר.

<אבי רמות: תאמין לי שזאת סככה כל כך נגישה.

אילן גילאון: אצלי נגישות היא לפני אסתטיקה.

<שמואל חיימוביץ': יש הסכמה שזה יהיה דיגיטלי לפי התקן.

<אבי רמות: לפי התקן דיגיטלי.

<אבי רמות: כן.

אילן גילאון: אני לא יודע מה זה, אבל בסדר.

<אבי רמות: בשבוע הבא אנחנו במכון התקנים כדי לבדוק שזה יהיה בסדר.

<שמואל חיימוביץ': בסדר.

<שמואל חיימוביץ': לפי התקן.

<אייל לב ארי: מה אתם מציעים?

<ערן טמיר: אני מציע כן להשאיר את זה והאלטרנטיבה היא שיהיה שילוט דיגיטלי.

<אבי רמות: אני מתנגד.

<ערן טמיר: תוריד את זה ותחייב את כולם שיהיה דיגיטלי לפי התקן.

<אבי רמות: לא את כולם.

<ערן טמיר: בתחנות.

<אבי רמות: דיברתי על תחנות הרכבת הקלה.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: תרשום על פי התקן.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: ממשיכים.

<אייל לב ארי: אני לא הבנתי מה הנוסח שאתם מבקשים.

אילן גילאון: השלטים הצהובים ירדו.

<ערן טמיר: מה שאבי אומר, ויש הסכמה, זה שבמקום מה שכתוב כאן על העשרים סנטימטרים וכולי, לגבי פרט 5 בתוספת השנייה, שילוט התחנה, בתחנה של רכבת קלה יהיה שילוט דיגיטלי.

<אבי רמות: לא.

<אבי רמות: אני רוצה שילוט לפי התקן.

<קריאה: נשאיר את הצהוב ואם בעתיד נחשוב שצריך לשנות את זה, נשנה.

<קריאה: נשאיר את הצהוב.

<אבי רמות: אתה לא צריך.

<אבי רמות: תפנה לתקן ובתקן יש את הכול.

<קריאה: חברים, החלטה שלי, אני מעדיף שיהיה הצהוב.

<אייל לב ארי: פסקה (5) נשארת או יורדת?

<אייל לב ארי: במקום 20 יהיה 15, נשאר?

<הרצל רבינאין: כן.

<ישראל אבן זהב: בסוף הסעיף אתה כותב שהכתב יהיה בניגוד וכולי.

<ערן טמיר: לא.

<ערן טמיר: זה ירד.

<שמואל חיימוביץ': אתה הולך להקריא את הסעיף.

<שמואל חיימוביץ': עוד לא קראת אותו.

אילן גילאון: הוא קרא.

אילן גילאון: בחלק התחתון של המדבקה.

<אייל לב ארי: במקום 20 סנטימטרים יבוא 15 סנטימטרים.

<אייל לב ארי: יש הערה למטה המדברת על כך שבכנסת ה-18 קיבלה הוועדה החלטה לגבי נושא מיקום השילוט, לגבי הגובה והמיקום.

<שמואל חיימוביץ': וזה לא נמצא כאן.

<אייל לב ארי: זה לא נמצא.

<אייל לב ארי: עכשיו הוועדה תחליט האם היא מקבלת את התיקון שהוצע מחדש על ידי משרד התחבורה או הוא רוצה להיצמד להחלטה הקודמת שלה בכנסת הקודמת.

<שמואל חיימוביץ': הוא לא הציע מיקום אלא רק שינה את הגודל.

אילן גילאון: גם הגובה.

אילן גילאון: אני לא יודע מה הדרמה.

אילן גילאון: ראובן, מה אתה אומר?

<ראובן ברון: אני הצעתי קודם למחוק כאן את כל הדברים האלה ולכתוב שהשילוט בתחנה יהיה כמתואר בחלק 4 לתקן כי שם כתובות מידות עוד יותר טובות מאשר כאן, עליהן תעברו ב-23 לחודש.

<הרצל רבינאין: אנחנו עדיין במדבקות הצהובות?

<ראובן ברון: כן.

<ראובן ברון: מופיע שם המדבקות הצהובות, קטנות יותר, פשוטות יותר.

אילן גילאון: וזולות יותר.

<ראובן ברון: זה זול יותר, בלי יעד נסיעה.

