הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 2, 2014-06-12 10:00

קארין אלהרר: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה השנייה של הוועדה.

קארין אלהרר: גם היום נדון בהערות כלליות, אנחנו עדיין לא מתחילים בהקראה של החוק.

קארין אלהרר: יש לי פה רשימת דוברים, אנשים שלא הספיקו לדבר אתמול.

קארין אלהרר: אני רוצה להתחיל עם נציגת ההסתדרות.

<לזר צנדקוביץ': איפה אנשי הוועדה?

קארין אלהרר: מי שנמצא כאן - - -

<לזר צנדקוביץ': אנחנו צריכים להופיע בפני הוועדה.

קארין אלהרר: הוועדה נקבעה לבוקר הזה, חברי הכנסת מודעים לעניין, מי שרצה הגיע - - -

<לזר צנדקוביץ': זה זלזול בנו.

<משה שגב: גברתי היושבת-ראש, אם חושבים שזה הולך להיות משהו רציני...

<משה שגב: הולכים לזרוק 2,000 עובדים הביתה, אז מן הראוי לגלות טיפה כבוד.

קארין אלהרר: אני באמת באתי לעבוד גם בשבילך, ואם אתה באמת רוצה להתקדם ואתה באמת רוצה שיצא חוק טוב שהוא לטובת לכולם, לרבות העובדים, אני מציעה לך לצאת מהפלטפורמה של אמירות פופוליסטיות ולהתחיל לדבר עניינית.

<משה שגב: זאת לא אמירה פופוליסטית.

<משה שגב: אני מעוניין - - -

קארין אלהרר: תאמין לי שזה יקדם אותך לא פחות.

<משה שגב: אני פשוט מעוניין שחברי הכנסת שירימו פה יד ידעו על מה הם הצביעו.

<משה שגב: כי משיחות איתם עולה שהם לא כל כך יודעים בדיוק על מה מדברים.

קארין אלהרר: אז אני יכולה להגיד לך את הדבר הבא: לחברי הכנסת יש את החוק, יש את דוח הוועדה, ומי שרוצה מגיע ומי שלא רוצה לא מגיע, ואני לא יכולה לחייב אותם.

קארין אלהרר: אני יכולה להודיע להם מראש מתי יתקיימו דיוני הוועדה.

קארין אלהרר: אני הודעתי, ומי שבחר שלא להגיע – זכותו, אני לא יכולה לחייב אותו.

קארין אלהרר: אין לי אפשרות להוציא צו הבאה לחברי כנסת; כן יש לי אפשרות להודיע להם מראש, ואכן עשיתי זאת, ויש לי אפשרות לקיים דיונים הוגנים, ואני אעשה את זה, תן לי את ההזדמנות.

קארין אלהרר: תאמין לי, זה יהיה לטובתך בסופו של יום.

<ישעיהו קומורניק: אבל שתירשם המחאה שלנו על אי-נוכחות חברי הכנסת.

קארין אלהרר: אני מבקשת שתירשם בפרוטוקול מחאה על כך שחברי הכנסת לא הגיעו.

<גדי בן-יצחק: גברתי היושבת-ראש, ברשותך עוד הערה לפרוטוקול בבקשה: עד היום אני לא יודע מי חברי הוועדה.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: אני מיד אסקור בפניך את חברי הוועדה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמור על שקט.

קארין אלהרר: הישיבה התחילה, ואתם מפריעים לי.

קארין אלהרר: חברי הוועדה הם חברת הכנסת איילת שקד, חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת איציק כהן, חברת הכנסת רינה פרנקל, שנמצאת איתנו, חבר הכנסת דוד צור, חבר הכנסת חמד עמאר, וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

<תמנה עורב: והשר גלעד ארדן, שרשום גם כן ואמור להיות כאן.

קארין אלהרר: השר גלעד ארדן יגיע בעוד מספר דקות ויהיה נוכח בדיון.

קארין אלהרר: חברים, תאמינו לי שבאמת יש כאן רצון אמיתי לחוקק חוק שהוא חוק טוב והוגן.

קארין אלהרר: אז לטובתכם ולטובת המטרה, בואו נקיים דיונים יעילים.

קארין אלהרר: אני מבטיחה לתת לכל מי שרוצה, את רשות הדיבור.

קארין אלהרר: לא יהיה כאן שום דבר מעל הראש של מישהו, לא תהיה השתקה של אנשים, אבל בואו נקיים את זה בצורה הוגנת.

קארין אלהרר: הוגנת זה אומר לא להיכנס אחד בדברי השני, הוגנת זה אומר לדבר דברים שהם ענייניים; אם תתחילו באמירות פופוליסטיות, זה לא יקדם לשום מקום.

קארין אלהרר: עכשיו אני אשמח לשמוע את נציגת ההסתדרות, עורכת דין גלילה הורנשטיין.

<גלילה הורנשטיין: אני מייצגת את ההסתדרות הכללית ואת היושב-ראש אבי ניסנקורן, אבל יש עוד הרבה נציגי הסתדרות - - -

קארין אלהרר: אני אשמח לשמוע את כולם, אבל את נמצאת.

<גלילה הורנשטיין: לא, כי כשאת אומרת "נציגת ההסתדרות" זה כאילו שזה רק אני.

<גלילה הורנשטיין: אבל זה לא רק אני.

<גלילה הורנשטיין: וכולם ירצו לדבר, וכולם גם ידברו.

<גלילה הורנשטיין: אני כן רוצה להגיד לגבי אתמול שהייתה לנו תחושה קשה מאוד, כאילו ההסתדרות צונזרה.

<גלילה הורנשטיין: כל אחד היה יכול לדבר, ורק אנחנו, למרות שהיינו בראש הרשימה – ואני לא מדברת על עצמי, על האגו שלי – לא הצלחנו להגיד אפילו מילה אחת.

<גלילה הורנשטיין: ההסתדרות היא פרטנר, היא צד.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לציין שאתמול ישב כאן יושב-ראש רשות השידור, ישב המנכ"ל וישבו עוד, והם לא הוציאו מילה מהפה.

<גלילה הורנשטיין: למרות שהם יכלו.

קארין אלהרר: והם ביקשו והם נרשמו מבעוד מועד.

<לזר צנדקוביץ': יושב-ראש רשות השידור כבר לא בצד שלנו.

קארין אלהרר: אז אני חושבת ש - - -

<גלילה הורנשטיין: תן לי, תאמין לי שאני יכולה לענות.

קארין אלהרר: אז אני חושבת שלא היה כאן שום דבר מכוון.

קארין אלהרר: אני יודעת שלא היה כאן שום דבר מכוון.

קארין אלהרר: אז אני מבקשת לתת לך את רשות הדיבור, ויש לך ארבע דקות, בדיוק כמו כל היתר.

<גלילה הורנשטיין: אני לא בטוחה שאני אספיק להגיד את הכול בארבע דקות, ולכן אני אבקש עוד פעם את רשות השידור.

<גלילה הורנשטיין: עם כל הכבוד, אני לא עושה השוואה של אף אישיות משפטית אחת לשנייה.

<גלילה הורנשטיין: ההסתדרות, כבודה במקומה מונח.

<גלילה הורנשטיין: היא מייצגת את כל העובדים, ולכן הייתי מאוד שמחה אם לא היו העדפות ולא השוואות, ואני בוודאי לא עושה את ההשוואות האלה.

<גלילה הורנשטיין: עכשיו, למיטב ידיעתי – ויכול להיות שאני לא יודעת, אני גם לא מתיימרת לדעת את הכול, אולי היועצת המשפטית כן תדע – חוק דרקוני כמו החוק הזה, נדמה לי שלא חוקק במדינת ישראל; חוק שבו הרשות המחוקקת, יחד עם הרשות המבצעת, חברו ביחד והחליטו לעשות חוק חד-צדדי.

<גלילה הורנשטיין: תמיד חוק הוא חד-צדדי, אבל כאן התוכן שלו הוא חד-צדדי.

<גלילה הורנשטיין: כשיש מערכות של יחסים שהם גם קוגנטיים וגם יחסי עבודה.

<גלילה הורנשטיין: .. הרי כולם אתמול דיברו רק על עובדים, ואותם חברי כנסת שאתמול דיברו על עובדים והיום הם אינם, הם הצביעו בסיבוב הראשון בעד החוק.

<גלילה הורנשטיין: הם מחכים עכשיו לקריאה השנייה והשלישית, אבל בקריאה הראשונה הם כבר הצביעו בעד החוק.

<גלילה הורנשטיין: איך אמרו לנו?

<גלילה הורנשטיין: לא יעזור לכם, החוק הזה יעבור.

<גלילה הורנשטיין: אז אני אומרת ש-א', כן יכול לעזור לנו; ו-ב', אני אומרת שהחוק הזה כפי שהוא פורסם, הוא לא מקובל עלינו.

<גלילה הורנשטיין: לא רק עלינו, אלא אני גם לא בטוחה שהוא עומד בכל מיני מבחנים, ואני לא אציין איזה מבחנים.

<גלילה הורנשטיין: אני לא יודעת אם הוא צריך לעמוד באחד המבחנים האלה, ואני גם כרגע לא אתן תשובות, אלא כשאנחנו נדון על כל סעיף וסעיף אנחנו נתייחס לדברים עד הרזולוציה האחרונה.

<גלילה הורנשטיין: מה שמאוד הכה אותנו בתדהמה זה שבתי המשפט לא קיימים.

<גלילה הורנשטיין: מה קרה?

<גלילה הורנשטיין: הרשות המבצעת מפחדת מבית המשפט?

<גלילה הורנשטיין: בית המשפט לא מספיק טוב בשביל הרשות המבצעת?

<גלילה הורנשטיין: פעם ראשונה שאני נתקלת בזה שבית המשפט מנוטרל.

<גלילה הורנשטיין: רק בשני סעיפים כתוב שאפשר יהיה לפנות לבית המשפט: פעם אחת כשיש למדינה טענות נגד המפרק הסטטוטורי – גברתי שומעת אותי?

קארין אלהרר: בוודאי.

<גלילה הורנשטיין: פעם אחת כשלמדינה תהיה טענה נגד המפרק הסטטוטורי, ואז אי אפשר יהיה לעשות אפליה – וגם אמרו "כל נושה", כשלצורך העניין גם העובדים נושים; ופעם שנייה זה לצורך ערעור על תביעות החוב.

<גלילה הורנשטיין: מעבר לזה, בית המשפט לא משחק תפקיד בחוק הזה.

<גלילה הורנשטיין: זה חוק ש...

<גלילה הורנשטיין: בהליכים שמאומצים מחדלות פירעון – אם זה 350, שזה הקפאת הליכים, ואם זה צו פירוק...

<גלילה הורנשטיין: זאת אומרת שבית המשפט לא מספיק.

<גלילה הורנשטיין: הייתה הצדקה לצרף אותו בחוק הזה, אבל את הכול הטילו על ראשו של המפרק, וברור שכל אלה שצריכים לבצע את כל ההוראות של החוק.

<גלילה הורנשטיין: עכשיו, אנחנו חושבים ש – אני לא יודעת איזה שם לתת לזה, יותר טוב שאני לא אתן שמות – שזה לא ראוי וזה לא נכון.

<גלילה הורנשטיין: זה לגבי העניין הזה, וכשנגיע לסעיפים אנחנו גם נתייחס לכל סעיף וסעיף.

<גלילה הורנשטיין: מה שמעניין אותנו כרגע זה איפה העובדים באים לידי ביטוי בחוק הזה.

<גלילה הורנשטיין: אמנם כל הזמן צועקים "2,000 עובדים" – אני מדברת כרגע על חברי הכנסת, המחוקקים – אבל איפה זה בא לידי ביטוי בהצעת החוק?

<גלילה הורנשטיין: אני כמעט לא ראיתי סעיף - - -

נחמן שי: החוק הזה הוא לא שלנו, הוא של הממשלה.

<גלילה הורנשטיין: אבל אתם הצבעתם.

נחמן שי: אלה שהצביעו, שיבדקו את עצמם.

<גלילה הורנשטיין: אני לא יודעת מי הצביע, אני לא בדקתי מי.

<גלילה הורנשטיין: ואתם כבר הולכים לקריאה שנייה ושלישית, אתם כבר הצבעתם על החוק הזה, עם כל החסרונות האדירים שיש בו.

<גלילה הורנשטיין: אני לא יודעת אם שמעת את הפתיחה, שנאמר שזה חוק דרקוני שלא היה כדוגמתו במדינת ישראל.

קארין אלהרר: עורכת דין הורנשטיין, את צריכה לסיים בבקשה.

<גלילה הורנשטיין: אני לא אסיים, אני אדבר על חשבון מישהו אחר.

קארין אלהרר: את כבר הרבה-הרבה מעבר לארבע דקות.

