ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 194, 2014-05-28 08:00

עמרם מצנע: היום יום איחוד ירושלים, 47 שנה למלחמת ששת הימים.

עמרם מצנע: כמובן יום לציון איחוד ירושלים.

עמרם מצנע: מי מהנוכחים כאן היה חייל בשנת 1967, חוץ ממני?

עמרם מצנע: אני לפחות זוכר את החדשה המסעירה ואת הבשורה עם הכרזתו של מוטה גור 'הר הבית בידנו' אותה שמעתי ברדיו כששכבתי פצוע בבית החולים תל השומר.

עמרם מצנע: זו באמת הייתה שמחה שקשה לתארה.

עמרם מצנע: אכן זה יום חג של איחוד ירושלים.

עמרם מצנע: אבל יש גם דברים שאנחנו לא כל כך מרוצים ולא יכולים להיות שבעי רצון בין שאר הדברים שעומדים על סדר היום הציבורי.

עמרם מצנע: השאלה עד כמה ירושלים מאוחדת, עד כמה ירושלים נותנת הזדמנות שווה לכל נער ונערה תושבי ירושלים.

עמרם מצנע: זו שאלה שלא רק עומדת למבחן, אלא מבחן לעצמנו עד כמה עשינו את כל מה שנדרש כדי להסיר את החומות, להסיר את הגדרות ולתת הזדמנות שווה בכל המערכות, בעיקר במערכת החינוך.

עמרם מצנע: 47 שנה אחרי יש לנו בהחלט, לצערי, יותר מדי נושאים שמחייבים בדיקה.

עמרם מצנע: מצאתי לנכון דווקא ביום הזה לערוך את המפגש, שהוא המשך לדיונים וסיורים שעשתה הוועדה בירושלים, ראתה גם את ההצלחות ואת ההישגים ולמדה על רב-גוניות ומיוחדות של מבנה האוכלוסייה.

עמרם מצנע: כמובן החלוקה לקהילות קהילות במזרח העיר, במערב העיר.

עמרם מצנע: אחד הנושאים המעיקים יותר מאחרים הוא אחוז הנשירה מבתי הספר.

עמרם מצנע: אחוז הנשירה מבתי הספר במזרח ירושלים הוא גבוה מאוד, הוא עומד על סביבות שליש.

עמרם מצנע: דנו כאן בוועדה לא פעם אחת בגורמים ובסיבות שמביאות לתוצאה כל כך מביכה במציאות שבה מערכת החינוך במדינת ישראל מתמודדת, נלחמת.

עמרם מצנע: מתמודדת די בהצלחה עם נושא הנשירה, אם אתם רוצים, עם ההנשרה לאורך השנים.

עמרם מצנע: דווקא כאן בירושלים המאוחדת הנתונים הם מאוד בעייתיים, מאוד מאוד מדאיגים.

עמרם מצנע: אני אומר את זה באמת מבלי צורך להתייחס לשאלות הפוליטיות המורכבות שקיימות כאן במחרב הירושלמי.

עמרם מצנע: אמרתי את זה גם בדיון הקודם.

עמרם מצנע: בסופו של דבר לכל אורך דרך החשיבה הפוליטית, חברתית חינוך והזדמנות שווה תמיד מקדמים את הקשר בין בני אדם ואת היכולת של בני אדם לחיות האחד עם השני למרות השוני וההבדלים.

עמרם מצנע: לכן אני מניח שאין ולו אחד, שחושב שיש איזה ערך, איזה טעם או איזה עניין בלשמר אחוז נשירה כל כך גדול.

עמרם מצנע: למנוע מרבים וטובים מאוד לקבל את החינוך ברמה הגבוהה ביותר.

עמרם מצנע: לצאת בסוף לחיים בגיל 18 אחרי מערכת החינוך הפורמאלית מצויד בארגז הכלים שמאפשר לו, לאחר מכן, לבחור את דרכו.

עמרם מצנע: בדיונים עלו מספר נושאים, האחד מהם היה כמובן איתור שטחים במזרח ירושלים המתאימים למוסדות חינוך.

עמרם מצנע: עלה עניין איתור השטחים ולאחר מכן פעילות העברת הבעלות למדינה או לעירייה.

עמרם מצנע: החוליה השלישית היא הבינוי.

עמרם מצנע: למדנו מהנתונים שהוצגו בעיקר על ידי עיריית ירושלים ומשרד החינוך על הקשיים הרבים שיש בתהליך הזה שלוקח הרבה מאוד זמן.

עמרם מצנע: למדנו גם שיש סכומי כסף די גדולים שהוקצו ומוקצים מדי שנה על ידי משרד האוצר.

עמרם מצנע: למרות זאת, הבירוקרטיה, התהליך לא מצליח להביא לתוצאה נראית העין.

עמרם מצנע: כמובן שארצה לשמוע דיווח על הנקודה הזאת.

עמרם מצנע: נקודה נוספת שעלתה כאן, היא על חוסר כוח אדם מקצועי במקצועות שסביב ההוראה: פסיכולוגים, קציני ביקור סדיר, יועצות או יועצים חינוכיים, עובדים סוציאליים שגם קשורים למערכת החינוך ועוד.

עמרם מצנע: גם בנושא זה אשמח לשמוע.

עמרם מצנע: כמובן גם דברים נוספים שקשורים במסלולים שונים, מסלול הבחינות בנוסח הפלשתיני, הבחינות בנוסח הישראלי.

עמרם מצנע: הבנתי שיש גם חוסר אמון בנתונים וביכולת לרכוש ביטחון עצמי אחרי הנתונים שניתנים.

עמרם מצנע: מיהם הנושרים, היכן הם נמצאים ומה הסיבות שהביאו אותם לכך.

עמרם מצנע: זו הפתיחה שלי.

עמרם מצנע: אבקש את משרד החינוך להתחיל.

עמרם מצנע: אחר כך נשמע את עיריית ירושלים ולאחר מכך את הגורמים המעורבים, הלא ממשלתיים, שמעורבים בנושא.

עמרם מצנע: בבקשה.

<גנאדי קמנצקי: כפי שאמרת, גם אנחנו רואים בנושא פיתוח מערכת החינוך, בין היתר במזרח ירושלים בגלל הפער שנוצר במשך הזמן, אנחנו רואים בו כאחד מהעדיפויות הגובהות.

<גנאדי קמנצקי: לצורך כך אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם עיריית ירושלים.

<גנאדי קמנצקי: במסגרת התקציבית שלנו אנחנו נותנים עדיפות לבינוי פרויקטים במזרח ירושלים.

<גנאדי קמנצקי: לגבי קרקעות יש הסכם בין משרד החינוך, משרד האוצר ועיריית ירושלים להעברת סכומים לרכישת מגרשים.

<גנאדי קמנצקי: על פי ההסכם קיבלנו כבר ממשרד האוצר 50 מיליון שקל השנה.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו נתארגן ונעביר - -

עמרם מצנע: לשנת2014.

עמרם מצנע: כמה מזה כבר הוצאתם או התחייבתם?

<גנאדי קמנצקי: אני חושב שקיבלנו רק לפני כחודש או שבוע, רק עכשיו קיבלנו ואנחנו נערכים להעברה בהתאם לקבלת חומר מעיריית ירושלים.

עמרם מצנע: מה זה 'נערכים'?

עמרם מצנע: האם יש לכם איזו רשימה של קרקעות פוטנציאליים?

עמרם מצנע: הרי שלב הקצאת הכסף הוא שלב די אחרון בתהליך הזה.

עמרם מצנע: אני מניח שהתהליך מתחיל מאיתור ואחר תהליך הפקעה.

<גנאדי קמנצקי: אני חושב שעיריית ירושלים תתייחס לדברים האלה.

<גנאדי קמנצקי: רוב העניין הזה נמצא בעירייה.

<גנאדי קמנצקי: ברגע שאנחנו מקבלים חומר אנחנו מעבירים את התקציבים.

<גנאדי קמנצקי: הם יתייחסו בנושא הזה גם לעניין העדיפויות.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עיריית ירושלים בבקשה.

<דנה פולק: אני ממנח"י (מינהל חינוך ירושלים).

<דנה פולק: 50 מיליון האלה הם לא משהו שבסוף התהליך.

<דנה פולק: זה חייב להיות בראשית התהליך.

<דנה פולק: זה בכלל הבסיס שלנו להתחיל את תהליך הפקעת הקרקעות.