<ראובן ברון: מה שרציתם.

<ראובן ברון: יש שם חלופה להשמעה קולית של המספר.

<שמואל חיימוביץ': אז תוכלו לעשות את הפיילוט כמו שצריך.

<הרצל רבינאין: מעלים הערות שיכולנו לדון בהן לפני שנה.

<הרצל רבינאין: עכשיו רוצים שנגיד אם זה בסדר לפי התקן או לא.

אילן גילאון: לפי התקן, זה תמיד בסדר.

<שמואל חיימוביץ': אתם ביקשתם לעשות פיילוט.

<שמואל חיימוביץ': אנחנו אמרנו לכם שאפשר לעשות פיילוט בתנאי.

<שמואל חיימוביץ': כאן זה כתוב כי ברגע שאתה משנה כאן, זה יחול גם על האוטובוסים.

<שמואל חיימוביץ': אתה אומר שבסוף השנה כבר יהיה בסדר והתקנות יהיו בסדר.

<שמואל חיימוביץ': זאת ההזדמנות שלך, תקן אתה.

<שמואל חיימוביץ': זה לטובתכם ואנחנו מוותרים לכם.

אילן גילאון: אני לא מבין מה יכולה להיות הבעיה למשרד התחבורה עם התקן הישראלי.

<שמואל חיימוביץ': זאת הזדמנות להעביר את זה.

אילן גילאון: ישראל היא מדינה ויש לה תקנים שאנשים מנסים לחבר אותם ולפעמים גם משרדים.

אילן גילאון: מה יכול להיות רע?

אילן גילאון: אין לי מושג מה כתוב בפנים.

<הרצל רבינאין: ראובן יכול היה להעיר את ההערה הזאת גם לפני שנה.

<ראובן ברון: אלה תיקונים שעשיתי לפני שנה, אבל בינתיים הקטנו עוד יותר והורדנו את היעד.

<ראובן ברון: באמת הלכנו לכל מה שאתם רוצים, לכל מה שאבי רצה, ועשינו טסט שיצא בסדר.

<הרצל רבינאין: בוא נעשה משהו אחר.

<הרצל רבינאין: בוא ניתן סמכות לשר התחבורה.

<הרצל רבינאין: אתה מדבר על הרביזיה של התקן, נכון?

<ראובן ברון: כן.

<הרצל רבינאין: בוא נשאיר את זה וניתן סמכות לשר התחבורה להחליט אחר כך אם הוא מאמץ את התקן בלי לחזור בחזרה לוועדה, אם יהיה תקן כי כרגע עוד אין את התקן שהוא מדבר עליו.

<אייל לב ארי: לא הסמכנו.

<אייל לב ארי: מה שאתה מדבר על השירות, לא הייתה הסמכה.

אילן גילאון: אפשר לכתוב כך ו/או, בלי שר.

אילן גילאון: ככה ו/או התקן.

<אייל לב ארי: בסדר.

<אייל לב ארי: נעשה במקום עשרים סנטימטר.

<אייל לב ארי: צריך לבנות את כל השילוט או רק את 5(ב).

<קריאה: רק את 5(ב).

אילן גילאון: כן.

<אייל לב ארי: שלט מדבקה יהיה דו צדדי וכדומה, ולהפנות – או יחולו הוראות התקן.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: אני כבר מפחד לדבר עם עורכי דין כי צריך להגיד לחילופי חילופין.

אילן גילאון: עכשיו כולם מרוצים.

אילן גילאון: נמשיך.

<אייל לב ארי: 3א הוספת תקנה 28א לפני תקנה 29 לתקנות העיקריות יבוא: "28א.

<אייל לב ארי: מדידת החזרות אור מדידת החזרות אור לצורך קביעת ניגוד חזותי, לתקנות אלה, תבוצע בידי מי שעבר הכשרה לפי תכניות ודרישות שהורה הנציב.

<אייל לב ארי: תכנית ודרישות כאמור יפורסמו באתר האינטרנט של הנציבות ויימצאו במשרדי הנציבות לעיון הציבור בעת שהם פתוחים לציבור".

<קריאה: יש חלק 6 של התקן שמדבר על זה.

<אייל לב ארי: זה בדיוק זה.

<ערן טמיר: ביררתי עם יהודה כדי להבין על מה מדובר וזה הנוסח הנכון.