קארין אלהרר: יש לך עוד שתי דקות.

<גלילה הורנשטיין: אני אדבר אפילו אם - - -

קארין אלהרר: עורכת דין הורנשטיין, יש לך עוד שתי דקות.

<גלילה הורנשטיין: אז חבל על הזמן.

קארין אלהרר: אז את יכולה לא להמשיך, זכותך.

<גלילה הורנשטיין: אז אני אמשיך.

<גלילה הורנשטיין: אני רוצה להגיד את מה שיש לי להגיד, כי זה מספיק חשוב, למרות שהמחוקקים אינם כאן.

קארין אלהרר: למה את אומרת שהמחוקקים אינם כאן?

<גלילה הורנשטיין: הם אינם, הוועדה איננה כאן.

קארין אלהרר: יושבים כאן שלושה - - -

<גלילה הורנשטיין: אני מכבדת את שני חברי הכנסת שהגיעו.

קארין אלהרר: שלושה עכשיו.

<גלילה הורנשטיין: הנה, השר גם הגיע.

קארין אלהרר: עורכת דין הורנשטיין, עוד שתי דקות, תודה.

<גלילה הורנשטיין: אני רק רוצה, לכבוד השר, להגיד משפט אחד שאמרתי קודם, שלא שהוא מי-יודע-מה דרמטי, אבל זאת דעתנו:

<גלילה הורנשטיין: החוק הזה הוא חוק דרקוני שלא היה כדוגמתו, שלא נחקק כדוגמתו במדינת ישראל.

<גלילה הורנשטיין: אתמול דיברו על דמוקרטיה, דיברו על עובדים, דיברו על הכול – אבל בסיבוב הראשון כולכם הצבעתם עבור החוק הזה, שאין בו התייחסות אמיתית לעובדים.

נחמן שי: גברת הורנשטיין, אני מצפה מעורכת דין לדייק יותר.

נחמן שי: לא כולם הצביעו - - -

<גלילה הורנשטיין: אני לא מדייקת.

<גלילה הורנשטיין: אני לא יודעת מי הצביע, אמרתי לך קודם.

נחמן שי: אז אם את לא יודעת, אל תגידי.

נחמן שי: לא כולנו הצבענו בעד החוק, חלק גדול מחברי הכנסת התבטאו נגד, הצביעו נגד, וימשיכו להילחם בו.

נחמן שי: אז ההכללות האלה לא ראויות לאף אחד, ובמיוחד לא לעורך דין.

נחמן שי: תודה לך.

<גלילה הורנשטיין: אני שמחה מאוד לשמוע את זה, אבל אני לא יודעת מי הצביע, לא הייתי בהצבעה.

נחמן שי: תבדקי, יש רקורד.

נחמן שי: אמנם היום ב"הארץ" כתבו דבר הפוך ממה שהצבעתי, אבל בעיקרון אפשר לבדוק את זה.

<גלילה הורנשטיין: טוב, יכול להיות שנבדוק את זה.

קארין אלהרר: תודה, עורכת דין הורנשטיין.

<גלילה הורנשטיין: אני לא סיימתי, יש לי עוד דקה, לא?

קארין אלהרר: זמנך תם, אני מתנצלת.

<גלילה הורנשטיין: יש לי עוד דקה.

קארין אלהרר: זמנך תם.

קארין אלהרר: את בזבזת את הדקה בלחזור על אותם טיעונים.

<גלילה הורנשטיין: רציתי שכבוד השר ישמע את - - -

קארין אלהרר: אבל כבוד השר קורא פרוטוקולים, הוא בן אדם מאוד נבון.

<גלילה הורנשטיין: טוב, כשנגיע לפירוט, לניתוח של הסעיפים של החוק, אנחנו נתייחס לכל סעיף וסעיף.

<גלילה הורנשטיין: אבל אני רוצה לחזור ולהגיד שהעובדים לא קיימים בחוק הזה, והתחושה שלנו היא שיש פה ריח - -

קארין אלהרר: גברת הורנשטיין, את חוזרת על עצמך.

<גלילה הורנשטיין: לא, אני לא חוזרת על עצמי.

<גלילה הורנשטיין: - - יש פה ריח של לינץ', של גמר חשבון – ואנחנו לא ניתן שיהיה פה גמר חשבון, תרתי משמע.

<גלילה הורנשטיין: יש פה שני תאריכים, ולדעתי לא מבינים בכלל איפה נכנס פה הליך הפירוק, איפה נכנסת פה הקפאת ההליכים – אנחנו במקרה מתמחים במטריה הזאת – אנשים לא יודעים מתי הם מפוטרים, אנשים לא יודעים איך הם נקלטים, אנשים לא יודעים מה מחכה להם.

<גלילה הורנשטיין: והתפקיד שלך בתור יושבת-ראש הוועדה הוא לדאוג שהחוק ייצג גם את האינטרס של העובדים.

<גלילה הורנשטיין: נכון שיש הרבה אינטרסים, אבל בוודאי גם האינטרס של 2,000 העובדים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: מר אמיר גילת, יושב-ראש רשות השידור, בבקשה.

<אמיר גילת: בוקר טוב.

<אמיר גילת: גברתי היושבת-ראש, כדי לייעל את הדיון בוועדה, אני מציע להפריד בין הדיון על רשות השידור לבין הדיון על השידור הציבורי, אלה לא בהכרח מושגים חופפים.

<גדי בן-יצחק: מה?

<אמיר גילת: הפרדה כזאת תאפשר דיון ענייני על המסקנות המקצועיות של ועדת לנדס ועל האופן שבו הם ייושמו במְשַדֵּר הציבורי החדש, וזאת לצד דיון אחר שחייב להיערך, על כל הנושא של רשות השידור וגורלם של העובדים.

<אמיר גילת: אני חושב שהפרדה כזאת תשחרר את האמוציות לכיוונים הנכונים.

<אמיר גילת: כמובן שאפשר להבין אותן ולהצדיק אותן, אבל אי אפשר שכל נושא יתובל גם בנושא האמוציונלי, כי ככה לא נגיע לעולם לדיון בנושא המהותי, במשדר הציבורי החדש.

<אמיר גילת: בכל מקרה, אני חושב שאנחנו לא מדברים פה על מותו של השידור הציבורי, אלא על לידתו מחדש.

<אמיר גילת: רשות השידור היא האורגן שבאמצעותו מתבצע כיום חוק רשות השידור.

<אמיר גילת: החוק הזה נחקק ב-1965, והרבה מאוד דברים השתנו מאז.

<אמיר גילת: למשל, לא בטוח שב-2014 שידורי הנוער של קול ישראל צריכים להיות משודרים ברשת א', יש כנראה פלטפורמות יותר מתאימות לשידורי נוער.

<אמיר גילת: יש מקום כנראה גם להיערכות רחבה יותר, בלשון המעטה, של מדיה דיגיטלית, של חטיבת החדשות ועוד.

<אמיר גילת: הוזכרו פה אתמול התכנים.

<אמיר גילת: יש בהחלט תכנים איכותיים ברשות השידור, ואין עוררין על כך.

<אמיר גילת: מי שפותח את הערוץ הראשון – שלצערנו הם לא רבים – יכול למצוא תכניות מצוינות ותכניות טובות, שנעשות על ידי עובדי רשות השידור ועל ידי גורמים מחוצה לה.

<אמיר גילת: אבל התכניות המצוינות האלה אפופות בשפע של נושאים אחרים ובעיות אחרות, כמו למשל פרוגרמינג לא נכון, ניהול לא נכון, היעדר יחסי ציבור, וכולי וכולי – ואת הדברים האלה צריך לתקן במסגרת הרה-ארגון שעליו אנחנו מדברים.

<אמיר גילת: לכן אני - - -

<ענת עוזרי: הוא אחראי על הפרוגרמינג.

קארין אלהרר: חיפשתי אותך, כדי לתת לך את רשות הדיבור.

קארין אלהרר: אז תמתיני, ותקבלי.

<אמיר גילת: לכן אני אהיה היום טלגרפי ואגיד שהדיון צריך להתקיים בשלושה מישורים.

<אמיר גילת: מישור אחד זה אופי השידור הציבורי והרלוונטיות שלו.

<אמיר גילת: ראינו רק לפני מספר ימים שכשהייתה השביתה של העובדים בערוץ הראשון, היה צריך לקרוא בעיתון כדי לדעת את זה.

<אמיר גילת: ולכן אנחנו צריכים לדבר על הרלוונטיות של השידור הציבורי.

<אמיר גילת: המישור השני זה האתגרים שעומדים בפני השידור הציבורי והמשדר הציבורי החדש במאה ה-21.

<אמיר גילת: למשל, אפילו הרדיו שהוזכר אתמול, צריך לראות איך אנחנו מתמודדים עם האתגר של תפקידו של הרדיו הציבורי.

<קריאה: לא, הרדיו זה לא - - -

קארין אלהרר: ביקשתי לא להפריע, למה זה כל כך מסובך?

<אמיר גילת: צריך לראות איך אנחנו מתמודדים עם האתגרים של התפקיד של הרדיו הציבורי במאה ה-21, כאשר היום כל אחד יכול לייצר לעצמו במכשיר הסלולר שלו את הרדיו האישי שלו – וזו רק דוגמה כמובן.

<אמיר גילת: המישור השני זה הניהול וההתנהלות של האורגן החדש.

<אמיר גילת: לא אתעכב כרגע על האורגן הקיים, אבל ברור שיש כשלים ניהוליים ברשות השידור, וזה לא מהיום, זה התקיים בעבר וממשיך עד היום.

<אמיר גילת: ראינו אתמול דוגמה לבעייתיות שלנו כגוף מפקח לקבל דיווחים אפילו על כמה עובדים יש ברשות השידור.

קארין אלהרר: אתה באמת יודע - - - ?

<פאני ביטון: את זה אתה גם צריך לדעת.

קארין אלהרר: לא להפריע לי.

קארין אלהרר: אתה יודע מה מספר העובדים?

<אמיר גילת: אני יודע את הדיווחים שאנחנו מקבלים, אבל לפעמים אנחנו מקבלים גם דיווחים סותרים, כמו ששמענו אתמול.

<לינדה בר: אולי תבדוק יותר טוב, תגלה שיש דיווחים לא סותרים.

קארין אלהרר: אני מבקשת לא להפריע.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, יש מספר?

קארין אלהרר: אתה יכול לתת אותו?

<אמיר גילת: אלף וחמש מאות ו... שנייה, אני רוצה לדייק.

<לינדה בר: לא, זה ממש לא 1,500.

<לינדה בר: כדאי שתדעי את זה.

קארין אלהרר: אני אתחיל להוציא אנשים.

<ענת עוזרי: סליחה, אנחנו בדמוקרטיה, לא בדיקטטורה.

<ענת עוזרי: מותר להעיר הערות אם הוא לא מדייק.

קארין אלהרר: גם בדמוקרטיה יש כללים.

קארין אלהרר: את תעירי הערות כשאני אבקש ממך להעיר הערות.

<ענת עוזרי: אני אעיר הערות ענייניות על מה שהוא משקר פה בכנסת ישראל.

<לינדה בר: למרות שאנחנו רגילים לזה שהוא לא מדייק.

קארין אלהרר: ענת, אני אוציא אותך.

קארין אלהרר: גם בדמוקרטיה יש כללים.

<ענת עוזרי: אני עומדת בכללים.

קארין אלהרר: את לא עומדת בכללים.

<ענת עוזרי: את לא תוציאי אותי על כל הערה שלי.

קארין אלהרר: תנסי אותי.

קארין אלהרר: תנסי אותי, אני אוציא אותך.

<ענת עוזרי: אז את תוציאי אותי בכוח.

קארין אלהרר: אין בעיה, יש פה סדרנים מצוינים.

קארין אלהרר: הערה אחת ואת בחוץ.

קארין אלהרר: הערה אחת.

<ענת עוזרי: אני רוצה לראות.

קארין אלהרר: אני מבקשת להוציא אותה.

<לזר צנדקוביץ': כבוד היושבת-ראש, גברתי - - -

<ענת עוזרי: לא בא לי לצאת, בא לי להישאר פה.

<לזר צנדקוביץ': גברתי, אנחנו לא במליאה.

<קריאות: - - -

<ענת עוזרי: הם לא יסחטו 2,000 עובדים.

<ענת עוזרי: אתה יודע מה אני עושה ברשות השידור, אדוני השר?

<ענת עוזרי: יש פה 20 עובדים, תגיד לי אם אתה יודע מי מהם עושה מה, תגיד לי.

<ענת עוזרי: אם אתה זורק אותי הביתה ואני מיותרת, אז תגיד לי מה אני עושה.

<ענת עוזרי: כשאני עושה פסח בבית ואני זורקת זבל מיותר, אני יודעת מה אני לא צריכה.