<דנה פולק: אם לעירייה אין איזה גיבוי תקציבי לפיצויי ההפקעה אנחנו לא מתחילים בתהליך ההפקעה.

<דנה פולק: ברגע שנתקבל את ה- 50 מיליון, יצאנו לסיורים, איתרנו את הקרקעות, הערכנו את השווי - - - -

עמרם מצנע: כמה היה לכם בשנה שעברה, בשנת התקציב 2013?

<דנה פולק: אנחנו לא מקבלים מדי שנה את התקציב.

<דנה פולק: בסך הכול משנת 2007 ועד לשנה שעברה קיבלנו 38 מיליון שקל וכולם בתהליך.

<דנה פולק: רוב הפרויקטים שסומנו בסכומים האלה הם בבנייה, בתכנון מתקדם.

<דנה פולק: יש שניים שהם עדיין בהליכי הפקעה משום שיש התנגדות של הבעלים.

<דנה פולק: כל תקציב הפקעה שמתקבל אנחנו כבר מכניסים אותו לשלב ההפקעה.

<דנה פולק: כלומר, מתחילים את ההפקעה, לפעמים נעצרים בדרך, אבל רוב הפרויקטים הם בשלבי מימוש.

עמרם מצנע: את המנה הזאת של ה- 50 מיליון יש לכם כבר - - -

<דנה פולק: יש לנו רשימה מסודרת של מגרשים שאיתרנו ובדקנו.

<דנה פולק: לא בכל היצע המגרשים שקיים במזרח ירושלים אנחנו יכולים מחר לקום ולבנות.

<דנה פולק: יש הרבה בעיות של תשתיות, דרכי גישה, שיפועים קשים מאוד.

<דנה פולק: מתוך כל היצע הקרקעות איתרנו כ- 18 מגרשים שווים יכול להסתכם ב- 50 המיליון.

<דנה פולק: כשיתקבלו הרשאות נוכל להתחיל בהליכי הפקעה.

עמרם מצנע: איך זה עומד מול הצרכים, כלומר, כמה הייתם צריכים כדי להתמודד עם כל היקף הבעיה?

<דנה פולק: אוכל לומר לך מה המחסור בכיתות לימוד, אבל זה משתנה לפי המגרשים.

<דנה פולק: המחסור שלנו עומד על כ-700 כיתות לימוד.

<דנה פולק: לתרגם לכסף לתקציבי הפקעה אני לא יודעת בדיוק.

<דנה פולק: ב- 50 המיליון שנקבל, ההערכה שלנו היא שזה ייתן מענה לבין 160 ל-200 כיתות לימוד.

עמרם מצנע: זה כסף שמיועד לתשלומי הפקעה או גם לבנייה?

<דנה פולק: רק לתשלומי - - -

עמרם מצנע: ומה קורה עם תקציבים לבנייה?

<דנה פולק: בתהליך השוטף אנחנו לא נתקלים בבעיה מול משרד החינוך.

<דנה פולק: ברגע שאנחנו מפקיעים את הקרקע, מגישים בקשה, מתכננים את מוסד החינוך ושאנחנו מגיעים לשלב הבינוי אף פעם לא נעצרנו בגלל שאין תקציבים או הרשאות לבינוי.

<גנאדי קמנצקי: כמו שאמרתי, אנחנו נותנים עדיפות לפרויקט של מזרח ירושלים.

<גנאדי קמנצקי: אף פעם לא אומרים 'בשנה הבאה, אחר כך'.

<גנאדי קמנצקי: ברגע שפרויקט זמין אנחנו יוצאים לתקצוב.

עמרם מצנע: אני מבין שבהקצאה יש גם לשנת התקציב הבאה.

<דנה פולק: נאמר לנו שיהיו עוד 50 מיליון בשנה הבאה.

<לארה מובאריכי: בכלל מדובר על 100 מיליון שמתחלקים לשתי מנות של 50 ו-50 מיליון.

עמרם מצנע: האם זה מאפשר לכם להתחיל את התהליך על 100 מיליון ולא רק על 50 מיליון?

<דנה פולק: להתחיל את ההפקעה עצמה בפועל אנחנו לא יכולים אלא אם כן תהייה גמישות שתאפשר לנו.

<דנה פולק: אנחנו כן עושים את התהליכים המקדימים: בודקים את הקרקע, מכינים תכניות מדידה, נערכים בכל, כשמגיע התקציב אנחנו מפרסמים בפועל את ההפקעה.

עמרם מצנע: יש כאן נציג משרד הפנים?

עמרם מצנע: בבקשה.

עמרם מצנע: מה חלקכם בתהליכי התכנון, ההפקעה.

<זיו אדר: אני מלשכת התכנון המחוזית.

<זיו אדר: אנחנו מודעים למחסור בכיתות לכן בכל תכנית שמוגשת אלינו אנחנו דורשים שיהיה בה גם הפרשה משמעותית לצרכי הציבור.

<זיו אדר: כדי לקבל מנות גדולות של קרקעות לבתי הספר ודברים דומים צריך תכניות משמעותיות שיוגשו.

<זיו אדר: כידוע במשרד הפנים לא עוסקים ביזום תכנון.

<זיו אדר: לכן כל מה שנותר לנו זה לדרוש מכל תכנית שמגיעה הפרשות לצרכי הציבור.

עמרם מצנע: אבל השאלה שעולה כחוט שני בכל הענפים, אנחנו מבינים שיש כאן בעיה תהליכית-דמוקרטית מורכבת מהקצאת הכסף, איתור קרקעות, תכנון והקצאת הכסף לבנייה וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.

עמרם מצנע: אם כל אחד מחכה לזה שיעבירו את הכדור למגרש שלו, אז אנחנו מתנהלים כפי שאנחנו מתנהלים.

עמרם מצנע: השאלה האם מישהו מהעוסקים במלאכה – לא נמצאים כאן קובעי המדיניות, כולכם עובדי עובד ציבור וכל אחד במקום שהוא נמצא – חשב פעם על איזה צוות משותף, שולחן עגול, צוות היגוי שיכולים לשבת ולהתמודד עם כשלי התהליך.

עמרם מצנע: למשל, להתחיל בתהליך עוד לפני שיש את הצטלה של משרד האוצר שיש רק התחייבות עתידית?

<קרן צפריר: אני מהאגודה לזכויות האזרח.

<קרן צפריר: זאת הייתה בדיוק המלצת בית המשפט בפסק דין שדיבר על המחסור בבתי ספר וכיתות הלימוד.

עמרם מצנע: אז אני קולע לדעת גדולים.

<קרן צפריר: במסגרת פסק הדין שהורה למדינה להשלים את המחסור בכיתות בתוך 5 שנים, בית המשפט המליץ על הקמת צוות ייעודי שיכול להתמודד עם גודל המשימה.

<קרן צפריר: לפי מה שאנחנו שומעים פה, על אף הסכומים המאוד יפים שנאמרו, ראשית אנחנו לא מסכימים למחסור ב-700 כיתות.

<קרן צפריר: לדעתנו המחסור הוא גדול בהרבה יותר.

<קרן צפריר: הרשויות עצמן מודות שהן לא מתכוונות להשלים את המחסור הזה.

<קרן צפריר: לפי הנתונים שעולים פה, אם ב- 50 מיליון העירייה מעריכה שהם יספיקו למקסימום 200 כיתות, אז 100 מיליון יספקו לבנות כ-400 כיתות.

<קרן צפריר: לכן גם לפי עמדה זו הם לא אמורים להשלים את המחסור שלהערכתם.

עמרם מצנע: אני חוזר לירושלים.

עמרם מצנע: יש למשל מדיניות לתת עדיפות למשבצות קרקע גדולות, תהליך ההפקעה הוא אותו תהליך, אבל כשאתה גומר אותו אתה יכול לבנות מתחם גדול.

עמרם מצנע: לפעמים טיפול במשבצות קרקע קטנות קל לטפל בהן, אבל התמורה שהן נותנות היא קטנה.

עמרם מצנע: יש איזו מדיניות אצלכם בעניינים האלה?

<דנה פולק: ראשית אני רוצה לומר לגבי התכנון והתכניות הקיימות, לומר ולסייג, גם בהינתן לנו כל הכסף להפקעה אין לנו מספיק מגרשים היום, על פי תכניות מאושרות, שיספיקו להשלים את כל הפער הקיים.