<קריאה: למה לא להפנות לתקן?

<קריאה: יש תקן.

<ערן טמיר: יש להפנות לתקן בלי קשר.

<אייל לב ארי: תיקון התוספת השלישית בתוספת השלישית לתקנות העיקריות – בכותרת המשנה, במקום "ו-21(7)" יבוא "21(7) ו-26ב(19)".

<אייל לב ארי: בפרט 2.ג.1, בסופו במקום "ובקרון" יבוא "ובקרון נגיש".

<אייל לב ארי: תיקון התוספת החמישית בתוספת החמישית לתקנות העיקריות – בכותרת המשנה, במקום "(תקנה 6)" יבוא "(תקנות 6 ו-26ג)" ובמקום "תחנת אוטובוס" יבוא "תחנת אוטובוס, רכבת מקומית, סככת המתנה לאוטובוס וסככת המתנה לרכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 1, במקום "סעיף 2.8" יבוא "סעיפים 2.7 ו-2.9 וכן סעיף 2.6 לת"י 1918 חלק 2", ובסופו יבוא "הוראות פרט זה הנוגעות לרחבת היערכות לא יחולו על רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 2.ג, אחרי "ועד לשפת המדרכה" יבוא "או עד לשפת הרציף".

<אייל לב ארי: בפרט 2.ד – בפרט משנה 1, אחרי "לאורך המדרכה" יבוא "או לאורך הרציף", ובסופה, במקום "לרוחבה יבוא "לרוחבם".

<אייל לב ארי: נשאר לנו נושא פתוח לגבי מספר המקומות שיישמרו לאנשים עם מוגבלות בסככה, ליתר דיוק, של רכבת מקומית.

<אייל לב ארי: כיום כמדומני מדובר על מקום אחד והנציבות מבקשת להגדיל את מספר המקומות לשניים.

אילן גילאון: איך נקרא לזה, אורך, רוחב?

<ישראל אבן זהב: 1.60 מטר לשניים.

אילן גילאון: של כיסא אני יודע.

אילן גילאון: אני שואל על התחנה.

<שמואל חיימוביץ': תחנת רכבת מקומית היא הרבה יותר ארוכה מתחנת אוטובוס.

אילן גילאון: לכן אני שואל.

<שמואל חיימוביץ': אין בעיה לעשות שם שני מקומות.

<שמואל חיימוביץ': אנחנו גם הגדרנו שבכל קרון יהיו שני מקומות.

<שמואל חיימוביץ': זה סביר.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: כולם מסכימים על זה.

<אייל לב ארי: הוספת תוספת שמינית 1 אחרי התוספת השמינית לתקנות העיקריות יבוא: "תוספת שמינית 1 (תקנה 26ב(1) עד (3), (5), (15), (16), (18) ו-(19)

אילן גילאון: אשר, אתה רוצה להגיד משהו על ת"י 1918?

אילן גילאון: וזאת לא מלחמת העולם הראשונה.

אילן גילאון: אני אסביר לחבר הכנסת אשר על מה אנחנו דנים כאן.

אילן גילאון: אלה תקנות תחבורה.

אילן גילאון: אנחנו דנים על נושא הרכבת הקלה.

יעקב אשר: כראש עיר לשעבר, הייתי חלק מצוות ההיגוי של בני ברק, שם הרכבת הקלה, לפחות של תל אביב, עוברת.

יעקב אשר: הגעתי כדי להשתתף בישיבה הבאה.

אילן גילאון: אתה רוצה להגיד משהו?

יעקב אשר: עוד לא.

<אייל לב ארי: שילוט יחולו הוראות ת"י 1918 חלק 4 וכן יוצג בו מידע תחבורתי בלבד.

<אייל לב ארי: כריזה מערכת הכריזה תהיה בהתאם לת"י 1918 חלק 4 ותפיק שמע בעוצמה הגבוהה ב-15 דציבלים ברמה סבירה, כך שאדם סביר יכול לשמוע.

<ראובן ברון: גבוהה ממה?

אילן גילאון: תמחק את הדציבלים.

<אלכס קרוסקין: זה לא ברור וזה מוטעה.

<אלכס קרוסקין: היום יש לנו מצב שאנחנו חלק מההודעות מודיעים ב-11 דציבלים מרעש הסביבה ואנחנו מקבלים תלונות על כך שזה גבוה מדי.