<ענת עוזרי: אתה תגיד לי מה אני עושה ברשות השידור.

גלעד ארדן: ענת, אני לא מתרגש מההצגות שלך.

גלעד ארדן: ההתנהגות והסגנון הזה הם אלו שהביאו את רשות השידור לאן שהגיעה.

גלעד ארדן: העובדים חושבים שהם מחליטים על כל הגוף.

<קריאות: - - -

<ענת עוזרי: תגיד לי מה אני עושה.

גלעד ארדן: מה את עושה?

גלעד ארדן: כותבת הכפשות ברשתות החברתיות, זו העבודה שלך.

קארין אלהרר: ענת, אני מבקשת שתצאי, תירגעי, תחזרי, ואני מבטיחה לתת לך את זכות הדיבור.

<ענת עוזרי: אני אדבר איך שאני רוצה לדבר.

קארין אלהרר: סליחה, את בכנסת ישראל.

<ענת עוזרי: כל זמן שאני לא מבזה את הכנסת אני אגיד את זה איך שאני רוצה.

קארין אלהרר: את תגידי מה שאת רוצה, אבל בזמן שאני - - -

<קריאות: - - -

<פאני ביטון: - - - זה לא אמיתי שבמדינת ישראל - - -

קארין אלהרר: גברת, תהיי בשקט.

<ענת עוזרי: זה דיקטטורה הכנסת, זה דיקטטורה מה שיש פה.

<ענת עוזרי: דיקטטורת הון ושלטון.

קארין אלהרר: תוציאו אותה.

<ענת עוזרי: הכול עניין של נדל"ן.

<ענת עוזרי: תגידו לנו מי המפרק, אני רוצה לדעת מי המפרק.

קארין אלהרר: גברת, תצאי בבקשה.

גלעד ארדן: תוציאי קודם את המסטיק מהפה.

<ענת עוזרי: תוציא אתה את המסטיק והג'ל.

<ענת עוזרי: בושה של שר.

<ענת עוזרי: אתה מחליט על עתיד ילדיי בקבינט הביטחוני?

<ענת עוזרי: בושה של שר, מצחקק על 2,000 עובדים.

<ענת עוזרי: תתבייש.

<גדי בן-יצחק: כמה יקבל המפרק?

<גדי בן-יצחק: 12 מיליון?

<גדי בן-יצחק: עשרה מיליון?

<ענת עוזרי: תתבייש.

רינה פרנקל: בושה שיש עובדים כאלה.

<שלמה אברהם: די להציג אותנו כעושקי הציבור.

<שלמה אברהם: אנחנו, העובדים, פונים לציבור - - -

קארין אלהרר: אדוני, אתה רוצה לצאת ביחד איתה?

<שלמה אברהם: תראי, זה כבר לא משנה, אנחנו הולכים להיות מובטלים.

<שלמה אברהם: מובטלים.

<שלמה אברהם: הכול פה מכור.

<שלמה אברהם: מכור, מכור.

קארין אלהרר: אדוני, אתה רוצה לצאת ביחד איתה?

<שלמה אברהם: זה הצגה, אנחנו בחיים סרט.

קארין אלהרר: תוציאו אותו.

<שלמה אברהם: למה?

קארין אלהרר: שאלתי ארבע פעמים אם אתה רוצה לצאת, התנהגת כאילו אתה רוצה לצאת.

<שלמה אברהם: יא-אללה, תאמינו לי, אנחנו חיים בסרט.

<שלמה אברהם: הסרט עוד לפניך, גלעד.

<שלמה אברהם: וגם שר האוצר.

<שלמה אברהם: רשות השידור תעלה באש, השידור הציבורי.

<שלמה אברהם: אתם תשמעו את זה ותדעו את זה.

<שלמה אברהם: יש שם מתאבדים.

<פאני ביטון: אנחנו נאיים להפסיק את המונדיאל.

<שלמה אברהם: מתאבדים יהיו שם.

<שלמה אברהם: אתם תראו, יהיה נזק בנפש.

<שלמה אברהם: הכול מכור.

<שלמה אברהם: מכור פה.

<גדי בן-יצחק: יש עובדים שיתאבדו באיומי פיטורים.

קארין אלהרר: אמיר גילת, בבקשה.

<אמיר גילת: זה עוד מבלי שאמרתי מילה על העובדים, זה רק כשדיברתי על העקרונות של השידור הציבורי החדש ועל הנכסים התוכניים של רשות השידור, שבוצעו באמצעות העובדים.

<אמיר גילת: ועכשיו אני מגיע לעובדים.

<אמיר גילת: אני חושב שהעובדים – וגם אמרתי את זה בעבר – הם הנכס האמיתי של רשות השידור, ואין עוררין על כך.

<אמיר גילת: אני חושב שגם ועדת לנדס אמרה את זה, וגם השר אמר את זה בהזדמנויות רבות.

גלעד ארדן: אני לא אמרתי שכל העובדים הם נכס לרשות השידור.

גלעד ארדן: אמרתי שיש ברשות השידור עובדים טובים ומסורים.

<אמיר גילת: בוודאי שהעובדים לא אשמים בניהול הכושל, ארוך השנים, ארוך הטווח, של רשות השידור.

<אמיר גילת: אבל בוודאי שגם לא 7 מיליון אזרחי ישראל צריכים לשלם את המחיר.

גלעד ארדן: אגב, אם לשים את הדברים על השולחן, אני לא חושב שכל הבעיות הן בהנהלות היום ובעבר של רשות השידור.

<אמיר גילת: אני אומר שהנושא של העובדים ראוי לדיון נפרד, ואני גם הצעתי את המתכונת שבה אני חושב שהוועדה צריכה לנהל את הדיונים: הנושא של המשדר הציבורי לחוד והנושא של העובדים לחוד.

<אמיר גילת: גם ברור שצריך לתת לעובדים פיצויים הולמים.

<אמיר גילת: לאלה שיפוטרו.

<אמיר גילת: צריך למצוא את המנגנון לאפשר פרישה מכובדת למי שפורש, וקליטה מקצועית של עובדים מקצועיים ומסורים שייקלטו בגוף החדש.

<אמיר גילת: לסיום, אני אומר שאפשר לדבר שעות על הרפורמה ששמענו אתמול – ואני מדבר כמי שהקדיש לילות וימים במשך שנים ארוכות לנושא של הרפורמה – אבל הרכבת הזאת כבר נסעה.

<אמיר גילת: רכבת הרפורמה נסעה, ולא חשוב מי אשם בזה.

<אמיר גילת: אנחנו צריכים עכשיו לפעול במהירות כדי לשנות את המצב הקיים, כי כל יום שעובר בלי פתרון, יביא ממילא לסגירת רשות השידור, שנמצאת בקריסה פיננסית ותחת הערת עסק חי.

<אמיר גילת: ולכן אני גם אומר שכל מי שמנסה לעשות תרגילים של משיכת זמן – וראינו סימנים לזה אתמול – כדי למנוע את חקיקת החוק, יביא לכך שכבר לא יהיה מה להציל ורשות השידור ממילא תיסגר.

<אמיר גילת: לאורך כל הדרך אמרתי: או רפורמה או סגירה.

<אמיר גילת: ועכשיו אנחנו חיים על זמן שאול, ואם רוצים להציל את השידור הציבורי, זה הזמן, וחייבים לעשות את זה מהר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: מר דורון קרני?

<קריאה: איננו.

<משה שגב: גברתי, הוא איננו אבל יש מישהו במקומו.

קארין אלהרר: בבקשה, שם ותפקיד.

<דב רנדל: אני דב רנדל, ואני מדבר במקום דורון קרני, שלא יכול להגיע היום.

<דב רנדל: אני פה עם נציג ה-BBC.

<דב רנדל: התפקיד שלי הוא יועץ בין-לאומי להסתדרות עובדי המדינה.

<דב רנדל: אני רוצה להקריא לכם מכתב שקיבלנו מהארגון הבין-לאומי, שמייצג 20 מיליון עובדים בעולם, בשידור הציבורי ובכלל.

<דב רנדל: (תרגום מאנגלית – מסומן באותיות נטויות:) UNI Global Union מייצג 20 מיליון עובדים ו-900 איגודים מקצועיים ברחבי העולם; וענף התקשורת, בידור ואמנות שלו מאוד מודאג מההשפעה השלילית של התכנית של הממשלה הישראלית על הקיום, העצמאות והאיכות של השידור הציבורי וכן מהאיום על כבודם וזכויותיהם של עובדי רשות השידור.

<דב רנדל: הדברים האלה מובאים מטעם פיליפ ג'נינגס, המזכ"ל של הארגון.

<דב רנדל: פה לידי יש נציג של ה-BBC מאיגוד BECTU – the British broadcasting, entertainment, cinematography trade unions, שמביא מסר מהאיגוד שלו ומה-BBC.

<דב רנדל: פיליפ מאלן, בבקשה.

<פיליפ מאלן: (תרגום מאנגלית – מסומן באותיות נטויות:) שלום, אני פיליפ מאלן, מ-BECTU.

<פיליפ מאלן: אני רוצה לקרוא מכתב קצר מהמזכ"ל שלי, שאומר כך: כנשיא של ארגון UNI-MEI - - -

גלעד ארדן: ממי המכתב?

<פיליפ מאלן: UNI-MEI.

<פיליפ מאלן: זה איגוד מקצועי בין-לאומי של עובדים בתקשורת ובתעשיית הבידור.

גלעד ארדן: אה, זה איגוד - - -

<פיליפ מאלן: זה איגוד בין-לאומי.

<גדי בן-יצחק: זו עדיין לא מילה גסה, אדוני השר.

גלעד ארדן: לא אמרתי שזו מילה גסה, רק חשוב שנבין ממי זה.

גלעד ארדן: אולי זה מישהו שדיבר איתי וקיבל פרטים.

גלעד ארדן: אבל עכשיו אני מבין שזה לא מישהו שדיבר איתי ולא קיבל ממני פרטים על הרפורמה.

<פיליפ מאלן: כמזכ"ל BECTU, אני מבקש לשלוח מסר של סולידריות לעובדים ברשות השידור הישראלית, שלפי מה שאני יודע, מיועדת להיסגר בתחילת 2015.

<פיליפ מאלן: ברחבי העולם אנשים נסמכים על מְשַׁדֵּר ציבורי עצמאי של חדשות מדויקות ובלתי מוטות, וכך גם בישראל.

<פיליפ מאלן: UNI-MEI ו-BECTU תומכים בעובדים שנלחמים להגן על השידור הציבורי במדינותיהם מהתערבות ממשלתית.

<פיליפ מאלן: אני מאחל לרשות השידור הישראלית בהצלחה במאבקם, ואם UNI-MEI יכול להיות לכם לעזר, אנא צרו עמי קשר.

<פיליפ מאלן: אני גם רוצה להוסיף שזה תקדים מסוכן, שהתחיל ב-ERT – ארגון השידור הלאומי של יוון, שבה הם ביטלו מְשַדֵּר ציבורי קיים, תוך כוונה ברורה לצמצם במספר העובדים ולצמצם בהיקף ובמשקל של המְשַדֵּר.

קארין אלהרר: סליחה, אתה יכול בבקשה להעביר את המכתב למנהלת הוועדה?

קארין אלהרר: תודה.

<פיליפ מאלן: תודה.

גלעד ארדן: אתם מסרתם לו שבישראל זה גם פתיחה, שלא כמו ביוון?

גלעד ארדן: כלומר, שזה לא רק סגירה?

גלעד ארדן: כי אני מקווה שלא הטעו אותו.

<משה שגב: לא, לא הטעו אותו.

<משה שגב: אנחנו העברנו לו את הדברים כמו שהם.

<משה שגב: תרגמנו את החוק אחד לאחד והעברנו אליהם.

קארין אלהרר: אני מבקשת מיצחק שטיינר, יו"ר הסתדרות ההנדסאים והטכנאים, לדבר.

קארין אלהרר: בבקשה.

<יצחק שטיינר: גברתי היושבת-ראש, בפנייך מונחת אחריות אדירה על גורל העובדים.

<יצחק שטיינר: אני לא יודע אם פעם בחיים היית במצב שבו את אחראית על אלפי משפחות.

<יצחק שטיינר: אתמול היה ויכוח אם זה 1,600, או אם זה 2,000, ולא יודעים כמה כן, כמה לא – אבל אנחנו מדברים על רשות השידור, שיחד עם הטח"י זה קרוב ל-2,000 משפחות.

<יצחק שטיינר: 2,000 משפחות זה לא הולך ברגל.

<יצחק שטיינר: האחריות שלך כיושבת-ראש הוועדה, שלכם, חברי הכנסת, היא מעל ומעבר לחוק שאתם מציעים לנו.