<דנה פולק: כלומר, הן לא - - -

עמרם מצנע: אבל זה חוזר, אמרת 'תכניות מאושרות', גם זה דבר שחונה אצלכם.

<דנה פולק: בסדר, אני אומרת שגם אם המדינה תיתן לנו תקציבים ללא הגבלה לא נוכל להשלים את הפער מאחר ואין מספיק מגרשים ייעודיים מסומנים על פי תכניות.

<דנה פולק: יש תכניות מתאר שמקודמות כבר כמה שנים, אבל לא מגיעות לידי אישור.

<דנה פולק: העירייה מתכננת, אבל - - -

עמרם מצנע: זה חוזר חזרה.

עמרם מצנע: כולנו יודעים שתכנית מתאר היא לא 'MUST, אפשר לעשות תכניות בניין עיר נקודתיות, כלומר בסוף זה לא דבר שהוא לא גזרה משמיים.

<דנה פולק: יש הרבה תכניות נקודתיות, אבל בתכנית נקודתית ההפרשה היא מאוד קטנה.

<דנה פולק: כלומר, אם אתה רוצה לייצר מאסה של מגרשים ומגרשים גדולים, התכניות הנקודתיות המאושרות, שכן מאושרות, הן לא מביאות למענה הנדרש.

<דנה פולק: בנוגע לדבר השני, אנחנו בתקציבים הראשונים שקיבלנו לבינוי, באמת בחרנו את אותם מגרשים גדולים, בנינו ובעיקר קידמנו בניית בתי ספר.

<דנה פולק: מאז "חוק טרכטנברג" אנחנו התחלנו לשלב גם וגם, וגם לתת מענה לגני ילדים.

<דנה פולק: כלומר, ברשימה הנוכחית יש לנו גם מגרשים גדולים וגם מגרשים קטנים לגני ילדים.

<דנה פולק: כשמדברים על שולחן עגול, אנחנו בראש צוות קבוע ברשות המנכ"ל שמתכנס אחת לתקופה כדי לנסות ולפתור את כל הסוגיות הבעייתיות.

<דנה פולק: גם במשרד החינוך - - -

עמרם מצנע: יש צוות בין-משרדי?

<דנה פולק: לא משהו קבוע.

עמרם מצנע: אין, בקיצור.

עמרם מצנע: אין.

עמרם מצנע: אני זוכר בעיה נוספת שעלתה, ההסעות והמעבר מחלקי ירושלים שמעבר לגדר ומהצד הזה של הגדר.

עמרם מצנע: מה אתם יודעים להגיד על זה?

<לארה מובאריכי: ברשותך אני אתייחס.

<לארה מובאריכי: דיברנו על בעיה של העברת תלמידים לשועפאט וגם לתוך ירושלים.

<לארה מובאריכי: שתי הבעיות נפתרו למרות שהיו המון קשיים.

<לארה מובאריכי: בדקנו את הנושא ומצאנו שלא היה משכונת דיר סוואחרה מספיק מרחק שמצדיק את העברת התלמידים, התייחסנו למצב הטופוגרפי של השכונה ואמרנו שבאופן זמני, כלומר עד סוף השנה.

<לארה מובאריכי: עד שנשכנע את האנשים הרלוונטיים במשרד החינוך ונביא אותם להצדיק את המצב הנוכחי כדי לאשר לנו באופן חריג.

<לארה מובאריכי: אנחנו נסיע את התלמידים עד סוף חודש יוני.

<לארה מובאריכי: אנחנו כן עושים את זה, אנחנו מסיעים את התלמידים משכונת סוואחרה מידי יום ומחזירים אותם הביתה כרגיל.

<לארה מובאריכי: גם בשכונת חמיס אנחנו מגיעים עד בתי התלמידים ואוספים ומסיעים אותם לשכונת שועפאט.

<לארה מובאריכי: שני העניינים בשתי השכונות הוסדרו בינתיים עד סוף השנה.

<לארה מובאריכי: עד תחילת שנת הלימודים הבאה ננסה להסדיר את העניין מול משרד החינוך.

<לארה מובאריכי: זה לא עניין שקשור לתושבי מזרח ירושלים נטו.

<לארה מובאריכי: לכן אנחנו קושרים לעוד גורמים במשרד החינוך שממנים את ההסעה.

<לארה מובאריכי: אנחנו מקיימים משא ומתן מול משרד החינוך, אנחנו כבר מובילים את זה ולא מחכים לתחילת השנה.

<לארה מובאריכי: העניין נכון לעכשיו הוסדר, התלמידים מוסעים מדי יום ואנחנו טיפלנו בזה מאז הוועדה הקודמת.

<לארה מובאריכי: נכון שזה לקח קצת זמן.

<סאמיח אבו רמילה: לארה, מה עם ההסעות של כפר עקב שהופסקו?

<לארה מובאריכי: איפה הפסיקו?

<סאמיח אבו רמילה: בכפר עקב אין אסיפת תלמידים מהמחסום.

<לארה מובאריכי: לא שידוע לי שהפסיקו.

<סאמיח אבו רמילה: את יכולה לבדוק?

<לארה מובאריכי: אוקיי.

<לארה מובאריכי: דברים שלא מגיעים אלי אני לא יכולה לטפל.

עמרם מצנע: יש לכם נתונים חדשים או מעודכנים בעניין הנשירה וסיבותיה?

<לארה מובאריכי: אין לנו נתונים עדכניים.

<לארה מובאריכי: כל מה שאוכל להגיד, גם דיברנו בפעם הקודמת על התקציב שעומד לרשותנו, 3 מיליון שקל.

<לארה מובאריכי: אושר לנו עוד 1 מיליון בוועדת הכספים האחרונה, ראש העיר נתן לנו עוד 1 מיליון שקל.

<לארה מובאריכי: אנחנו מפעילים הרבה תכניות שהתחילו לפעול במשך שנת הלימודים האחרונה.

<לארה מובאריכי: בסוף השנה אנחנו עומדים לאסוף נתונים חדשים ולבדוק יחסית לתלמידים שהתחילו בתחילת השנה לעומת תלמידים שמסיימים כעת את כיתה יב' ומסיימים את בחינות התווג'יהי, אז תהייה לנו תמונה יותר ברורה.

עמרם מצנע: בעניין של חוסר כוח אדם מקצועי - - -

<לארה מובאריכי: אני מיד מתייחסת לעניין.

<לארה מובאריכי: לגבי קציני ביקור סדיר אוכל לומר שבמחלקה שלי יש קצינת ביקור סדיר אחת.

<לארה מובאריכי: יש לנו 2.5 משרות פנויות.

<לארה מובאריכי: אני במחלקה כבר 10 שנים.

<לארה מובאריכי: במשך 10 שנים מתפרסמים מכרזים עבור 2.5 המשרות.

<לארה מובאריכי: לצערי הרב, או שלא ניגשים בכלל, כלומר מתפרסם מכרז ונסגר ללא מועמדים, או שמגיע מועמד אחד או שניים שלא מתאימים.

עמרם מצנע: איך את מסבירה את זה?

<לארה מובאריכי: אין ביקוש למשרה הזאת.

<לארה מובאריכי: דרישות המשרה הן תואר אקדמי עם עדיפות לתואר בחינוך, לא חייב אבל מומלץ, תעודת הוראה ו-3 שנות ניסיון בחינוך או 5 שנים ניסיון בעבודה בלתי פורמאלית או עבודה עם ילדים.

<לארה מובאריכי: ממה שלמדתי מהשטח איש כזה או פונקציה כזאת מעדיפה לעבוד כמורה כי תנאי השכר שמשלמים לקצין ביקור סדיר הם תנאים מאוד עלובים לעומת מה שמקבל מורה בשטח.

<לארה מובאריכי: מי שיש לו את הדרישות האלה, עדיף לו, במיוחד עם הרפורמה של "עוז לתמורה" ו"אופק חדש", לזה אין מה להשוות.

עמרם מצנע: אני יודע.

עמרם מצנע: זו בעיה שאנחנו מטפלים בה.

עמרם מצנע: היא בעיה רוחבית.

עמרם מצנע: מה עושים?

עמרם מצנע: את אומרת שאת כבר 10 שנים במחלקה.

<לארה מובאריכי: כן.

<לארה מובאריכי: כבר 10 שנים עם עובדת אחת.