<קריאה: תוריד את ה-15 דציבלים.

<אייל לב ארי: צריך להיות: ותפיק שמע בעוצמה ברמה סבירה, כך שאדם סביר יכול לשמוע.

<אייל לב ארי: יהיה יותר נכון לומר כך.

<קריאה: מה זה אדם סביר?

אילן גילאון: אני אדם סביר.

<אייל לב ארי: מאחזי יד מאחזי יד אופקיים יותקנו בגובה שבין 75 ל-100 סנטימטרים מרצפת הקרון ואורכם של חלק ממאחזי היד האופקיים לא יפחת מ-80 סנטימטרים.

<ישראל אבן זהב: מה זה של חלק?

<אבי רמות: זה נועד כדי שאפשר יהיה גם לשים נוספים קטנים יותר.

<אבי רמות: זה פשוט כדי לא לפסול.

<אייל לב ארי: הקצה התחתון של מאחזי היד האנכיים יותקן באופן שיאפשר אחיזה החל מגובה שבין 75 סנטימטרים ל-100 סנטימטרים מרצפת הקרון ואורכם של חלק ממאחזי היד האנכיים לא יפחת מ-80 סנטימטרים.

<אייל לב ארי: מאחז היד יהיה בניגוד חזותי לרקע ובגון אחיד.

<אייל לב ארי: לחצני פתיחת דלתות לחצני פתיחת דלתות, ימוקמו בגובה שבין 100 ל-120 סנטימטרים מרצפת הקרון או מפני הרציף, בהתאמה.

<אייל לב ארי: תיקון לתוספת התשיעית בתוספת התשיעית לתקנות העיקריות - בהגדרה "כלי תחבורה,, אחרי "רכבת" יבוא "רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: (1א) בפרט 1.ד, בסופו יבוא "היו במתקן מרכזי חנויות, לא יותקן פס מוביל אל אותן חנויות".

<אייל לב ארי: (1ב) בפרט 2, אחרי פרט משנה ח יבוא: "ח1.

<אייל לב ארי: נקבעו כניסה ויציאה נפרדות – יותקן בהן שלט הכוונה קולי"

<ראובן ברון: שאלה.

<ראובן ברון: הדלתות לא נפתחות אוטומטית בתחנה?

<ראובן ברון: צריך ללחוץ?

<אלכס קרוסקין: יש שני מצבים.

<אלכס קרוסקין: יש מצב אוטומטי ויש מצב שהנוסע מפעיל את זה ולוחץ על הדלת.

<אלכס קרוסקין: אם מגיעה רכבת לתחנה שהיא מלאה נוסעים, הנהג יפעיל ויפתח את הדלתות.

<אלכס קרוסקין: אם מגיעה רכבת ויש נוסעים בודדים, אין טעם לפתוח את כל הדלתות ולכן מי שרוצה, פותח.

<אלכס קרוסקין: אגב, למה שיניתם מגובה של הלחצן מ-85 סנטימטרים למטר?

<קריאה: גובה אחיד.

<אלכס קרוסקין: היה קודם 85 סנטימטרים ותיקנתם את זה למטר.

<אלכס קרוסקין: כרגע אני לא זוכר כמה זה אצלנו.

<אלכס קרוסקין: את השינוי הזה לא ראיתי.

אילן גילאון: היה 1.20 מטר.

<שמואל חיימוביץ': 85 סנטימטרים.

אילן גילאון: כשאתם קובעים את זה, זה לפי מדידה?

אילן גילאון: זה לפי מי שיושב בכיסא?

<קריאה: זה התחום אליו אדם יכול להגיע.

<שמואל חיימוביץ': בקשר למה שנאמר כאן על הנהג שפותח את הדלתות בעצם לפי שיקול דעתו, השאלה איך אפשר להביא לכך ששיקול הדעת שלו ייקח בחשבון גם את הצורך לפתוח לאדם עם מוגבלות כשהוא מבחין בו.

<שמואל חיימוביץ': אם למשל אדם עם מקל נחיה או כלב נחיה, ברור שהוא צריך לפתוח לו כי אחרת הוא צריך למשש ולמצוא את הכפתור.

<אלכס קרוסקין: אלה הנחיות תפעוליות.