<יצחק שטיינר: אני לא מדבר על החוק, אני מדבר על התנאים של העובדים.

<יצחק שטיינר: אנחנו במשך ארבע שנים ניהלנו משא ומתן בין העובדים, ההסתדרות, גורמי הממשלה, רשות השידור – עם כל מי שאת רוצה.

<יצחק שטיינר: ולפני שנתיים נחתם הסכם.

<יצחק שטיינר: אני אומר עוד פעם: נחתם הסכם.

קארין אלהרר: שעבר את כל האישורים?

<יצחק שטיינר: שעבר את כל האישורים של ההסתדרות.

<יצחק שטיינר: ואני אומר לכם: ההסכם הזה, אף אחד מכם לא מכיר אותו.

<יצחק שטיינר: אף אחד מכם לא מכיר אותו.

<יצחק שטיינר: אף אחד לא ניסה להפעיל אותו בכלל.

<יצחק שטיינר: זה הסכם שאנחנו, ההסתדרות, חייבנו את העובדים לקבל אותו.

<יצחק שטיינר: זה היה הסכם כואב.

<יצחק שטיינר: זה היה הסכם כואב.

<יצחק שטיינר: בהסכם הזה נקבעו תנאי פרישה ל-700 עובדים.

<יצחק שטיינר: שימו לב, 700 עובדים מתוך 1,600; טח"י עוד לא היה בתמונה בכלל.

<גדי בן-יצחק: 42%.

<יצחק שטיינר: זה דבר שלא היה לו אח ורע במדינה.

<יצחק שטיינר: ואין לי ספק שהעובדים שנשארים עונים בדיוק על הקריטריונים של השר ארדן – עובדים טובים ומעולים.

<יצחק שטיינר: נקבע שם בהסכם איך העובדים שנשארים יעבדו.

<יצחק שטיינר: זה שונה לחלוטין ממה שיש היום, לחלוטין.

<יצחק שטיינר: ועוד כהנה וכהנה.

<יצחק שטיינר: העובדים לא הסכימו להסכם הזה, אבל לא הייתה להם ברירה והם קיבלו את מרות ההסתדרות, עופר עיני ואבי ניסנקורן הכריחו אותם לחתום.

<יצחק שטיינר: אני חתום על ההסכם.

<יצחק שטיינר: אם אני חתום על ההסכם מול הממשלה, מול האוצר, תגידו לי איך אני אנהל מהיום ואילך הסכמים קיבוציים במקומות אחרים.

<יצחק שטיינר: לא ימצא חן בעיני מישהו הסכם קיבוצי, הוא ילך ויעשה לי חוק.

<יצחק שטיינר: ממתי מנהלים את המדינה בחוקים ביחסי עבודה?

<יצחק שטיינר: זה לא בריא.

נחמן שי: נכון.

<יצחק שטיינר: ואני אומר לך, כבוד היושבת-ראש, אני מבקש מכם לעצור את כל הדיונים על החוק הזה ולהתחיל לנהל משא ומתן על הרפורמה שנחתמה לפני שנתיים.

<יצחק שטיינר: קחו את הרפורמה ותגידו "תשמעו, אולי טעינו, אולי לא טעינו – בואו נתקן אחת, שתיים, שלוש".

<יצחק שטיינר: אבל תבואו.

<יצחק שטיינר: היום אין דיבורים, לא על הסכמי שכר, לא על תנאי עבודה, לא על תנאי פרישה – אין כלום, היום דנים אך ורק בחוק.

<יצחק שטיינר: ואני אומר לך, זה בדיוק השאלה מה קדם למה, הביצה או התרנגולת.

<יצחק שטיינר: חברי הכנסת הנכבדים, אני מבקש מכם להפסיק לדון בחוק ולהתחיל לעבוד על דיני העובדים.

<יצחק שטיינר: העובדים זה לא סחורה עוברת לסוחר, זה 2,000 משפחות.

<יצחק שטיינר: אתם לא יודעים מה זה בכלל.

<יצחק שטיינר: אני אמרתי להם פעם: קחו 2,000 משפחות, שימו אותם בחצרות של רשות השידור, ותראו כמה אנשים זה.

<יצחק שטיינר: ימלאו את טדי בקלות.

נחמן שי: 10,000.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני רוצה בנקודה הזאת באמת לקבל איזושהי הבהרה, אדוני השר: אני שמעתי מספר פעמים, גם אתמול וגם עכשיו, איזושהי טענה שהעובדים התחייבו וחתמו על הסכמי פרישה בשנת 2009, אבל המדינה לא כיבדה את אותם הסכמי פרישה והחליטה למעשה לחזור בה מאותם הסכמי פרישה שנחתמו ואושררו.

קארין אלהרר: בעצם בא החוק ואומר: אנחנו נשנה את זה, אנחנו נעשה את זה אחרת, למרות ההתחייבות ההדדית.

קארין אלהרר: האם אפשר לקבל הבהרה מה קרה שם?

<לזר צנדקוביץ': כבוד היושבת-ראש, יש לי הערה: יש גם הסכם העסקה.

<לזר צנדקוביץ': 2010.

קארין אלהרר: אני מבינה שזו הערה שחוזרת על עצמה ולכן חשוב - - -

<לזר צנדקוביץ': שני הסכמים.

קארין אלהרר: תראו, אני שואלת את השאלה, ואני רוצה לקבל תשובה מלאה, וגם אתם.

קארין אלהרר: אז תאפשרו בבקשה לשר לדבר, גם אם יש לכם הערה בזמן הדברים שלו.

קארין אלהרר: תרשמו אותה לעצמכם, ואני מבטיחה שנלבן את ההערות עד תומן.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: אז קודם כול אני חושב שהגורם המוסמך יותר לענות על הנקודות הספציפיות שעלו לגבי ההיסטוריה היותר רחוקה הוא הנציג של הממונה על השכר באוצר, שנמצא כאן ואמר לי שהוא יוכל להתייחס לדברים.

גלעד ארדן: אבל אני רוצה להציג את זה גם מנקודת מבטי.

גלעד ארדן: קודם כול, האמירה שלא מנהלים דיני עבודה בחקיקה היא כמובן אמירה סובייקטיבית ואינטרסנטית מצד אחד.

גלעד ארדן: כי למשל כשמעלים שכר מינימום ומחייבים מעסיקים במשק לשלם שכר גבוה יותר, ובעוד הרבה דוגמאות מן העבר, ובוודאי ובוודאי כשיש גם הרבה דברים שבאים לשפר את - - -

<יצחק שטיינר: רק כשרוצים להיטיב.

<יצחק שטיינר: ובמשא ומתן.

קארין אלהרר: אדוני, אני ביקשתי נורא יפה, ואני ממש מבקשת שתכבד את הבקשה שלי.

גלעד ארדן: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת ולוועדה שהתפקיד של המחוקקים הוא להסתכל על מכלול האינטרסים, ואיש-איש על פי מצפונו, לעצב את סדר העדיפויות שהוא חושב שנכון.

גלעד ארדן: אני אמרתי מספר רב של פעמים שהאינטרס של העובדים הוא בוודאי אינטרס חשוב ביותר וצריך לשמור עליו ולהתייחס אליו ככל שניתן.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, אני לא יכול לפטור את עצמי, כשר הממונה על השידור הציבורי, מכך שהאחריות העיקרית והמרכזית שלי היא כלפי 8 מיליון אזרחי המדינה – איך הם יוכלו לקבל את המוצר הטוב ביותר על המסך או מעל גלי האתר, ובעזרת השם גם מעל גבי רשת האינטרנט.

גלעד ארדן: כשאני נכנסתי לתפקידי, לפני שנה וחודשיים, נאמר לי בהחלט שבעבר גובש מתווה של רפורמה.

גלעד ארדן: אבל צריך לזכור שכשאומרים את המילה "רפורמה", גם אם חלקנו עובר לדום, זה עדיין לא מבטיח שיפור בתוצאות.

גלעד ארדן: יש רפורמות שאפילו הביאו להרעה בתוצאות, למרות שגם הושקע בהן כסף רב ומאמצים רבים.

גלעד ארדן: ולכן לא ראיתי את עצמי פטור מלבחון את אותה רפורמה.

גלעד ארדן: עכשיו, אם אותה רפורמה כבר הייתה בתוקף, אז חזקה עליי שכל מה שהיה נותר לי לעשות זה רק לעקוב אחר היישום שלה.

גלעד ארדן: אבל צריך להכיר בכך שכנראה עוד לא התמלאו כל התנאים כדי שהרפורמה הזאת תהיה בתוקף.

גלעד ארדן: צריך לזכור שברשות השידור – ולא משנה כרגע מה המספר המדויק של העובדים – חלק מהעובדים מאוגדים תחת ההסתדרות הכללית וחלקם לא.

גלעד ארדן: וכדי להביא לרפורמה, לא מספיק שחלק מהעובדים יסכימו או לא יסכימו לה – ותכף נדבר על מה בדיוק הסכימו - - -

<גדי בן-יצחק: כולם הסכימו, כבוד השר.

גלעד ארדן: לגבי אלו שנמצאים תחת אגודות העיתונאים – החתימה בין אגודת העיתונאים לבין הנהלת רשות השידור עדיין לא הייתה קיימת; וזה חלק מהתנאים...

גלעד ארדן: אני מקווה שברשות השידור יש גם עיתונאים חוץ מעובדים שמאוגדים תחת ההסתדרות.

גלעד ארדן: דומני שזה התפקיד המרכזי - - -

<קריאות: - - -

גלעד ארדן: דומני שהתפקיד המרכזי של כלי שידור הוא ענייני התוכן והעיתונאות; והם עדיין לא הסכימו.

גלעד ארדן: ולכן במצב שקיבלתי, החלטתי לבחון את המתווה שנקרא רפורמה - - -

<קריאה: הם שקרנים.

<קריאה: חתום.

קארין אלהרר: חברים, למה?

<ענת עוזרי: אבל זה חתום.

גלעד ארדן: אני מייצג את עמדתי, אני לא מייצג את עמדת העובדים.

גלעד ארדן: העובדים יכולים לחשוב אחרת.

<גדי בן-יצחק: ולא נותן לעובדות להפריע, כבוד השר?

<ענת עוזרי: רק הערה: אגודת העיתונאים התמהמה בחתימה, זה נכון.

<ענת עוזרי: היא חתמה בערך שנה או שנה וחצי אחרי שההסתדרות חתמה.

<ענת עוזרי: אבל נכון לדיון הזה הכול חתום.

<ענת עוזרי: ההסכם חתום.

גלעד ארדן: נכון לדיון הזה.

<תמנה עורב: אדוני, כשאתה ביקשת חוות דעת, כל ההסכמים היו חתומים, גם מול ההסתדרות וגם של העיתונאים.

<תמנה עורב: זה כשביקשת חוות דעת מעורך דין - - -

קארין אלהרר: סליחה, הדיון לא הולך להתנהל בצורה הזאת.

קארין אלהרר: אני לא רוצה לנקוט בצעד של הוצאת אנשים, אז תנו לנהל את הדיון הזה.

קארין אלהרר: ביקשתי תשובה, השר עונה, אחר כך יענה הנציג של הממונה על השכר, ואני מבקשת לא להפריע.

קארין אלהרר: אני אתן לכם לדבר בזמנכם, בינתיים תרשמו הערות.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: בכל אופן, אני ראיתי את זה כחובה שלי לבחון גם את המתווה שמכונה כאן "הרפורמה".

גלעד ארדן: צריך לזכור שאותו מתווה הוא מתווה שנכתב לפני שמונה שנים.

גלעד ארדן: שמונה שנים – אני חוזר ומדגיש זאת לפרוטוקול.

גלעד ארדן: שוב, האינטרסים של העובדים הם בהחלט אינטרסים חשובים, אבל יש גם אינטרס ציבורי, ובו אתה צריך להסתכל על כלל האינטרסים ואתה לא יכול להסתכל רק על אינטרס אחד, לשים אותו מעל כולם, ולהתעלם מהאינטרס המרכזי, שהוא זה: כשאתה גובה מיליארד שקלים – או 900 מיליון, אינני יודע כמה – כדי לתת - -

<גדי בן-יצחק: 700.

גלעד ארדן: - - כדי לתת לציבור שידור ציבורי, החובה המרכזית היא לחשוב איך אתה עושה את זה בצורה הטובה ביותר, המקצועית ביותר והיעילה ביותר.

גלעד ארדן: ולכן אני נפגשתי עם מספר רב של גורמים שהיו מעורבים בגיבוש המתווה הישן, אותו מתווה שמוזכר כאן, שנכתב בשנת 2007-2006.