<לארה מובאריכי: משרד החינוך מוכן להקצות לנו עוד תקנים, זו לא בעיה של תקנים.

<לארה מובאריכי: משרד החינוך אומר תאיישו קודם את ה- 2.5 משרות ואז נוסיף לכם תקנים.

<לארה מובאריכי: יש לנו 3.5 תקנים ל-43 אלף תלמידים בחינוך הרשמי.

<לארה מובאריכי: כאן אין בעיה של תקנים, אומרים לנו 'תאיישו קודם'.

<לארה מובאריכי: השנה, בתיאום עם משרד החינוך, עשינו במכרז הקלה.

<לארה מובאריכי: אמרנו שאנחנו לא דורשים תעודת הוראה, בואו ותגישו מועמדות ואז תירשמו לאיזו מכללה ותשלימו את לימודי ההוראה תוך שנה.

<לארה מובאריכי: גם עם ההקלה הזאת לא קרה כלום.

<לארה מובאריכי: אנשים לא ניגשו.

<לארה מובאריכי: זה המצב לגבי קציני ביקור סדיר.

<לארה מובאריכי: אייל, אתה תרצה להתייחס לעניין הזה?

<לארה מובאריכי: למה שאתם מתכוונים לעשות.

<אייל גבאי: אני ממשרד החינוך ממונה על תחום מידע במחלקה לביקור סדיר.

<אייל גבאי: כבודו ביקש נתונים לגבי הנשירה.

<אייל גבאי: יש לי נתונים עדכניים על פי כיתות.

<אייל גבאי: מהמוסדות הרשמיים נשרו בשנת תשע"ג, מעבר לתשע"ד עד אמצע ינואר – נשרו 2,514 תלמידים נקובים בשמות על פי בתי ספר ולפי כיתות.

<אייל גבאי: מתוך ה- 78 אלף תלמידים זה בערך 13%.

<לארה מובאריכי: זה קצת מטעה, אני לא חושבת שהם נשרו לרחוב, יתכן שזה במעבר מהרשמי לפרטי או למוכר הלא רשמי.

<לארה מובאריכי: לא רציתי להתייחס לנתון הזה כל עוד אני לא בודקת אותו בסוף השנה מול קצינת ביקור הסדיר שבודקת כל שם ושם ומאתרת אותם.

<אייל גבאי: אני מדבר על מושג שעזבו את מוסדות החינוך המפוקחים על ידי המדינה ויש מעברים בעיקר למוסדות פרטיים.

<אייל גבאי: רואים שרוב התלמידים שנוזלים הם אחרי כיתה ט', י' ומכאן ברור שיש תנועה לבית ספר אחר.

עמרם מצנע: אני התייחסתי לעניין הנתונים - - -

<אייל גבאי: ישנם, קיימים 13%, אני לא יודע מאיפה המספר הזה.

<אייל גבאי: יכול להיות שבסך הכול לגבי אלה שלא מסיימים כיתות יב', 12 שנות לימוד, זה בהחלט יכול להיות - - - <קריאה:> 13% זה מספר שהיה - -

<לארה מובאריכי: כן.

<לארה מובאריכי: הוא לא השתנה, אני לא בודקת כעת אלא בסוף השנה.

<אייל גבאי: אלו נתונים עדכניים של אתמול-שלשום.

עמרם מצנע: ובעניין אנשי מקצוע?

<אייל גבאי: לגבי אנשי מקצוע, כשעיריית ירושלים נכנסה ליישום "חוק לימוד חובה" לתלמידי כיתות יא' ו-יב' הוספנו 4 משרות.

<אייל גבאי: 4 תקנים שלמים למזרח ירושלים.

<אייל גבאי: כמו ששמענו עדיין לא איישו את המשרות האלה.

<אייל גבאי: משרה אחת החזרנו חזרה כדי לתת למקום אחר שהיה צריך.

<אייל גבאי: בגלל הקשיים, אגב יש לנו קשיים בכל הארץ בגלל כל הבעיות שהעלו פה, תנאי שכר - - -

עמרם מצנע: מה קורה עם יועצים, יועצות, פסיכולוגים - - -

<אייל גבאי: אין לי מושג, אני מייצג את הביקור הסדיר.

עמרם מצנע: עלתה אז נקודה שלא מכירים בתעודות של אוניברסיטאות פלשתינאיות.

עמרם מצנע: אני בדקתי את זה ואמרו לי שזה לא נכון חוץ מ"אלקודס" כי היא יושבת בשני חלקי העיר.

עמרם מצנע: מאוניברסיטאות אחרות מוכרות.

עמרם מצנע: כלומר, אדם פלשתיני יכול לבוא עם תעודות מ"אנאג'ח", משכם או מחברון והן כן מוכרות.

<סאמיח אבו רמילה: זה לא כך.

<סאמיח אבו רמילה: זה לא מוכר כרגיל.

<סאמיח אבו רמילה: זה חצי מוכר.

<סאמיח אבו רמילה: אני מבית ספר בכפר עקב, זה כאילו במקום החינוך הממלכתי.

<סאמיח אבו רמילה: זה בית הספר הכי גדול במזרח ירושלים.

<סאמיח אבו רמילה: למשל אצלי בבית הספר מורה שסיים B.A, אני עושה לו הערכת תואר ל- B.A עצמו, אבל בתעודת ההוראה שלו הם לא מכירים כי נחשב כפלשתיני.

<סאמיח אבו רמילה: - - -

עמרם מצנע: תעודת ההוראה שלו היא - - -

<סאמיח אבו רמילה: מאותה אוניברסיטה, הוא סיים B.A וגם תעודת הוראה, אבל לא מכירים בה לצערי הגדול.

<סאמיח אבו רמילה: למשל אצלי בבית הספר כל המורים הם בעלי תעודת הוראה, אבל אף אחד הוא לא בדרוג של משרד החינוך.

<סאמיח אבו רמילה: אף אחד לא נותן מענה שם.

עמרם מצנע: אתם העלתם את זה אז.

עמרם מצנע: אני בדקתי ונאמר לי שיש כן הכרה - - -

<סאמיח אבו רמילה: לא.

<סאמיח אבו רמילה: אפילו כאלה בעלי תעודת הוראה ומחזיקים תעודת זהות ישראלית, גם להם לא מכירים בתעודת ההוראה שלהם אלא אחרי שעוברים השתלמות במרכז ההשתלמויות שער יפו.

עמרם מצנע: אני אבקש מאנשי משרד החינוך לבדוק את הנקודה של ההכרה של משרד החינוך.

עמרם מצנע: מה האמת באמת.

<סאמיח אבו רמילה: אני חווה את זה יום-יום.

<סאמיח אבו רמילה: לארה את יודעת את זה.

<לארה מובאריכי: אם הוא פלשתיני ויש לו תעודות זהות כחולה - -

<סאמיח אבו רמילה: לא.

<סאמיח אבו רמילה: אין לו תעודת זהות כחולה.

<לארה מובאריכי: הוא מדבר על פלשתינים.

<לארה מובאריכי: אנחנו לא מעסיקים אצלנו - - -

עמרם מצנע: דיברנו על בעלי תעודה כחולה.

<סאמיח אבו רמילה: גם לישראלים אתם לא מכירים בתעודת הוראה של ביר זית אלא אחרי שהוא עובר השתלמויות.

<סאמיח אבו רמילה: כן.

עמרם מצנע: משרד החינוך, אני אבקש תשובה בעניין הזה.

עמרם מצנע: מה המדיניות?

<לארה מובאריכי: לגבי הפסיכולוגים אנחנו מכירים בתעודות של "ביר זית", "בית לחם", אבל הבעיה שאין מספיק פסיכולוגים שמסיים M.A , אנחנו חייבים את ה-M.A.

<לארה מובאריכי: כל הפסיכולוגים שמגיעים אלינו הם B.A ולכן אנחנו מתקשים.

<לארה מובאריכי: אנחנו מבקשים מהם להשלים באוניברסיטאות ולחזור אלינו.

<לארה מובאריכי: יש לנו בעיה עם הפסיכולוגים שאנחנו מעסיקים.

<לארה מובאריכי: רוב הפסיכולוגים שבאים, אם הם מוכנים, הם אנשי הצפון.

<לארה מובאריכי: אנחנו מעסיקים אותם שנתיים-שלוש-ארבע ואז הם חוזרים לצפון ותוקעים אותנו באמצע.