<אלכס קרוסקין: כשהנהג רואה שיש צורך, הוא פותח.

<אלכס קרוסקין: או שיש הרבה אנשים או מוגבלים.

<שמואל חיימוביץ': אלה הנחיות ונהלים שלכם?

אילן גילאון: ואם אין לנהג שיקול דעת, גם לא יעזור מה שאתה תכתוב כאן.

<אלכס קרוסקין: לא ידוע לי שקיבלנו איזו תלונות בנושא הזה.

<אלכס קרוסקין: זה עובד בסדר.

אילן גילאון: אתם עשר.

<קריאה: אנחנו מדברים על תל אביב ולא עליכם.

אילן גילאון: גם תל אביב עוד לא קיבלו תלונות.

<אלכס קרוסקין: החזרתם ל-85?

<שמואל חיימוביץ': כן.

<אייל לב ארי: ראובן, ענו לך לנושא של התוספת התשיעית, לנושא של היציאות?

<ראובן ברון: כן.

<ראובן ברון: תחנה תת קרקעית.

<ראובן ברון: יש שם תיקון שאומר שלא צריכים דרך נגישה או סימון שלה לכיוון החנויות וזה בסדר.

<ראובן ברון: אבל יחד עם זאת צריך להיות אם הכניסה והיציאה הן לא באותו מקום, גם הדרך אל היציאות צריכה להיות נגישה ומסומנת.

<אלכס קרוסקין: היציאה מהתחנה?

<ראובן ברון: מהתחנה.

<אייל לב ארי: אם הן נפרדות.

<ראובן ברון: זה לא קיים בירושלים אבל אני לא יודע מה יהיה בתל אביב וברכבת הכבדה זה כך.

<ראובן ברון: תחנת סבידור, נכנסים במקום אחד ויוצאים במקום אחר.

<ראובן ברון: ביציאה אין שום סימן ואנשים הולכים לאיבוד.

<אייל לב ארי: תהיה דרך נגישה לכניסה וליציאה ככל שהן נפרדות.

<ראובן ברון: מה פירוש תהיה דרך נגישה?

<ראובן ברון: ברור שתהיה דרך נגישה.

<קריאה: הנגישה פשיטה פותרת את זה.

<אייל לב ארי: הנגישה גם כפשיטה, אבל גם הסימן המוביל.

<קריאה: ראובן, אתה מדבר על סימון?

<ראובן ברון: גם סימון וגם דרך נגישה.

<ערן טמיר: בתקנות יש חובה שתהיה דרך נגישה גם בכניסה וגם ביציאה.

<ראובן ברון: לא.

<ראובן ברון: רק מהכניסה.

אילן גילאון: דרך קלה יכולה להיות סיטואציה כזאת של סבידור?

אילן גילאון: זה יכול לקרות במבנה כזה?

<ראובן ברון: אולי בתל אביב.

<קריאה: לפי התכניות שאני ראיתי, לא, אבל אני לא יודע.

<ערן טמיר: אתה מדבר על טרמינל?

<ראובן ברון: כן.

<אייל לב ארי: זה הרי המתקן המרכזי.

<שמואל חיימוביץ': יש לי שאלה לאבי ולהרצל.

<שמואל חיימוביץ': בתחנה תת קרקעית, היא בדרך כלל נמצאת מתחת לכביש, יש גרם מדרגות שיורד מהמדרכה אליה.

<שמואל חיימוביץ': משני צדי הכביש יש מדרכות ואלה מדרכות שונות.

<שמואל חיימוביץ': האם בשניהם יהיו מעליות?

<קריאה: אתה אומר שאם יש ירידה, האם יש גם מעלית ?

<שמואל חיימוביץ': לאותה תחנה יש שתי ירידות ולא אחת.

<הרצל רבינאין: אז יהיו שתי מעליות.

<שמואל חיימוביץ': אם זה ברור לפי התקנות, בסדר.

אילן גילאון: אנחנו ממשיכים.

<אייל לב ארי: ההערה לעניין היציאות היא נכונה.

<אייל לב ארי: אין שם התייחסות ליציאה.

<אייל לב ארי: יש שם כניסה.

<אייל לב ארי: הכניסה לתחנות עצמן, בתוספת התשיעית.