גלעד ארדן: צריך לזכור שמאז, התקשורת ... בכל התחומים מתקדמים, אבל התקשורת היא תחום עוד הרבה יותר דינמי, והרגלי הצפייה משתנים בקצב הרבה יותר משמעותי ממה שאנחנו מכירים, והסטנדרטים משתנים, ובוודאי שכל העניין של הסמארטפונים והאינטרנט וה - - -

<משה שגב: אבל הוא נחתם ב-2011, אדוני.

<משה שגב: לפחות תדייק, הוא נחתם ב-2011 ומתאים לימינו אנו.

גלעד ארדן: הדוח של "טאסק" נכתב ב-2007-2006 - - -

<תמנה עורב: ואחרי זה היה הדוח של "פילת" והיה דוח של פה והיה דוח של שם ואתה מינית עוד חברה.

<תמנה עורב: אז בעוד שנתיים גם אפשר למצוא חברה שתגיד מספרים נוספים בטכנולוגיות.

קארין אלהרר: סליחה, אתם כל כך לא עושים לעצמכם שירות.

קארין אלהרר: אתם תדברו בזמנכם ותגידו את מה שיש לכם לומר.

<ענת עוזרי: אבל אי אפשר לספור את כל הנקודות.

קארין אלהרר: חבל שאתם מתפרצים ככה – זה לא נשמע ולא נכתב בפרוטוקול.

<גדי בן-יצחק: גברתי, הוויכוח פה הוא על עובדות או על דעות?

קארין אלהרר: אבל אני רוצה שתדברו - - -

גלעד ארדן: אבל אין מה לעשות, זאת התרבות שהתרגלו אליה ברשות השידור.

גלעד ארדן: זה מאוד מצער, אבל - - -

<תמנה עורב: כן, אדוני השר, תמשיך להסית נגד העובדים.

גלעד ארדן: אתם תדברו עשרה אנשים כל אחד חמש דקות, אבל לא תאפשרו למישהו אחר לדבר חמש דקות ברצף.

גלעד ארדן: מאה אחוז, אחרי זה תתפלאו למה כועסים עליכם בציבור.

<קריאות: - - -

<שלמה אברהם: אף אחד לא כועס עלינו, זה שקר.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה - - -

<שלמה אברהם: הוא צוחק על הפרלמנט גם כן.

קארין אלהרר: סליחה, אדוני, אתה רוצה לצאת שוב?

<שלמה אברהם: לא תודה.

קארין אלהרר: אז אני מבקשת להישאר בשקט ולתת לו לסיים את הדברים, שמתארכים בגלל שאתם מפריעים.

קארין אלהרר: אני רוצה לתת גם לנציג של הממונה על השכר לדבר, ואחריו כל מי שרוצה יקבל את זכות הדיבור.

גלעד ארדן: אלו העובדות כפי שאני מכיר אותן, גברתי, ואם מישהו מכיר עובדות אחרות, אני בטוח שאת תאפשרי לו להציג אותן.

גלעד ארדן: בכל מקרה, אני נפגשתי גם עם חברת "טאסק" וגם עם מספר עובדי מדינה בכירים שהיו שותפים בגיבוש וליווי הרפורמה הזאת, ולאחר שהשתכנעתי שאין ברפורמה הזאת שום הבטחה או ודאות לכך שיוצג איזון תקציבי ארוך טווח ברשות השידור ושיובטח שינוי משמעותי על המסך או ביכולת לנהל את רשות השידור... ואני שוב חוזר ומדגיש שעם כל הטענות שיש, אני מכיר את רשות השידור שנים רבות, ואי אפשר להאשים אך ורק את המנהלים של רשות השידור בהווה ובעבר – פשוט המבנה הקיים ברשות השידור, בעידן התקשורתי הנוכחי ובטח בעתידי, הוא בעיניי בלתי "נהיל"; לא ניתן לנהל כלי תקשורתי שיהיה רלוונטי וחזק ושיתמודד – אמנם לא יתמודד באותם אחוזי רייטינג, כי הרייטינג לא אמור ולא צריך להיות חזות הכול, אבל בסופו של דבר, ביחס בין עלות לתועלת, כאשר מדובר על עלות של מאות מיליונים בשנה, אתה בכל זאת רוצה שתהיה רלוונטיות והשפעה לשידור הציבורי, ושהתכנים שלו, עם הערך המוסף, כן יגיעו לאיזשהו מינימום של קהל במדינת ישראל, בטח קהל בדור הצעיר.

גלעד ארדן: ולכן, לאחר שאני השתכנעתי שגם הרפורמה איננה מיושמת עדיין ואיננה בתוקף וגם איננה מבטיחה את השינויים שלהם כולנו מייחלים, החלטתי בהתייעצות עם משרד האוצר ועם משרד המשפטים להקים ועדה ציבורית שמורכבת גם מאנשי מקצוע בתחום התקשורת וגם מעובדי מדינה בכירים, שתבחן את כל האלטרנטיבות.

גלעד ארדן: באלטרנטיבות שנבחנו - - -

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: שקט.

גלעד ארדן: באלטרנטיבות שנבחנו היה גם יישום של אותו מתווה רפורמה ישן, גם יישום שלו עם שינויים שאולי הממשלה תציע, וגם המתווה היותר מרחיק לכת של פתיחת גוף חדש וסגירת הגוף הקיים, שהיה ברור שזה יצריך חקיקה ראשית בכנסת.

גלעד ארדן: וכפי שהסברתי בעבר ואני אומר את זה שוב, כל חברי הוועדה פה אחד, זה המתווה שהם חשבו שהוא הנכון ביותר.

גלעד ארדן: ושוב, אני מזכיר, אנחנו צריכים לשקול את מכלול האינטרסים ואת המחויבות שלנו קודם כול להביא לציבור את התוצאה הטובה ביותר.

גלעד ארדן: שוב אני אומר, את הבעיות שזה יוצר כלפי ציבור העובדים ברשות.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: כפי שצוין כאן בצדק על ידי נציגי העובדים, הם כבר הסכימו לפיטורים של 700 עובדים מתוך עובדי הרשות, וזאת בהחלט הסכמה מרחיקת לכת, אבל אנחנו גם צריכים לחשוב למה הם הסכימו לכך, כי זה מלמד אותנו - - -

<קריאות: נו, באמת, זה כבר פופוליזם.

<ישעיהו קומורניק: אולי כי כיוונתם לנו אקדח לראש.

<קריאה: זו רמיזה מאוד מקוממת.

<ענת עוזרי: הפופוליזם של לנדס.

קארין אלהרר: סליחה, שקט.

גלעד ארדן: אני לא רומז שום דבר, אני אדם שנוהג להגיד את הדברים כפי שהם, בלי לייפות ובלי לטייח.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אגף מינהל השכר, בבקשה.

<אורי אפלבאום: אני עורך דין אורי אפלבאום.

קארין אלהרר: אתה מכיר את ההיסטוריה ואת החתימות?

<אורי אפלבאום: כן.

<גדי בן-יצחק: הוא לא היה במשא ומתן.

<תמנה עורב: הוא חדש.

קארין אלהרר: סליחה, סליחה - - -

<גדי בן-יצחק: למה את לא שואלת את מר אמסלם, שהיה אתמול, שחתם איתנו?

קארין אלהרר: מר אמסלם יגיע לכל הדיונים.

קארין אלהרר: אני מבקשת: אל תנהלו במקומי, זה מעליב אותי באופן אישי.

<קריאה: הוא, לבית המשפט הוא לא מגיע.

קארין אלהרר: סליחה, אדוני.

נחמן שי: חבר'ה, שמעתם את ההערה של היושבת-ראש?

נחמן שי: תכבדו אותה בבקשה ותנו לה לנהל את הישיבה.

נחמן שי: כל אחד יוכל לדבר בזמנו.

נחמן שי: גם אני יושב בשקט ושומע.

נחמן שי: בואו נהיה קצת יותר סבלניים, יש פה זכות לכל אחד לדבר, ואנחנו נכבד את הניהול של היושבת-ראש.

קארין אלהרר: אורי, בבקשה.

<אורי אפלבאום: אני אתייחס מבחינה משפטית למה שנאמר, כי היו כמה אי-דיוקים.

<אורי אפלבאום: היו מספר הסכמים שלובים זה בזה, כאשר היו בעיקר הסכמי העבודה והסכמי הפרישה והסכם מימון בין המדינה לבין רשות השידור.

<אורי אפלבאום: הסכמי העבודה היו בין ארגוני העובדים לבין רשות השידור, כאשר לממונה על השכר יש את הסמכות שמואצלת לו משר האוצר לאשר את הסכמי העבודה.

<אורי אפלבאום: אכן נחתמו הסכמים בין העובדים לבין רשות השידור, אך ההסכמים האלה נעדרי תוקף עד שהם לא מקבלים את אישור הממונה על השכר.

<אורי אפלבאום: שר האוצר לא אישר את ההסכמים, ולכן הממונה על השכר גם לא אישר את ההסכמים.

נחמן שי: איזה שר אוצר?

<אורי אפלבאום: אף שר אוצר.

נחמן שי: אף שר אוצר לא אישר את זה.

קארין אלהרר: גם לא השר לפיד.

<קריאה: אילן לוין חתם על זה.

קארין אלהרר: תראו, אני באמת לא רוצה להוציא עוד אנשים, אל תאלצו אותי.

קארין אלהרר: אורי, בבקשה.

<אורי אפלבאום: היות שההסכמים לא אושרו, אין שר אוצר שאישר אותם מעולם, וזה גם שר האוצר הקודם וגם שר האוצר הנוכחי.

<אורי אפלבאום: בגלל שההסכמים לא אושרו, גם הסכם המימון בין המדינה לבין רשות השידור מעולם לא נכנס לתוקף.

<אורי אפלבאום: ולכן כיום, מבחינה משפטית ההסכמים לא בתוקף, והטענה שנאמרה פה, שהמדינה אישרה את ההסכמים, היא פשוט לא נכונה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: ענת, הבטחתי לך את רשות הדיבור.

<ענת עוזרי: אני ענת עוזרי, יושבת-ראש הוועד המשולב ברשות השידור.

<ענת עוזרי: יש לי שתי שאלות לשר ארדן.

קארין אלהרר: לפני זה, להדיוטות שלא מבינים בכל הוועדים, תאמרי מה זה הוועד המשולב, את מי זה מייצג.

<ענת עוזרי: את חוטבי העצים ונהגי הכרכרות.

קארין אלהרר: אני שאלתי שאלה רצינית ואני אשמח לתשובה רצינית.

<ענת עוזרי: את המינהלה, גבייה ועובדי שידור.

<ענת עוזרי: יש לי שאלה לשר ארדן.

<ענת עוזרי: הוא מעוניין לפטר את כל 2,000 העובדים.

<ענת עוזרי: יש לי שאלה: אם אף אחד מהם לא עושה כלום, אז מי בעצם מביא את השידור כל יום למדינת ישראל?

<ענת עוזרי: גם אם השידור טוב או פחות טוב, מי מביא אותו?

<ענת עוזרי: מי מביא הערב את המונדיאל?

<ענת עוזרי: אני יודעת שגוף חולה מבריאים, לא הורגים.

<ענת עוזרי: מה שהשר ארדן עושה זה הוא הורג את רשות השידור.

<ענת עוזרי: אני, יש לי וילונות ורודים במשרד, ואני רוצה לדעת איפה אני תולה אותם מחדש במשרד החדש שלי.

<ענת עוזרי: איפה יוקם השידור הציבורי החדש?

קארין אלהרר: על זה אנחנו נדון במהלך הוועדה.

קארין אלהרר: ענת, קראת את הצעת החוק?

<ענת עוזרי: קראתי את הצעת החוק, לא כתוב שם.

קארין אלהרר: אנחנו נדון בכל הסעיפים.

קארין אלהרר: אדוני השר רוצה לענות על חלק מהדברים?

גלעד ארדן: לא נראה לי שהכוונה בשאלות היא באמת לקבל תשובה.

קארין אלהרר: שאלות רטוריות, בסדר.

קארין אלהרר: יש לך עוד הערות?

<ענת עוזרי: לא בשלב זה.

קארין אלהרר: נצא טיפה מרשות השידור ונשמע את הציבור: רן מלמד, בבקשה.

<רן מלמד: אני רן מלמד, סמנכ"ל עמותת "ידיד".

<רן מלמד: גילוי נאות: שני ההורים שלי הם פנסיונרים של רשות השידור.

<רן מלמד: אבי היה ממקימי הטלוויזיה הישראלית, ואני גדלתי ברוממה.

<רן מלמד: בתור מי שמרגיש שהוא נמצא פה בשביל לייצג את הציבור שאמור לצפות בשידורים או לשמוע את שידורי הרדיו של השידור הציבורי, שלצערי רובו לא יודע מה זה שידור ציבורי, אני רוצה לומר שהדיונים שמתקיימים פה היום, לצערי לא עוסקים בציבור שאמור לקבל אותם, אלא הם עוסקים רק בעובדים, שזה בסדר, אבל אני חושב שצריך להתעסק גם בתוצרים שצריכים להיות ברפורמה.