<לארה מובאריכי: אנחנו נתקעים עם פחות פסיכולוגים.

<לארה מובאריכי: יש לנו 24 פסיכולוגים משובצים בבתי הספר.

<לארה מובאריכי: במזרח ירושלים יש לנו 70 בתי ספר רשמיים.

<לארה מובאריכי: 24 פסיכולוגים לא מכסים לנו את כל בתי הספר ולכן אנחנו מנסים לשבץ את הפסיכולוגים בבתי ספר לחינוך מיוחד ולבתי הספר היסודיים.

<לארה מובאריכי: אנחנו כמעט ולא מגיעים לחטיבות הביניים ועל יסודי.

<לארה מובאריכי: הפסיכולוגים שלנו נותנים שירות איפה שיש לנו מצבים חריגים ובמצבי חירום.

<לארה מובאריכי: בסדר העדיפויות הם משובצים בבתי ספר לחינוך מיוחד ולבתי הספר היסודיים.

<לארה מובאריכי: יש לנו 30 יועצים.

<לארה מובאריכי: גם ביועצים אכן יש לנו בעיה מאוד רצינית.

<לארה מובאריכי: היועצים על פי התקן נמצאים בבתי ספר על-יסודיים ובחטיבות הביניים.

<לארה מובאריכי: בבתי הספר יסודיים אין תקן של יועץ.

<לארה מובאריכי: מנהל בית הספר צריך לגזור מהתקן הבסיסי של בית הספר ולתת תקן של יועץ.

<לארה מובאריכי: אצלנו בבתי הספר לא כל מנהל פועל בצורה הזאת ולא כל מנהל חושב שיועץ הוא משרה קריטית בבית הספר שלו.

<לארה מובאריכי: אנחנו מנסים מול שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) של משרד החינוך לעבוד מול מנהלים ומפקחים ולהשפיע עליהם להבין שמשרת יועץ היא משרה קריטית בסיסית כמו כל מורה.

<לארה מובאריכי: אנחנו עובדים על זה.

<לארה מובאריכי: פחות או יותר בתי הספר העל-יסודיים ובחטיבות הביניים שלנו יש כי זה מחייב.

<לארה מובאריכי: בבתי הספר היסודיים, לצערי לא.

<לארה מובאריכי: שם זה לפי הבחירה אישית של כל מנהל.

<לארה מובאריכי: עובדים סוציאליים לא חייב, אין משרה של עובד סוציאלי בבית הספר - - -

עמרם מצנע: אין משרה, אבל בדרך כלל משלחים עובדים סוציאליים מתוך אגפי הרווחה.

<לארה מובאריכי: בדיוק.

<לארה מובאריכי: אני לא יודעת להתייחס.

<סמיח אבו רמילה: זו משרה לאדם אחד שבדרך כלל מסתובב בכל בתי הספר.

<סמיח אבו רמילה: לצערי הגדול זה לא נותן מענה.

<אביב טטרסקי: חזרה לנושא של הנשירה.

<אביב טטרסקי: העניין של בית ספר מקצועי במזרח העיר שנדון הרבה זמן.

<אביב טטרסקי: הבנתי שהשנה הוא היה כבר אמור לקרות, אבל הייתה בעיה מגרש או מבנה שלא מצאו.

<אביב טטרסקי: איפה זה עומד?

<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה בא אלינו עם תקציב מיועד לפתיחת בית ספר מקצועי לבנות במיוחד, כי התקציב צבוע לבנות.

<לארה מובאריכי: ניסיתי יחד עם משרד הכלכלה לערוך בדיקה רצינית לאיתור מבנה אצלנו במזרח העיר.

<לארה מובאריכי: לצערי לא מצאתי מבנה שאני יכולה לפנות או לייעד אותו במיוחד.

<לארה מובאריכי: הצעתי להם מבנה שכור שאני יכולה לעשות רה-ארגון ולפנות אותו.

<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה דחה את המבנה במרכז העיר, כי לדעתם המבנה קטן ואינו מתאים לבית ספר מקצועי.

<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה אמרו שהם לא מוכנים לחכות לעיריית ירושלים עד שהיא תמצא מבנה מתאים.

<לארה מובאריכי: הם אמרו 'ניקח את התקציב בחזרה ונצא עם מכרז חיצוני לרשתות חיצוניות כמו "עתיד", "אורט" ו"עמל" ורשת "סחנין"' ואחרות.

<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה מתכונן תוך שבועיים, קיבלתי עדכון - - -

עמרם מצנע: מכרז לרשתות לבית ספר בירושלים?

<לארה מובאריכי: כן.

<לארה מובאריכי: כן.

<לארה מובאריכי: במזרח ירושלים לבנות.

<לארה מובאריכי: תוך שבועיים יצא מכרז חיצוני.

<לארה מובאריכי: רשת שתהייה מעוניינת ותעמיד מבנה מתאים לבית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים תתמודד.

<לארה מובאריכי: אם היא תזכה במרכז היא תפתח בית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים.

<לארה מובאריכי: חבל שהעירייה לא לקחה את זה לידיים.

<לארה מובאריכי: בסוף לא משנה, העיקר שיהיה בית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים.

<לארה מובאריכי: אנחנו מאוד רצינו, אבל לצערי המצוקה גדולה.

עמרם מצנע: יש מישהו נוסף מהממשלה או מעיריית ירושלים שרוצה להוסיף.

<סאמיח אבו רמילה: לצערי הגדול אני חווה את בעיית החינוך במזרח ירושלים יותר מכ-15 שנה בזמן שהייתי בוועד הורים.

<סאמיח אבו רמילה: אני זוכר שבשנת 2001 הייתה תכנית אב של כל מזרח ירושלים שהציג שועל אברוש ביוזמה של עיריית ירושלים.

<סאמיח אבו רמילה: עד היום שום דבר לא התקדם באותה תכנית.

<סאמיח אבו רמילה: מעט התקדם לעומת מה שצריך.

<סאמיח אבו רמילה: אני זוכר שאמרתי להם שאני לא מאמין לזה כל עוד אני רואה את התלמיד בתוך הכיתה.

<סאמיח אבו רמילה: תכנית האב הוצגה בבית הנשיא.

<סאמיח אבו רמילה: אני כל הזמן עבדתי בכל פעם שיש וועדות.

<סאמיח אבו רמילה: האנשים שיש פה הם אנשים מקצועיים, הם עושים את מה שנותנים להם לעשות, אבל לא הם מקבלי ההחלטות, זה מישהו אחר.

<סאמיח אבו רמילה: זה שנותן את התקציבים זה לא הם, זה מישהו אחר.

<סאמיח אבו רמילה: אנחנו רק נתקעים איתם כל הזמן.

<סאמיח אבו רמילה: אמרתי למשל שיש בעיה של הקרקע, הלכתי והשגתי קרקע של 22 דונם מהווקף המוסלמי.

<סאמיח אבו רמילה: הוא לא הסכים לתת בשכירות את האדמה לעיריית ירושלים.

<סאמיח אבו רמילה: אמרתי אוקיי, אני אהיה גוף חיצוני, אני אשכור את האדמה, עיריית ירושלים תתכנן את המבנה ותבנה את המבנה.

<סאמיח אבו רמילה: זה היה בתקופה של אולמרט.

<סאמיח אבו רמילה: אחרי שהעירייה סירבה לכך הלכתי ועשיתי היתר בנייה ל- 10 אלף מ"ר שזה 70 כיתות.

<סאמיח אבו רמילה: כשגמרתי אמרתי לראש העיר ניר ברקת, בקדנציה הקודמת, יש לך קרקע, בבקשה רק תבנה את בית הספר.

<סאמיח אבו רמילה: גם הוא סירב.

עמרם מצנע: אבל המדינה לא בונה מכספה מבנים על קרקע שהיא לא שייכת - - -

<סאמיח אבו רמילה: זה היה למאה שנה.

<סאמיח אבו רמילה: במזרח ירושלים כל האדמות הן ככה.

<סאמיח אבו רמילה: בסופו של דבר צריך פתרון.

<סאמיח אבו רמילה: המדינה לא בונה, בסדר, שתיתן למי שיכול לבנות את הכסף כדי שיבנה.

<סאמיח אבו רמילה: אי אפשר להשאיר את הכול כך ולהגיד כל פעם 'אוקיי, אנחנו מודעים לבעיה'.