<אייל לב ארי: כניסה נגישה ודרך נגישה, ראשית, הכניסה למתקן תתאים לדרישות כך וכך.

<אייל לב ארי: שנית, דרך נגישה כהגדרתה תחבר בין התחנות שבקרבת המתקן המרכזי המשמשות אמצעי תחבורה אחרים ומעברי כך וכך.

<אייל לב ארי: לחניה ולכניסה הנגישה.

<אייל לב ארי: בין הכניסה הנגישה לבין הרציפים.

<אייל לב ארי: שוב, מדובר על כניסה ואם יש לנו יציאה שהיא נפרדת או במיקום שונה מהכניסה, לכאורה לא היא מכוסה על ידי התקנות, כך שהערה של ראובן לא מופרכת.

<אייל לב ארי: זה שהדרך הנגישה תהיה חופשית ממכשולים, זאת באמת כבר הוראה יותר כללית והיא לא מדברת על הכניסה.

<אבי רמות: יחולו הוראות התוספת התשיעית ככל שההוראות כאמור אינן סותרות את הוראות חלק ח'1 לתוספת השנייה.

<אבי רמות: התחנה התת קרקעית צריכה היתר בנייה.

<אבי רמות: זאת אומרת ש-ח'1, בניין חדש, חל עליה.

<אבי רמות: זאת תוספת על ח'1.

<אבי רמות: בוודאי ש-ח'1 דורש כניסה ויציאה.

<אבי רמות: אין דבר כזה בלי.

אילן גילאון: נכון.

<אבי רמות: אלא אם כן לא הבנתי כאן משהו.

אילן גילאון: צודק.

אילן גילאון: זה נכון.

<אבי רמות: מעל הסר ספק, זה חייב להיות נגיש.

אילן גילאון: זה ברור.

<אייל לב ארי: התוספת התשיעית היא מתקן מרכזי.

<אייל לב ארי: זה מבנה.

<אייל לב ארי: בפרט 3.א, אחרי "בתחנת רכבת" יבוא "ובתחנה תת קרקעית של רכבת מקומית".

<אייל לב ארי: בפרט 4 בכותרת, אחרי "סימון שפת הרציף בתחנת רכבת" יבוא "ובתחנת רכבת מקומית תת קרקעית".

ב יבוא: סימני אזהרה יותקנו לפי סעיף 2.9.2 לת"י 1918 חלק 2, ואולם מסיבות הנדסיות, לרבות מסיבות של חוסר מקום על הרציף ובאישור מורשה מבנים, תשתיות וסביבה יחולו הוראות אלה: מקצה הרציף ועד למרחק שבין 13 ל-15 סנטימטרים ממנו, ולכל אורכו, יותקן משטח אזהרה בצבע הנוגד את סביבתו לפי ת"י 1918 חלק 6, ובמרחק שבין 35 ובין 50 סנטימטרים משול הרציף יותקן משטח אזהרה שני מישושי לפי ת"י 1918 חלק 6 ברוחב שבין 35 סנטימטרים ל-45 סנטימטרים ובמקביל לראשון, והכול למעט אם קיים במקום קיר החוצץ בין הרציף לבין הרכבת המקומית.

<ראובן ברון: הערה.

<ראובן ברון: אני מבקש שבמקום מורשה מטוס, הנציבות תיתן את האישור.

<שמואל חיימוביץ': למה?

<ראובן ברון: סימני האזהרה יהיו או לפי התקן או לפי מה שמופיע במקומות אחרים לבין מה שמופיע כאן.

<ראובן ברון: זסה פשוט מניסיון שלא היה לי טוב דווקא עם הרכבת הכבדה שמורשה המטוס כתב שם, אני לא רוצה להגיד.

אילן גילאון: יש מטוסים יותר טובים.

אילן גילאון: לא כל המטוסים אותו הדבר.

אילן גילאון: אין סיבה.

<ראובן ברון: אני מחפש מישהו שהוא לא מטעם.

<שמואל חיימוביץ': לא נהיה מסוגלים ללכת לכל תחנה ולבדוק.

אילן גילאון: אנחנו לא יכולים לעשות זאת.

<ראובן ברון: רק במקומות שהם יבקשו.

אילן גילאון: ההערה לא מתקבלת.

אילן גילאון: ההערה מתקבלת אבל ההמלצה לא מתקבלת.