<רן מלמד: אדוני השר, אני מברך על הקביעה שאומרת "מה שהיה הוא לא מה שיהיה", אבל צריך לדאוג שזה ייעשה בצורה כזאת שהציבור אכן יקבל את מה שמגיע לו, כי שידור ציבורי שייך קודם כול לציבור.

<רן מלמד: אחד הדברים שמפריעים לי בחוק, ואנחנו גם ניגע בזה כשנרד לסעיפים, זה שזה חוק שאין לו מטרה.

<רן מלמד: הוא לא מגדיר מה זה שידור ציבורי.

<רן מלמד: יש לו תפקידים, אבל הוא לא מגדיר מה זה שידור ציבורי.

<רן מלמד: הוא לא נכנס לשאלה המהותית של הפרדת הפוליטיקאים מהשידור הציבורי, כפי שאנחנו יודעים שקיים ב-BBC ובמקומות אחרים.

<רן מלמד: ואני חושב שכל עוד אין לחוק מטרה, הוא לקוי, וצריך יהיה לדון למה הדבר הזה לא קיים.

<אתי בנדלר: מר מלמד, אני מזכירה לך מה שאני מזכירה הרבה מאוד פעמים בדיונים בהצעות חוק: כשיש למאן דהוא הצעות קונקרטיות לתיקון הצעת החוק, תעבירו לנו בכתב ואנחנו נעיין בדברים.

<רן מלמד: כן, כן, כשנגיע לסעיפים אני אגיד את זה.

<אתי בנדלר: תעביר את זה למזכירות הוועדה, לד"ר עידית חנוכה, שמפיצה את זה בין חברי הכנסת והייעוץ המשפטי.

<רן מלמד: אני בהחלט אעשה את זה.

קארין אלהרר: מהיכרותי רבת השנים עם רן מלמד, הוא עוד יעשה זאת.

<רן מלמד: הדבר השני הוא שצריך לזכור שהשידור הציבורי הוא לא רק הטלוויזיה.

<רן מלמד: נוצר איזשהו רושם בציבור שהשידור הציבורי זה רק טלוויזיה, אבל אני רוצה להגיד פה כמה מילים טובות בעיקר על הרדיו, שיש לו חשיבות מאוד גדולה.

<רן מלמד: אני לא רואה איך הוא בא לידי ביטוי בצורה מספקת בתוך החקיקה שמוצעת פה; וקראתי היטב גם את החקיקה המוצעת וגם את דוח ועדת לנדס.

<רן מלמד: הדבר הבא הוא שנראה לי שגם החוק הקיים וגם ועדת לנדס הם קודם כול סידור עבודה לאנשים מבחוץ.

<ענת עוזרי: לחברים.

<רן מלמד: אני חושב שאחד הסעיפים שצריכים להיות בחקיקה – ואנחנו נציע אותו כמובן – זה חוק שאומר שכל מי שקשור לוועדת לנדס ומקורביו, יידרש לתקופת צינון של לפחות חמש שנים לפני שהוא יוכל ליהנות מפירות הרפורמה.

<רן מלמד: כי הולך להיות פה הרבה מאוד כסף בתחום של הפקה ויצירה, ולא ברור מי הולך ליהנות ממנו ובאיזה צורה זה הולך להיות מחולק.

<רן מלמד: אני לא חושב שזו בהכרח הכוונה של המחוקק, ואם כן אז זה חבל מאוד.

<רן מלמד: דבר אחרון קשור לנושא של המפרק, הכונס, או איך שלא תרצו לקרוא לו.

<רן מלמד: אנחנו עוד פעם הולכים לזרוק הרבה מאוד מיליונים של שקלים על איזה רואה חשבון או עורך-דין, וזה כסף ציבורי.

קארין אלהרר: אתה לא אוהב אותם, אה?

<רן מלמד: אני ממש לא אוהב אותם, את יודעת.

<רן מלמד: זה כסף ציבורי, ואפשר היה להשתמש בו כדי לקדם את הרפורמה, כזו או אחרת.

<רן מלמד: אני חושב שגם בנושא הזה צריך לשקול היטב מי זה הולך להיות, מי הדמות אם בכלל, ומה יהיה השכר שהוא יקבל.

<רן מלמד: לא להשאיר את זה לשיקולי בית המשפט, אלא להכניס את זה, כדי שאם זה אכן יקרה, זה יהיה במינימום ההכרחי.

<רן מלמד: תודה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: מר אסף אמיר, יו"ר איגוד המפיקים, בבקשה.

<ליאור תמאם: הוא לא הגיע היום.

<ליאור תמאם: אני ליאור תמאם, מנכ"ל איגוד התסריטאים.

<ליאור תמאם: אני מדבר במקום אסף אמיר בשם כל איגודי היוצרים.

<ליאור תמאם: האיגודים במשך שנים ארוכות נלחמים על רשות השידור: על רפורמות, על תיקונים וכולי.

<ליאור תמאם: הכול כשל, מכל מיני סיבות, וכולכם בוודאי מכירים את הסרטים שגם עשינו על זה.

<ליאור תמאם: אנחנו מברכים את השר על הנחישות לעשות את החוק, אנחנו מברכים את הוועדה ומאחלים לה עבודה פרודוקטיבית ומוצלחת בדרך לשידור ציבורי ראוי לכל אזרחי ישראל.

<ליאור תמאם: כמובן שיש לנו השגות על חלק מהסעיפים, ואנחנו נעלה אותם במהלך הדיונים של הוועדה.

<קריאה: צריך לקבוע לאן ילך הכסף.

<קריאה: למי.

קארין אלהרר: אל תפריעו לו.

<ליאור תמאם: שוב, אני לא נכנס לסעיפים הספציפיים.

<ליאור תמאם: לגבי נושא העובדים.

<ליאור תמאם: בכל ימינו, אחד הדברים החשובים לנו זה הזכויות.

<ליאור תמאם: אנחנו לחלוטין נעמוד על כך שיהיו הסדרי פרישה הוגנים, ואנחנו ניצבים לצד העובדים בדרישה הזאת.

<ענת עוזרי: בתור מה אתה אומר את זה?

<ליאור תמאם: בתור הצד שלי, של איגודי היוצרים.

<ליאור תמאם: אנחנו נעשה ככל יכולתנו כדי שהסדרי העבודה החדשים יהיו ראויים לעובדים שייקלטו.

<ליאור תמאם: אנחנו, היוצרים, זה הרחוב שהם מדברים עליו, הרחוב שכולם ייזרקו אליו, ואני באמת מצר על כך.

<ליאור תמאם: אני משתמש פה באותם מונחים קשים שמשתמשים פה, ובצדק.

<ליאור תמאם: הרחוב הזה הוא אנחנו, שוק הטלוויזיה הישראלי שמחוץ לרשות השידור.

<ליאור תמאם: זה הרחוב, ולשם כל עובדי רשות השידור יגיעו.

<ליאור תמאם: ואנחנו מברכים אותם ומזמינים אותם להצטרף לאיגודים.

<גדי בן-יצחק: דיירי רחוב.

<לזר צנדקוביץ': לקבץ נדבות?

<תמנה עורב: כְּמָה?

<תמנה עורב: כעובדי קבלן, כמו שמדברים על זה בממשלה הזו?

<ליאור תמאם: אנחנו נשמח שיצטרפו אלינו המון אנשים, כדי להילחם על הזכויות שלנו.

<ליאור תמאם: אנחנו במשך שנים - - -

<קריאה: אנחנו נצטרף אליכם לרחוב?

<קריאה: מה זה השטויות האלה?

<קריאה: שאתם תצטרפו אלינו, להגן עלינו, לעבוד בתנאים הוגנים; ולא שאנחנו נצטרף אליכם לרחוב.

<לזר צנדקוביץ': תצטרפו להסתדרות.

קארין אלהרר: שקט, תודה.

קארין אלהרר: לזר צנדקוביץ', ועד הנדסה, קול ישראל.

<לזר צנדקוביץ': שלום.

<לזר צנדקוביץ': מכובדיי, אני רוצה להתמקד בנושא אחד ואחר כך לשאול את השר משהו.

<לזר צנדקוביץ': הנקודה שאני רוצה להתמקד בה עוסקת בהפרדה בין מה שאנחנו עושים כאן לבין השאלה איך אנחנו הולכים לעשות את זה.

<לזר צנדקוביץ': ופה קבור הכלב.

<לזר צנדקוביץ': אנחנו מבינים שיש צורך בשינוי האופן שבו פועלת רשות השידור.

<לזר צנדקוביץ': אבל איך זה עומד לקרות לפי החוק החדש?

<לזר צנדקוביץ': מדובר בשחיטת רשות השידור.

<לזר צנדקוביץ': המהלך שאתם מובילים מסריח כמו המהפכה של כיכר תח'ריר, וכמו שם, גם כאן זה ייגמר במפח נפש.

<לזר צנדקוביץ': עובדי רשות השידור הם אנשים עובדים, ועומדים לדרוס אותם בדרך למטה; וזה לא חשוב אם זה שני אנשים או 2,000 איש.

<לזר צנדקוביץ': כבוד השר, אני מבקש לפנות אליך באופן אישי, אחרי שאני קיבלתי טלפונים ופניות מעובדי רשות השידור שהם נשים חד-הוריות ואנשים עם מוגבלויות, והם כרגע רואים ושומעים אותנו.

<לזר צנדקוביץ': האנשים האלה צלצלו אליי בחרדה.

<לזר צנדקוביץ': אני מבקש לדעת מה יעלה בגורלם של נשים שהן אימהות חד-הוריות.

<לזר צנדקוביץ': אני יודע על אחת מהן שלפני חצי שנה קנתה דירה של שניים וחצי חדרים, וכרגע היא חיה על כדורים, מאז שהכריזו על סגירת רשות השידור.

<לזר צנדקוביץ': אני מבקש ממך תשובה ומענה על העניין הזה.

<לזר צנדקוביץ': אני מייצג אותם כרגע כי צלצלו אליי.

<לזר צנדקוביץ': אני לא דואג לעצמי, אני עובד 41 שנים ברשות השידור ויש לי פנסיה תקציבית.

<לזר צנדקוביץ': אבל בתור אחד שעבר את כל המסלול במשך 41 שנה, כשאנשים פונים אליי, אני מבקש מענה, ברשותך.

<לזר צנדקוביץ': לטובתם.

גלעד ארדן: את רוצה שאני אשיב על זה?

קארין אלהרר: אם אתה רוצה.

<ענת עוזרי: אולי זו גם שאלה רטורית.

<ענת עוזרי: הכול רטורי פה.

קארין אלהרר: אני מבקשת משייקה קומורניק, נציג אגודת העיתונאים.

<ישעיהו קומורניק: שלום, שמי שייקה קומורניק, אני עובד ברדיו, בקול ישראל בערבית, אבל אני פה כנציג אגודת העיתונאים בירושלים, שהוא הארגון היציג של העובדים העיתונאים ברשות השידור.

<ישעיהו קומורניק: ראשית, אני רוצה להצהיר פה שהאגודה מתנגדת באופן נחרץ לחוק במתכונתו הנוכחית.

<ישעיהו קומורניק: החוק הזה לא מידתי, דורסני, ואפילו הייתי אומר ברוטלי, בהיבט של יחסי עבודה והאנושיות.

<ישעיהו קומורניק: לא ייתכן שהעובדים יישאו בכל המחיר על כל הכשלים של רשות השידור, והעובדים העיתונאים בתוכם.

<ישעיהו קומורניק: אנחנו לא מסרבים לתיקון ולרפורמות ברשות השידור, ולראיה: הרפורמה שאכן חתמנו עליה.

<ישעיהו קומורניק: חתמנו והיא אושרה, ויש פה עניין של התחייבות שלטונית שהופרה.

קארין אלהרר: לפני מספר רגעים נאמר שהיא לא אושרה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לדייק.

<ישעיהו קומורניק: היא אושרה, ויש פה עניין של התחייבות ארגונית שהופרה.

<גדי בן-יצחק: בהסתדרות היא אושרה.

<גדי בן-יצחק: קשרו את הדברים.

קארין אלהרר: בהסתדרות, אבל האוצר לא אישר אותה.

קארין אלהרר: אז איזה מין אישור זה?

<גדי בן-יצחק: מכיוון שקשרו את כל העיתונאים, גברתי.

<גדי בן-יצחק: זה תרגיל יפה, זה נקרא פריש-מיש.

קארין אלהרר: אתם מסרבים להודות - - -

גלעד ארדן: דרך אגב, לצורך הדיוק, כשאני הודעתי שאני מעמיד לבחינה מחדש את כל הרפורמה, אגודת העיתונאים עוד לא הייתה חתומה אל מול ההנהלה.