עמרם מצנע: יש אפשרות שגורם חיצוני יבנה ומשרד החינוך ישכור את המבנה?

עמרם מצנע: זה דבר אפשרי, זה ריאלי?

<סמיח אבו רמילה: זה הרבה כסף.

<סמיח אבו רמילה: בדקתי כמה כסף, מדובר ב- 7 מיליון דולר כדי שבית הספר יקום ויהיה בית ספר שמיועד ללימוד.

<סמיח אבו רמילה: איזה משקיע יבוא עם 7 מיליון דולר השקעה לבית ספר כדי להשכיר אותו לעירייה?

<סמיח אבו רמילה: – אי אפשר.

<סמיח אבו רמילה: המדינה צריכה לבדוק מה אפשר לעשות.

<סמיח אבו רמילה: יש לך תכנית, יש לך מבנים, יש לך אישורים, יש לך הכול ואתה לא צריך להפקיע שום דבר.

<סמיח אבו רמילה: תביא כסף ותבנה.

עמרם מצנע: יש לכם בתי ספר שהם במבנים שכורים?

<סמיח אבו רמילה: הרבה.

<לארה מובאריכי: גם כפתרון לנשירה.

<לארה מובאריכי: השנה באתי לראש העיר ולמנכ"ל ואמרתי להם 'אני מרגישה שגם אנחנו נותנים יד לתלמידים נושרים, אנחנו מנשירים כי אנחנו לא מספקים חדרי לימוד.

<לארה מובאריכי: מדי שנה מגיעים אלי מאות תלמידים שרוצים ללמוד במערכת הרשמית ואני אומרת להם שאין מקום.

<לארה מובאריכי: הילדים האלה בסוף הולכים לרחוב.

<לארה מובאריכי: אנחנו חייבים לתת להם מענה.

<לארה מובאריכי: אני רואה שבשנה הזאת אנחנו לא בונים מספיק כיתות.

<לארה מובאריכי: אנחנו בונים בית ספר אחד לחינוך המיוחד, 12 כיתות'.

<לארה מובאריכי: הם שאלו אותי מה הפתרון, אמרתי להם שאנחנו חייבים לשכור כיתות לימוד.

<לארה מובאריכי: הוצאנו מודעה בעיתון שהופיעה כמה פעמים בעיתון אלקודס בערבית ש'אנחנו מחפשים מבנים בכל השכונות'.

<לארה מובאריכי: כתוצאה מזה קיבלנו היצע אדיר מכל השכונות במזרח ירושלים של מבנים שיש להם היתר, יש להם טופס 4.

<לארה מובאריכי: יצאנו לסיורים עם המהנדסים ובדקנו אישורי בטיחות ואת כל האישורים.

<לארה מובאריכי: השנה אנחנו שוכרים כ-88 כיתות לשנת תשע"ה.

<לארה מובאריכי: עכשיו אנחנו בשלבי חתימת חוזה.

<לארה מובאריכי: אנחנו נבחר מבנים ב- 8 מיליון שקל השנה שיתנו לנו מענה בנוסף ל- 12 הכיתות החדשות של החינוך המיוחד שנקבל.

<לארה מובאריכי: השנה נפתח כ-100 כיתות לימוד בנוסף לכ- 16 כיתות גן חדשות שיתנו מענה לגילאי 4 ו-5.

<לארה מובאריכי: כעת אנחנו בעיצומו של רישום.

<לארה מובאריכי: אנחנו גם שוכרים כיתות כפתרון זמני - - -

עמרם מצנע: יש איזו מחויבות לטווח ארוך כששוכרים?

<לארה מובאריכי: שוכרים מינימום לחמש שנים - - -

עמרם מצנע: כי אתם משקיעים הרבה כסף שם.

<לארה מובאריכי: מהניסיון שלנו, אנחנו לא יוצאים או לא מוציאים אותנו משם.

<לארה מובאריכי: אנחנו מחדשים את החוזה.

<לארה מובאריכי: צריך לקחת בחשבון שמשרד החינוך לא משתתף איתנו בשכירות.

<לארה מובאריכי: עיריית ירושלים ממנת את השכירות.

<לארה מובאריכי: זה הרבה כסף.

<לארה מובאריכי: זה יהיה ממש פתרון מצוין לתלמידים.

<לארה מובאריכי: אני אבקש להתייחס.

<לארה מובאריכי: דיברת על התכנית הפלשתינית והישראלית.

<לארה מובאריכי: בשנת הלימודים הקרובה יפתחו שני בתי ספר עצמאיים במזרח ירושלים.

<לארה מובאריכי: אחד יסודי והשני חטיבת ביניים שילמדו אך ורק לפי התכנית הישראלית.

<לארה מובאריכי: זה יהיה בבית חנינה, הרישום בעיצומו ויש הרבה ביקוש.

<לארה מובאריכי: פותחים את בית הספר כי שמנו לב שיש תלמידים מהמערכת הרשמית שבמעבר בין ט' ל-י' מבקשים שחרור מהמערכת הרשמית, כי הם רוצים ללמוד במכון פרטי שנפתח במזרח ירושלים.

<לארה מובאריכי: אלו מכונים שאנחנו לא מכירים אותם, לומדים שם בערב או בצהריים בתכנית ישראלית.

<לארה מובאריכי: אנחנו לא רוצים שהם ילמדו במקום לא מפקוח, לא מוכר למדינה.

<לארה מובאריכי: אנחנו רוצים שהם ילמדו אצלנו ואנחנו חושבים שזה צעד מבורך.

עמרם מצנע: אתה סיימת?

עמרם מצנע: הפסקנו אותך באמצע.

<סמיח אבו רמילה: זה בסדר.

<סמיח אבו רמילה: הבעיה תימשך.

<סמיח אבו רמילה: אתה מלווה את הישיבות האלה הרבה זמן.

<סמיח אבו רמילה: בכל פעם העירייה ומשרד החינוך אומרים 'אנחנו בודקים, יש מחסור, אנחנו מודעים לבעיה, אנחנו מודעים שיש בעיה בהפקעה' – עד היום אני שומע את אותם דיבורים.

עמרם מצנע: הבעיה הכי קשה היא כשכולם - - -

<סאמיח אבו רמילה: כולם מודעים לבעיה, אבל לא פועלים באמת.

עמרם מצנע: כולם מודעים ופועלים ברצון טוב, בגישה חיובית אז אין לך את מי לתקוף.

עמרם מצנע: התוצאה היא - - -

<סמיח אבו רמילה: אפשר לתקוף את האחראי לזה.

<סמיח אבו רמילה: האנשים האלה הם לא האחראים, הם רק עובדי מדינה.

<סמיח אבו רמילה: צריך מישהו מהממשלה שיבוא ויתעניין ויגיד 'אני מקים ועדה ואני מלווה אותה ואני מקבל החלטות'.

<סמיח אבו רמילה: הוא יכול להגיע לכל שר שצריך אם זה ברווחה זה ברווחה, אם בחינוך או במשרד הפנים.

<סמיח אבו רמילה: לא משנה איפה אבל שימצאו פתרון.

<סמיח אבו רמילה: בוועדה כזאת אי אפשר למצוא פתרון.

<סמיח אבו רמילה: בוועדה כזאת נדבר בכל פעם על כך שיש בעיות.

עמרם מצנע: תודה.

<קרן צפריר: אני רוצה קצת להמשיך את דבריו של סמיח ובהמשך לדברים שאמרתי קודם.

<קרן צפריר: אם ניקח לרגע רק את הסוגיה של בינוי הכיתות.

<קרן צפריר: כן, אני חושבת שהיה אפשר לעשות יותר.

<קרן צפריר: אני מסכימה איתך שיש רצון טוב, אבל אני לא חושבת שיש מספיק רצון טוב.

<קרן צפריר: אני חושבת שהעמדה הייתה צריכה להיות חד-משמעית להקים צוות בין-משרדי כפי שהורה בית המשפט וזה לא נעשה.

<קרן צפריר: אכן הדברים נעשים, אבל נעשים לאט מאוד.

<קרן צפריר: לטעמנו הם גם לא נעשים בקצב מספק כי היעד, לדעתנו, לא צריך להיות 700 כיתות אלא 2,000 כיתות.