<אייל לב ארי: (3א) הותקנה חציצה בין רציף התחנה לבין שאר חלקי התחנה – לא תחול חובה להתקין ברציף משטח אזהרה.

<אייל לב ארי: בפרט 12.ב, אחרי "בתחנת רכבת" יבוא "ובתחנת רכבת מקומית תת קרקעית".

<אייל לב ארי: 9.

<אייל לב ארי: שמירת דינים אין בהוראות תקנות אלה כדי לגרוע מחובותיו של בעל רישיון קו שירות באוטובוסים או מפעיל רכבת מקומית לפי הוראות מכוח כל דין.

<אייל לב ארי: אני חושב שאנחנו צריכים לשפץ את הנוסח הזה של התקנה.

<אייל לב ארי: 10.

<אייל לב ארי: תחילה והוראות מעבר תחילתן של תקנות אלה שלושים ימים מיום פרסומן.

<אייל לב ארי: מי שערב יום התחילה עבר הכשרה למדידת החזרות אור וחיוב ניגוד חזותי, לפי תכנית ודרישות שהורה הנציב, רואים אותו כמי שעבר הכשרה לפי תקנה 28א לתקנות העיקריות, כנוסחה בתקנה 3א לתקנות אלה.

<אייל לב ארי: תחילתן של תקנות אלה לגבי רכבת מקומית קיימת ככל שאינן מתקיימות – 3 שנים מיום פרסומן.

<שמואל חיימוביץ': למה צריך שלוש שנים?

אילן גילאון: אתם ביקשתם את זה.

אילן גילאון: איזה שינויים דרמטיים יש?

<אלכס קרוסקין: כל שינוי בנושא של הקרון, לוקח המון זמן כי זה לא משהו שיכולנו לבצע לבד אלא זה הולך דרך המפעל, דרך היצרן, יש תהליך די ממושך עם המדינה.

<אלכס קרוסקין: למשל החיווי הקולי והחזותי בפתיחת דלתות, החיצוני, אין לנו את זה.

<אלכס קרוסקין: אני כבר מנוסה בכמה שינויים בקרון הקיים ואלה תהליכים שלוקחים המון זמן.

<אלכס קרוסקין: כלומר, שלוש שנים, זה לא שאנחנו נעשה את זה בכוונה שלוש שנים, אבל זה עלול לקחת שלוש שנים.

<אלכס קרוסקין: לכן נראה לי די סביר.

<ערן טמיר: שאלנו בדיוק על דברים שמצדיקים דחייה כל כך ארוכה.

<אלכס קרוסקין: זה לא משהו שאנחנו יכולים לעשות לבד.

<אלכס קרוסקין: זה הולך דרך הפרוצדורה.

<ערן טמיר: אני מבין מה אתה אומר.

<ערן טמיר: אתה מדבר על מה שמופיע בעמוד 2, מערכת חיצונית.

<אלכס קרוסקין: לדוגמה הדבר הזה.

<אלכס קרוסקין: ברור שאם צריך להוסיף סטיקר או מדבקה, זה יבוצע מיד.

אילן גילאון: אני חושב שהם עומדים בסטנדרטים יפה מאוד, אני סומך עליהם.

אילן גילאון: אני גם מקבל את העניין הזה באופן של מחשבה רצינית.

אילן גילאון: אני בטוח שתיקונים שתוכלו לעשות במיידי, אתם תעשו במיידי.

אילן גילאון: לא יהיו הנחות מעבר לשלוש שנים, שיהיה ברור.

<שמואל חיימוביץ': אני מציע שיהיה כתוב שנתיים ואפשרות לקבל אורכה לשלוש שנים.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: זה סתם.

<ראובן ברון: עוד הערה.

<ראובן ברון: הרכבות המקומיות משתמשות בין השאר במכונות אוטומטיות למתן שירות.

<ראובן ברון: ההגדרה של הדבר הזה בלטה ואי אפשר לעמוד בדבר הזה.

<ראובן ברון: אני חושב שבהזדמנות זאת אפשר להתייחס לתקנה 11 בתקנות של 2003, למחוק את ההגדרות שנמצאות שם ולהפנות לתקן.

<ראובן ברון: זאת הצעה.

<קריאה: זה המקום לדון בזה?

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: תודה ראובן.

אילן גילאון: הישיבה נעולה.