<ישעיהו קומורניק: סליחה, אדוני, היא הייתה חתומה.

<ישעיהו קומורניק: אם יורשה לי, אתה ניצלת קוניוקטורה מסוימת או איזשהו חוסר אישור של משהו טכני כדי לבטל את כל הרפורמה הזאת.

<ישעיהו קומורניק: העובדות האלה, אני חושב שהן לא יכולות להיות נתונות במחלוקת.

<ישעיהו קומורניק: אבל מעבר לזה, אנחנו מתייחסים ברצינות לעניין של הרפורמה, אנחנו הכנו מסמך מפורט עם כל ההסתייגויות שלנו לחוק, המסמך הזה הועבר אליכם, ואני חושב שהוא גם הגיע אליכם.

<ישעיהו קומורניק: הכנו אותו בשיתוף היועצים המשפטיים שלנו, והוא מתייחס לסעיפים בהצעת החוק הנוראה הזאת.

<ישעיהו קומורניק: יש מספר עקרונות שאני אמנה באופן כללי.

<ישעיהו קומורניק: אנחנו מתנגדים באופן נחרץ לעניין של פיטורי כל האנשים וקטיעת רצף הזכויות.

<ישעיהו קומורניק: לא ייתכן שביחסי עבודה יהיה דבר כזה.

<ישעיהו קומורניק: אנחנו דורשים שאם תהיה פרישה, הפרישה תהיה מכובדת והתנאים יסוכמו כמה שיותר מהר, ושלא תפחת מהסכמי הפרישה שסיכמנו עליהם ברפורמה.

<ישעיהו קומורניק: בנוסף, אנחנו לא סבורים שיש צורך במפרק, מפרק לא כבול לחוקי עבודה, מפרק הוא קיסר, הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה, ולכן זה צעד ברוטלי שלדעתנו אין לו מקום פה.

<ישעיהו קומורניק: אנחנו גם לא סבורים שמבחינת המבנה והתוכן ניתן לקיים את כל המשימות שרשות השידור החדשה, וגם הישנה, נדרשת אליהן במספר העובדים שדוח הוועדה או החוק הזה מציינים.

<ישעיהו קומורניק: עם 750 עובדים לא ניתן לקיים את כל המשימות האלה, זה פשוט בלתי אפשרי, וזה יפגע בשידור הציבורי באופן אנוש.

<ישעיהו קומורניק: שנית, כל הנושא של המינהלת לא בא לידי ביטוי בחוק, למיטב ידיעתנו.

<ישעיהו קומורניק: לא נאמר מי יקבע את הנושא של המינהלת, מה הקריטריונים, איך הדברים האלה יתבצעו, ועוד הרבה דברים שהם חסרים, עמומים, לא ברורים.

<ישעיהו קומורניק: אני חושב שבסד הזמנים שקבעתם לא יהיה ניתן לפתור את הבעיות האלה.

<ישעיהו קומורניק: אני רוצה להביא דוגמה אחת של רשות שידור בארץ זרה.

<ישעיהו קומורניק: אני הייתי לא מזמן בפורטוגל, שזו מדינה עם מספר אוכלוסין קצת יותר מישראל.

<ישעיהו קומורניק: יש שם רשות שידור שפועלת עם שלושה ערוצי טלוויזיה, עם תחנות רדיו, עם מיטב הציוד, רלוונטית, עם 1,600 עובדים.

<ישעיהו קומורניק: הם גובים אגרה מזערית דרך חשבון החשמל, ואף אחד לא מרגיש בה.

<ישעיהו קומורניק: זה נעשה במימון ציבורי, מנותק מהפוליטיקה.

<ישעיהו קומורניק: יש שם ועדה ציבורית שקובעת מי ינהל את הרשות הזאת.

<ישעיהו קומורניק: ככה צריכה להתנהל רשות ציבורית במדינה מתוקנת.

<ישעיהו קומורניק: לבסוף, אני רוצה למחות על הסתה שנעשית, מכיוונים שונים, נגד עובדי הרשות.

<ישעיהו קומורניק: לא ייתכן שישכרו משרד יחסי ציבור להסית נגד עובדי הרשות, שרבים מהם עובדים מסורים.

<ישעיהו קומורניק: אני לא רוצה לתת את עצמי כדוגמה, אבל אני, שאני עורך חדשות, עובד לילות, שחרים, חגים, שבתות – אז אני פרזיט?

<ישעיהו קומורניק: אני חי על חשבון הציבור?

<ישעיהו קומורניק: איזו מין הסתה זאת?

<ישעיהו קומורניק: אז אני קורא להיכנס איתנו למשא ומתן על כל הסעיפים, משא ומתן רציני, עמוק, לאורך זמן, ולא לנסות לעשות מחטף בחוק דורסני וברוטלי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: גברת לילך גבאי שזר, יו"ר ועד ההנדסה בטלוויזיה החינוכית, בבקשה.

<לזר צנדקוביץ': סליחה, כבוד השר, אני לא שמעתי תשובה לגבי הנשים החד-הוריות.

<קריאה: זו שאלה רטורית, לא?

<ענת עוזרי: אגב, גם השאלות שלי לא היו רטוריות.

<ענת עוזרי: אני גם מבקשת תשובות לשאלות.

<לזר צנדקוביץ': הנשים האלה במצוקה, בפחד, ואני מבקש להתייחס אליהן, בבקשה.

<גלילה הורנשטיין: גם לי יש שתי שאלות אחר כך.

קארין אלהרר: את דיברת כבר.

<גלילה הורנשטיין: רק שתי שאלות, אם אפשר.

קארין אלהרר: רק רגע.

קארין אלהרר: השר?

גלעד ארדן: אני לא נמצא כאן בשעת שאלות ותשובות.

גלעד ארדן: אנחנו גם לא בבית משפט על עניין הרפורמה, גברתי.

גלעד ארדן: הממשלה הסבירה איך היא רואה את הדברים, העובדים עתרו, גם לבית המשפט העליון בקשר לוועדת לנדס, וגם, אני מבין, יש עתירה בבית הדין לעבודה בקשר ל - - -

<לזר צנדקוביץ': אבל אני מדבר על עניין אנושי, לא עניין משפטי.

קארין אלהרר: אדוני, ביקשתי תשובה.

<ענת עוזרי: קארין, אני מייצגת 70% אימהות חד-הוריות.

קארין אלהרר: ענת, זה לא עובד ככה, אני מבקשת.

גלעד ארדן: לזר, אם אתה רוצה, אני אענה לך, אבל אני לא מציע לך שאני אענה.

גלעד ארדן: אתה אמרת את דברך, ובוא נסיים את זה ככה.

גלעד ארדן: אי אפשר להאשים אנשים שלא נמצאים כאן, או כן נמצאים, בהסתה, וגם להזמין מראש דיון שהוא וכחני והולך לכיוונים האלה.

גלעד ארדן: לי אין שום עניין להאשים את העובדים בשום דבר, אבל אם לכם יש עניין להדביק כל מיני דברים, אז חבל, אני לא חושב שצריך לקחת את הדיון למקומות הללו.

<לזר צנדקוביץ': אני מדבר ברצינות.

<לזר צנדקוביץ': צלצלו בחרדה, אני אומר את זה מעומק לבי.

<לזר צנדקוביץ': אנשים לא ישנים.

<לזר צנדקוביץ': אני לא רוצה לנקוט בשמות, כי זה מאוד אישי.

<לזר צנדקוביץ': אני מדבר על נשים.

<ענת עוזרי: יש אצלנו הרבה בני זוג שעובדים ברשות השידור, והחוק לא מתיר לפטר שני בני זוג.

<ענת עוזרי: אני רוצה שהוא יענה על השאלה הזאת.

קארין אלהרר: ענת, הוא ענה את תשובתו.

<ענת עוזרי: הוא לא ענה את תשובתו.

קארין אלהרר: הוא ענה את תשובתו, ועכשיו אני מבקשת לשמוע את נציגת החינוכית, שישבה בשקט גם אתמול וגם היום, ומגיעה לה זכות דיבור.

נחמן שי: כי היא מחונכת.

<שלמה אברהם: בכנסת יושבים המון אנשים מחונכים.

קארין אלהרר: אדוני, לא נראה לי שאתה רוצה לצאת שוב, נכון?

קארין אלהרר: אז תודה.

<ענת עוזרי: אסור להגיד משהו שלא מוצא חן בעיניהם.

<ענת עוזרי: דיקטטורה.

קארין אלהרר: כן, זו דיקטטורה, ואת מוזמנת להשתתף בה אם את רוצה.

קארין אלהרר: לילך, בבקשה.

<לילך גבאי שזר: אני בדרך כלל מורגלת לסרוק חומרים ויזואליים במחשכים, אני עורכת וידאו במקצועי, ואני לא מורגלת לדבר בוועדות בכנסת, אז אני מבקשת את תשומת לבכם גם אם אני קצת אתקע או אציץ בדפים.

<לילך גבאי שזר: אני אתחיל בזה שהחינוכית היא לא בעד הנגד בכל מה שקשור לשידור הציבורי.

<לילך גבאי שזר: אבל מכאן ועד לשפוך את התינוק עם המים.

נחמן שי: היא לא בעד הנגד?

נחמן שי: תגידו אם אתם בעד או נגד.

<לילך גבאי שזר: סליחה, שנייה.

<לילך גבאי שזר: לשפוך את התינוק עם המים זה ממש לא טוב.

<לילך גבאי שזר: אני רוצה לפתוח עם תזכורת היסטורית, רגע של כבוד: חשוב לציין שהטלוויזיה החינוכית היא יחידת סמך של משרד החינוך והיא לא נשענת אפילו באגורה אחת על תשלומי האגרה, אלא מתוקצבת על ידי משרד החינוך.

<לילך גבאי שזר: ועדיין, אנחנו באותה כריכה עבה ביחד עם רשות השידור.

<לילך גבאי שזר: אני חושבת שנכון לדון בנו בנפרד.

<לילך גבאי שזר: הטלוויזיה החינוכית היא הטלוויזיה הראשונה שהוקמה במדינת ישראל, על ידי קרן רוטשילד, בשנת 1964, וממש בקרוב היא תחגוג 50 שנה.

<לילך גבאי שזר: 50 שנה של שידור ערכי, איכותי, ששודר ונצפה בכל בית בישראל, אז וגם היום.

<לילך גבאי שזר: וה-היום לא פחות חשוב מה-אז.

<לילך גבאי שזר: אז בוא נדבר שנייה על היום, על מה שקורה היום בחינוכית.

<לילך גבאי שזר: נכון להיום החינוכית מפעילה אתר אינטרנט חדיש, והתכנים שלה משודרים בכל פלטפורמה אפשרית, בטכנולוגיות החדישות ביותר.

<לילך גבאי שזר: אני רוצה לפתוח את הדיון ולהציג את הטלוויזיה החינוכית כגוף יעיל בצורה יוצאת דופן לעומת כל מה שקורה בערוצים האחרים.

<לילך גבאי שזר: וכאן אני אייגע אתכם רגע בקצת נתונים שחשוב שכולם ידעו.

<לילך גבאי שזר: נתון ראשון זה מספר העובדים: באיזשהו אופן הטלוויזיה החינוכית עברה הליך של רפורמה טבעית – היינו 500 עובדים ונכון לעכשיו אנחנו רק 190 עובדים.

<לילך גבאי שזר: אם תוסיפו למספר הזה אפס, הנה הגעתם למספרים בערוצים האחרים.

<לילך גבאי שזר: התקציב של הטלוויזיה החינוכית: תקציב התוכן, שבמקרה הזה כולל גם עלויות שכר של העובדים, עומד על 80 מיליון שקל.

<לילך גבאי שזר: שוב, תוסיפו לזה אפס – והגעתם לתקציבים של ערוצים אחרים.

<לילך גבאי שזר: עכשיו בואו נראה מה הטלוויזיה החינוכית מצליחה לעשות בתקציב כזה.

<לילך גבאי שזר: מסתבר ששעות השידור של הטלוויזיה החינוכית עולות על כולם: אנחנו משדרים קרוב ל-12,000 שעות בשנה, שזה נתון מדהים, זה כמעט פי ארבעה מכל הערוצים האחרים.

נחמן שי: כולל הלופ ביום שישי בערב ובשבת?

<לילך גבאי שזר: לא, לא שידורים חוזרים.

<גדי בן-יצחק: "ממש".

<לילך גבאי שזר: המהות של הטלוויזיה החינוכית הייתה תמיד חינוך לערכים, ידע, אהבת אדם.

<לילך גבאי שזר: אלה המסרים שיצאו מפתח החינוכית מיום היווסדה ועד רגע זה.