<קרן צפריר: יש איזה פער שנובע מההערכות של משרד החינוך והעירייה לגבי מספר התלמידים שירצו להיכנס לבתי הספר הרשמיים.

<קרן צפריר: אנחנו חושבים שהמספר גבוה יותר.

<קרן צפריר: כאמור, גם ב-700 הכיתות האלה הרשויות לא עומדות.

<קרן צפריר: מדובר בהרבה מאוד ילדים.

<קרן צפריר: כפי שלארה אמרה שברגע שאין להם מקום חלקם נושרים ולא מגיעים לבתי הספר.

<קרן צפריר: לכן חשוב במיוחד להאיץ בנושא הזה.

<קרן צפריר: מעבר לכך, הבעיה של הנשירה לא יכולה להתברר על ידי תכניות ספורדיות כאלה ואחרות.

<קרן צפריר: גם העירייה מודה או מעריכה את הצורך לפתור את בעיית הנשירה, לכל הפחות ב- 15 מיליון שקל, אבל היא בעצמה לא מתקצבת את הסכומים האלה.

<קרן צפריר: כרגע מדובר על 3 או 4 מיליון שקלים שמוקצים לצורך הטיפול בבעיית הנשירה.

<קרן צפריר: הסכומים האלה כמובן אינם יכולים להספיק להתמודד עם הבעיה.

<קרן צפריר: מעבר לכך יש נושאים שהם נושאים עקיפים שמובילים לבעיית הנשירה.

<קרן צפריר: הדגמנו את זה בעדויות שהבאנו במכתב הקודם שלנו.

<קרן צפריר: למשל, הטיפול בבעיית האלימות ורמת המורים והצוות המקצועי.

<קרן צפריר: לצערי לא קיבלנו תשובה למכתב ששלחנו בעקבות הדיון הקודם.

<קרן צפריר: ביקשנו לדעת כיצד בדעת העירייה לפתור את הבעיה הזאת.

<קרן צפריר: אני אשמח לקבל תשובה גם לשאלה הזאת.

<קרן צפריר: לגבי קציני ביקור סדיר, נראה לי ואני לא מתמצאת בנושא הזה כפי שאדוני בוודאי מתמצא בו, אבל נראה לי שאם יש תקנים שלא מצליחים לאייש במשך 10 שנים הפתרון צריך להיות לא באמצעות הורדת הדרישות, אלא באמצעות מענה לצרכים.

<קרן צפריר: כלומר, אם המשכורת היא באמת כל כך נמוכה עד כדי כך שאנשים לא מגיעים ולא מוכנים להציע את עצמם לתפקיד, אולי צריך להציע משכורת שתהייה משכורת הולמת לתפקיד החשוב הזה.

<סמיח אבו רמילה: יש עליו אחריות והרבה שעות עבודה.

<קרן צפריר: בנוסף לכך, אני חושבת וזה בא לידי ביטוי בפורום שולחן עגול שהתכנס בעירייה בעבר לטיפול בנושא הנשירה.

<קרן צפריר: חייבת להיות עבודה משותפת הרבה יותר אינטנסיבית מול גורמי הרווחה.

<קרן צפריר: החיבור בין נשירה לבין רווחה הוא חיבור ידוע וברור.

<קרן צפריר: חבל שלא נעשית עבודה משותפת באופן צמוד יותר.

<קרן צפריר: כמה שאלות נוספות שאבקש לקבל עליהן תשובות.

<קרן צפריר: האחת לגבי פיזור בתי הספר החדשים המתוכננים בשכונות.

<קרן צפריר: למשל, כמה בתי ספר מתוכננים בשכונות שמעבר לגדר, כמה בתי ספר מתוכננים בשכונות בהן יש מחסור מאוד קשה של בתי ספר ועד כמה הם באמת מרוכזים במקומות בהם הבעיה קשה ואולי קצת פחות.

<קרן צפריר: דבר נוסף שאבקש התייחסות אולי ממשרד החינוך.

<קרן צפריר: התפרסמה בעיתונות תכנית, מאוד מבורכת לדעתי, של שי פירון להעביר כספים לחינוך הערבי בישראל.

<קרן צפריר: אבקש לדעת האם התכנית הזאת מיועדת גם לערים המעורבות וגם האם הכספים יועברו לתכנית - - -

<סמיח אבו רמילה: לא העבירו כספים, הם קיצצו בכל השעות בכל בתי הספר.

<סמיח אבו רמילה: זה בא על חשבון - - -

<קרן צפריר: רגע.

<קרן צפריר: יש תכנית שהתפרסה בסך הכול לפני שבוע, להקצות יותר כספים, להעביר יותר כספים מהחינוך הממלכתי דתי וכספים חדשים.

<קרן צפריר: הבנתי שמיליארד שקל, אם איני טועה, לחינוך הערבי.

<קרן צפריר: אבקש לדעת אם הכספים הללו יגיעו גם למזרח העיר.

<סמיח אבו רמילה: השנה הם קיצצו בכל שעות הפיתוח והשילוב של בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

<סמיח אבו רמילה: גם העירייה ביטלה את "חוק נהרי" כדי שבתי ספר יתחלו לסגור אפילו שהם בבעלות אחרת.

עמרם מצנע: "חוק נהרי" בוטל על ידי הכנסת ולא על ידי העירייה.

<אביב טטרסקי: אני באמת באותו קו של קרן.

<אביב טטרסקי: בזכות העבודה הטובה שכן נעשית, נעשים החסמים ברורים יותר ויותר.

<אביב טטרסקי: החסמים הברורים האלה נראים כאילו יוצרים סד לגורמים, בין אם הם במנח"י, בין אם הם במשרד החינוך, ואומרים להם 'עם הסד הזה תסתדרו'.

<אביב טטרסקי: אז בתוך הסד הזה הם עושים את העבודה, להתרשמותנו, הכי טוב שהם יכולים.

<אביב טטרסקי: אבל מה עם הסד?

<אביב טטרסקי: בין אם אלו הדברים שקרן וסמיח כבר תיארו.

<אביב טטרסקי: אני אנסה לדבר על כמה דברים אחרים.

<אביב טטרסקי: כשאומרים 'מחסור בקרקעות' וגם משה טור-פז בפגישה הקודמת אמר בצורה ברורה 'אין קרקעות להשלים את הפער, זה לא יקרה'.

<אביב טטרסקי: כאילו מתקבל שככה זה יהיה.

<אביב טטרסקי: במקביל לזה בכל מיני מקרים בתוך שכונות פלשתיניות העירייה ומנהל מקרקעי ישראל מקצים מגרשים ריקים, מגרשים של מבני ציבור לצרכים שהם לא צרכים של השכונה.

<אביב טטרסקי: אני אגיד את זה בצורה עדינה.

<אביב טטרסקי: זה כאילו שני דברים נפרדים.

<אביב טטרסקי: מצד אחד אפשר להגיד המצב של הכיתות הוא חמור ואנחנו מנשירים וכך הלאה, ומצד שני באותה עירייה תומכים בסוג התנהלות שכזו.

<אביב טטרסקי: אני לא זוכר אם זה היית אתה או אחד העמיתים שלך, בדיון על תכנית גן לאומית למורדות הר הצופים.

<אביב טטרסקי: בעצם היה ויכוח גדול בין מוסדות התכנון שאישרו את ההרחבה של גבולות הגן לבין גבולות א-טור ועיסוויה, אמרו 'למה אתם מרחיבים את הגן על חשבון תכניות לפיתוח השכונות.

<אביב טטרסקי: אנשי הוועדה המחוזית והעירייה אמרו בצורה מפורשת 'אנחנו מאשרים את התכנית מבלי בכלל לבחון האם יש אפשרות לספק את הצרכים למבני ציבור בשכונות האלה'.

<אביב טטרסקי: כל עוד זה יישאר בתפיסה 'מנח"י ומשרד החינוך תפתרו את הבעיה בעצמכם'.

<אביב טטרסקי: זה לא יקרה.

<אביב טטרסקי: לגבי היועצים החינוכיים, רק לציין.

<אביב טטרסקי: אנחנו יחד עם האגודה העברנו גם בג"צ בשנת 2012 לגבי המחסור של היועצים החינוכיים.

<אביב טטרסקי: עד היום לא קיבלנו תשובה.

<שאהיר שבאנה: שלום לכולם.

<שאהיר שבאנה: קוראים לי שאהיר שבאנה, יושב ראש ועד ההורים לילדים בחינוך המיוחד במזרח ירושלים.

<שאהיר שבאנה: אני ראש התאחדות לבתי הספר במזרח ירושלים, חינוך מיוחד.

<שאהיר שבאנה: יש לנו באמת צפיפות בתוך בתי הספר.

<שאהיר שבאנה: כל מי שמכיר אותי כאן זה רק מחמוד.

<שאהיר שבאנה: מבקשים זכויות לילדים מוגבלים המרותקים לכיסא גלגלים.

<שאהיר שבאנה: אנחנו לא מוזמנים ולא הזמינו אותנו אף פעם לוועדה זו או אחרת כדי להתייעץ איתנו מה לעשות.

<שאהיר שבאנה: על זה כואב לנו הלב.

<שאהיר שבאנה: שנית, יש לנו צפיפות גדולה בתוך בתי הספר.

<שאהיר שבאנה: אנחנו פונים לעירייה, המבנים שהם שוכרים הם בנייני מגורים.

<שאהיר שבאנה: לדוגמה.

<שאהיר שבאנה: התלוננו ללארה לפני יותר משנה וקיבלנו בניין חדש וזה לא מתאים.

<שאהיר שבאנה: זה מבנה עם שתי קומות לילדים מרותקים לכיסא גלגלים.

<שאהיר שבאנה: אין מעלית, אין כלום.

<שאהיר שבאנה: המורים ומי שעובד שם מרימים את הילד עם הכיסא לקומה השנייה וזה לא מתאים.

<שאהיר שבאנה: נכון, קיבלנו, חלקנו את בית הספר לשני מקומות, אבל זה לא מתאים.

<שאהיר שבאנה: בית הספר לא מתאים.

<שאהיר שבאנה: ראשית אין פיזיותרפיה במקום, אין מכשירים, אין כלום.

<שאהיר שבאנה: יש אפשרות ליד בית הספר שנמצא בוואדי ג'וז.

<שאהיר שבאנה: אני לא יודע איפה זה נתקע, אין לו אישור בנייה.

<שאהיר שבאנה: אני לא יודע איפה זה נתקע.

<שאהיר שבאנה: את יודעת יותר טוב ממני.

<שאהיר שבאנה: למה לא נותנים לו אישור לעשות?

<שאהיר שבאנה: יש לו שם אדמה גדולה, יותר מ-2 דונם והוא מוכן לבנות בית ספר.

<שאהיר שבאנה: לצערי הרב זה לא קורה.

<שאהיר שבאנה: כואב לנו במזרח ירושלים כי אין מי שיטפל בנו באמת.

<יחיה אל תמימי: אני מנהל עמותה לקידום ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<יחיה אל תמימי: גם אני מלווה את עניין הצפיפות כבר 15 שנה.

<יחיה אל תמימי: אני אבקש להוסיף שיש בתי ספר קיימים שהם ישנים.

<יחיה אל תמימי: צריך פשוט להרוס את הישן ולבנות כמה קומות - - -

עמרם מצנע: קודם נבנה חדשים.

<יחיה אל תמימי: יש בתי ספר שהם מאוד ישנים.

<יחיה אל תמימי: בשכונה שלנו א-טור, בכביש הראשי יש שני בתי ספר שהם מאוד ישנים וצריך להרוס אותם.

<יחיה אל תמימי: יש לנו 14 כפרים מסביב לעיר העתיקה, 14 שכונות, אין מתנ"סים, הכול זה בית חנינה וצור-באחר שבהם יש מתנ"סים שהם באמת מהחברה למתנ"סים.

<יחיה אל תמימי: רוב בתי הספר, כ-90% זה רק שכירות וזו בעיה רצינית.

עמרם מצנע: באמת מאוד מתסכל לעשות דיון אחרי דיון כפי שאמרת, אבל זה תפקידנו בכנסת לפחות.

עמרם מצנע: אנחנו לא גוף ביצועי.

עמרם מצנע: אנחנו נמשיך כמובן לא רק להטיף אלא לצפות ממשרדי הממשלה ומעיריית ירושלים שיהפכו את הרצון הטוב ואת הנכונות להשקיע ולעשות, להפוך למשהו יותר תכליתי.

עמרם מצנע: ממה שאני מתרשם, אין תזוזה אמיתית.

עמרם מצנע: אם ניקח אפילו בחשבון את קצב גידול האוכלוסייה, אני מניח שאנחנו לא מספקים את קצב גידול האוכלוסייה ושלא לדבר על הפערים שהצטברו לאורך הרבה מאוד שנים.

עמרם מצנע: שוב, הבעיה מחריפה וממוקדת במזרח ירושלים בקהילה הלא יהודית, אבל אנחנו יודעים שגם בקהילות האחרות בירושלים בעיקר מוסדות הפטור והרשת העצמאית יש חוסרים גדולים מאוד בכיתות לימוד.

עמרם מצנע: הוועדה ביקרה באחד המוסדות האלה שיושב בתוך מבנה מגורים ועושים את המיטב ואת המרב.

עמרם מצנע: אני מתכנן את הדברים הבאים.

עמרם מצנע: ננסה לתאם ישיבה, בטח היא לא תהייה מחר בבוקר, שבה נבקש מראש עיריית ירושלים שיגיע לכאן.

עמרם מצנע: ממנכ"לית משרד החינוך וגורמים בכירים נוספים כדי באמת להביא למימוש.

עמרם מצנע: לדעתי הכלי העיקרי, היעיל הוא צוות בין-משרדי שישב ויאתר את כל אותן בעיות שמחייבות חשיבה מחוץ לקופסה.

עמרם מצנע: משחייבות שינוי בנהלים שאולי טובים לכל מערכת החינוך הארצית.

עמרם מצנע: אם רוצים למצוא פתרון, ולא שבמשך 10 שנים יחפשו מועמדים לתפקיד קציני ביקור סדיר, או בעיית הקרקעות שהוא תהליך מסובך, אני מכיר את הבעיות האלה, אבל אם ישבו יחד ויצרו איזו רשימה של כשלים, מכשולים, של צווארי בקבוק, אני מניח שאפשר למצוא פתרונות.

עמרם מצנע: לא עולה על הדעת מציאות כזאת.

עמרם מצנע: אתם יודעים מה, זה זועק לשמיים דווקא ביום שחוגגים את איחוד ירושלים.

עמרם מצנע: מנסים באמת לתת פתרונות הולמים וראויים.

עמרם מצנע: היום אנחנו עוסקים רק בנושא הנשרה ובאמת עלה כאן נושא החינוך המיוחד.

עמרם מצנע: בוודאי יש נושאים נוספים רבים שקשורים ביכולת לראות את ירושלים כעיר שנותנת שירותים סבירים לכל תושביה.

עמרם מצנע: אני חושב ששכירויות זה פתרון ראוי.

עמרם מצנע: אני גם מציע שתבדקו בעיריית ירושלים אפשרות שהמגזר הפרטי בונה ושוכרים אותם לטווח ארוך, או חוכרים את השטח עשרות שנים קדימה.

עמרם מצנע: להתמודד עם הכשל הזה שהוא גם כשל פוליטי, אני מניח מבחינת הנכונות של תושבי מזרח ירושלים לתת למדינת ישראל קרקעות על פי רצונם או על פי חוקי ההפקעה.

עמרם מצנע: כלומר, גם פה צריך לחשוב יצירתית איך מלווים את המעגל הזה בין אם זה בנייה של נכס מניב שכירות.

עמרם מצנע: אם המדינה מתחייבת ל-20,25,30 שנה שכירות זה יכול להיות עסק כלכלי כפי שקיימים עסקים כאלה.

עמרם מצנע: אולי באמת בחכירה לטווח שנים של מאה שנה, 49 פלוס 49 כפי שעושים במנהל מקרקעי ישראל, ועל ידי כך אפשר לעקר את הבעיה הזו של ההתנגשות הפוליטית-לאומית.

עמרם מצנע: זה מה שאני אוכל לומר.

עמרם מצנע: בשורה התחתונה, דווקא ביום של איחוד, חג וחגיגה אני חושב שאנחנו צריכים לעשות לעצמנו חשבון נפש מה עשינו ומה לא עשינו כדי ליצור מכנה משותף, שפה משותפת, שירותים שבהם אנחנו מחויבים להעניק לכלל התושבים.

עמרם מצנע: תודה רבה לכם.