<לילך גבאי שזר: אני אזכיר תכניות מופת כגון הבימה, תרבות, פסקול ישראלי למבוגרים, תכניות מדע לילדים, פופיק, קישקשתא, 23 דקות, תכניות אקטואליה לנוער, חידון תנ"ך למבוגרים.

<לילך גבאי שזר: אני לא אפרוס פה מגילה, אלה רק דברים שנעשים היום.

קארין אלהרר: זה רציני הדבר הזה?

קארין אלהרר: אני רוצה להבין, את מתארת שקישקשתא זה הפקה של השנה?

<לילך גבאי שזר: כן, קישקשתא חזר בצבע.

<ענת עוזרי: לפני חודש.

<לילך גבאי שזר: לא לפני חודש, ממש לא.

<לילך גבאי שזר: בכל אופן, הטלוויזיה החינוכית גם משדרת ביוטיוב: יש לנו פרויקט הכנה של מתמטיקה ואזרחות; ונכון להיום לטלוויזיה החינוכית יש קרוב לשני מיליון צפיות בחודש רק בערוץ היוטיוב.

<לילך גבאי שזר: בשורה התחתונה, איפה נשמע בעולם כולו שלוקחים עסק מצליח, הטלוויזיה החינוכית, שהוא כלי תקשורת שורשי, ערכי, חינוכי, שקיים כבר 50 שנה, וסוגרים אותו רק בגלל רצון לעשות סדר בדברים אחרים?

<לילך גבאי שזר: זאת אומרת, יש כאן תחושה של מחטף.

<לילך גבאי שזר: אני חושבת שאסור לתת לשיקולים לא רלוונטיים לעקור את הנטוע.

<לילך גבאי שזר: החינוכית היא גינה; אפשר לעדור פה, לשתול שם, לרענן, אבל בטח לא לכסות בבטון.

<לילך גבאי שזר: אני חושבת שהחינוכית חייבת להישאר גוף שידור עצמאי בתכנים שלו ובהפקות שלו.

<לילך גבאי שזר: רק ככה נוכל להגן על הגן הזה, שזה גן תרבותי פורח נכון להיום, למען הדורות הבאים.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: רינה חכמון, סגנית יו"ר ועד עובדי עיתונות והפקה, ערוץ 1.

<רינה חכמון: שלום, שמי רינה חכמון, ואני עובדת בטלוויזיה 40 שנה.

<רינה חכמון: אני באה לדבר על איך מרגישים עובדי טלוויזיה כמוני ושכמותי במשך השנה האחרונה, נוכח כל מה שמתחולל סביבנו בתקשורת.

<רינה חכמון: רק כדי להציג את עצמי, אומר שבין שלל התכניות שערכתי והפקתי היו המופע המרכזי בימי העצמאות; חיים שכאלה במשך עשר שנים; מבט שני; אירוויזיונים – הייתי פעמיים ראש משלחת ישראל לאירוויזיון; ועכשיו אני מפיקה סדרה שזכתה לציון לשבח ב-EBU ובפסטיבל קאן – "סיפור מנצח", עם גיל שוחט, שזה פורמט טלוויזיוני שמקרב המונים למוזיקה קלאסית, ויכול להתקיים, אדוני השר, רק בערוץ הראשון.

<רינה חכמון: אני גאה לעבוד בערוץ הראשון ובשידור הציבורי - -

גלעד ארדן: ולכן הוא יימשך.

<רינה חכמון: - - אני לא מוכנה להשלים עם העובדה שאתה, עם מערכת היחצנות המשומנת שלך, הפכת אותי ושכמותי לאויבת של עם ישראל, לאוכלת חינם, מושחתת וכיוצא בזה.

<רינה חכמון: הקמפיין הזה שאתם מנהלים נגדנו ברשת, בעיתונות, אולי עוזר לכם לחשיפה חסרת תקדים, אבל הוא לא מוסרי, הוא שקרי, הוא משרת אינטרסים של אנשים אחרים, של כרישי נדל"ן שחומדים את הנדל"ן של הרשות, שנמצא במקומות הכי יקרים בארץ - -

גלעד ארדן: הנדל"ן הוא לא של הרשות, הוא של אזרחי מדינת ישראל.

<רינה חכמון: - - ושל כאלה שרוצים את זכויות השידור בשבילם.

<רינה חכמון: אתה לא עוצר באדום.

<רינה חכמון: מה החיפזון?

<רינה חכמון: אנחנו איום קיומי על מדינת ישראל?

<רינה חכמון: פרצה מלחמה.

<רינה חכמון: סדום ועמורה.

<רינה חכמון: אתם מוכנים לעשות שימוש בכספים של הציבור, 300,000 ש"ח, כדי לנהל מערכת יחסי ציבור נגדנו, נגד עובדים, ולזרוק אותם אחר כך?

<רינה חכמון: את עתידו של השידור הציבורי קובעים מתחריו?

<רינה חכמון: תראו מי היה בוועדת לנדס: נציגים מערוצים אחרים.

<רינה חכמון: הייתכן?

<רינה חכמון: מחלקה דוקומנטרית מצוינת נמצאת בערוץ 1, ואני לא אפרט, כדי לא להאריך.

<רינה חכמון: ארכיון רשות השידור הוא הארכיון הטלוויזיוני הגדול במדינה.

<רינה חכמון: הוא עובר עכשיו תהליך של דיגיטציה.

<רינה חכמון: רק עובדי הארכיון יודעים ובקיאים בכל החומר הרב שמצוי שם.

<רינה חכמון: איזה תשובה אתה נותן על זה?

<רינה חכמון: אותם אתה רוצה לפטר?

<רינה חכמון: ומה עם תזמורת רשות השידור, תזמורת מצוינת של 80 נגנים?

<קריאות: אל תפריעי לו, הוא בנייד.

<רינה חכמון: תנו לי לסיים.

קארין אלהרר: שמרו על שקט.

<רינה חכמון: אל תפריעו לי, אני התכוננתי.

<קריאה: - - -

קארין אלהרר: אדוני, אתה יכול לא לנהל את הישיבה?

<קריאה: אין מצב כזה שהוא יעשה מה שהוא רוצה.

<רינה חכמון: תכף אני אפנה אליו ישירות, ואז אולי הוא יתייחס.

קארין אלהרר: תגיד לי, טיפת כבוד מינימלי לימדו אותך?

<קריאה: כן, כן.

<קריאה: את מזמינה אותנו, ולו מותר לעשות הכול?

<קריאה: אז גם אני יכול לדבר בטלפון.

<ענת עוזרי: היא מדברת מדם לבה, והוא יושב עם הנייד.

<ענת עוזרי: שלפחות יכבד אותה.

<רינה חכמון: אני לא צריכה עזרה.

<רינה חכמון: אני לא צריכה עזרה.

קארין אלהרר: היא אומרת שהיא לא צריכה עזרה, למה את עוזרת לה?

קארין אלהרר: ענת, את דיברת ואף אחד לא הפריע לך, אז למה את מפריעה לאחרים?

<ענת עוזרי: שיכבד אותנו לפחות, בהצגה הגדולה הזאת.

קארין אלהרר: ענת, לה אין בעיה עם זה, אז למה לך יש בעיה, תסבירי לי.

<ענת עוזרי: היא לא רואה, כי היא קוראת.

<רינה חכמון: אני רואה טוב, שש-שש.

<רינה חכמון: אבל אם זה מה שהוא רוצה לעשות, אז שימשיך לסמס, מה אני אעשה?

<רינה חכמון: דיברתי על הארכיון, ועכשיו אני רוצה לדבר על תזמורת רשת השידור, תזמורת מצוינת של 80 נגנים, שחלקם עובדי רשות השידור.

<רינה חכמון: מה יהיה איתה?

<רינה חכמון: לחסל?

<רינה חכמון: לזרוק?

<רינה חכמון: למה?

<רינה חכמון: תזמורת נהדרת.

<רינה חכמון: העיקר לסגור, לזרז דיונים, לעשות את זה מהר-מהר, לעלות כל יום לירושלים, לקבוע חוק, להעיף את העובדים אל הלא-נודע.

<רינה חכמון: אדוני, זה אל הלא-נודע.

<רינה חכמון: אנשים שנה שלמה לא יודעים מה יהיה איתם, לא יודעים מה יקרה הלאה; ולא חשוב אם זה 1,000, 1,500, 2,000 או 1,800, יש כאלה שכבר פורשים אוטומטי.

<רינה חכמון: רק ביולי 2013, אדוני השר – ועכשיו אתה לא מסמס – עמדת כאן על בימת הכנסת ואמרת שההצעה לביטול האגרה היא הצעה פופוליסטית ולא באמת רצינית.

<רינה חכמון: אתה אמרת.

<רינה חכמון: צדקת.

<רינה חכמון: זה מהלך פופוליסטי ממדרגה ראשונה.

<רינה חכמון: אנחנו בעד ביטול האגרה, מצדי תבטל את האגרה, מה, אנחנו עובדים גבייה?

<רינה חכמון: תבטל את האגרה, תנהל את הרשות - - -

גלעד ארדן: ומה יהיה גורלם של עובדי אגף הגבייה?

גלעד ארדן: לא אכפת לך מעובדי אגף הגבייה?

גלעד ארדן: מה יהיה גורלם?

גלעד ארדן: אין שם אימהות חד-הוריות?

<ענת עוזרי: סליחה, אדוני, אני מייצגת אותם, ואני אענה לך.

<ענת עוזרי: אנחנו נמצא להם פתרון.

<תמנה עורב: יש הסבה מקצועית.

<גדי בן-יצחק: כבוד השר, הם כבר עובדים - - -

קארין אלהרר: סליחה, אני מבקשת שקט.

<רינה חכמון: אני אמרתי שזה מהלך פופוליסטי ממדרגה ראשונה, וגם אני בעד ביטול האגרה.

<רינה חכמון: אני מבטיחה שביום שתבטל את האגרה, לציבור לא תהיה שום טענה כלפי הערוץ הראשון, אלא להפך: אימא שלי מאוד מצרה על זה שאתה סוגר את הערוץ הראשון, ולא רק היא, יש הרבה מאוד כאלה.

<רינה חכמון: אתה כותב בהצעת החוק שלך "פיצויי פרישה הולמים".

<רינה חכמון: אבל מה זה פיצויי פרישה הולמים?

<רינה חכמון: אחרי חמש שנים של עיכוב במתן דרגות של האוצר - - -

<ענת עוזרי: עשר שנים.

קארין אלהרר: היא יודעת לבד להסתדר, לא להפריע.

<רינה חכמון: אין פתיחה של מתח דרגות, יש עיכוב במתן דרגות, לא מקבלים את תוספות היוקר שקיבל כל המגזר הציבורי, ולמה?

<רינה חכמון: כי יש דיונים על הרפורמה.

<רינה חכמון: חמש שנים אתם מעכבים את כל העובדים, המשכורת שלהם לא עולה אלא היא יורדת ויורדת ויורדה, ולמה?

<רינה חכמון: כי יש דיונים על הרפורמה.

<רינה חכמון: אחרי 40 שנה של עבודה מסורה, עם שני תארים אקדמאיים, הערכה, הצלחות – ולא רק אני, יש הרבה כמוני – אתה רוצה, ויש פה גם נציג של האוצר, להוציא אותי ושכמותי עם פחות מ-5,000 שקל.

<רינה חכמון: אדוני, יש לי פה את תלוש המשכורת.

<רינה חכמון: במקרה הטוב.

<רינה חכמון: וזאת כי אתה רוצה להיטיב עם עם ישראל.

<רינה חכמון: כאילו שאני לא עם ישראל.

<רינה חכמון: את כל העוולות האלה נגד העובדים עשו השליחים שלכם, ההנהלות שאתם מיניתם, ועכשיו את מי אתם רוצים להעניש?

<רינה חכמון: אותי, את משפחתי ואלפי משפחות אחרות.

<רינה חכמון: אתה יכול להסתדר עם 5,000 שקל, אדוני השר?

<רינה חכמון: לנו אין דירות להשכרה.

<רינה חכמון: כל הסיסמאות שלכם על פיצויים הוגנים נשארות במסגרת יחסי הציבור.

<רינה חכמון: תרשמי לך את זה טוב, קארין, כל הסיסמאות האלה הן במסגרת יחסי ציבור.

<רינה חכמון: מה זה פיצויים הוגנים?

<רינה חכמון: בחדרי חדרים הם עושים אחרת ואומרים אחרת.

<רינה חכמון: באתם לשנות, ואתם עושים דברים משונים.

<רינה חכמון: ככה לא מתקנים.

<רינה חכמון: אני מאמינה שהחוק הזה לא יעמוד במבחן בג"ץ.

<רינה חכמון: יש פה הרס של מרקם יחסי עבודה.

<רינה חכמון: לא יעלה על הדעת שבאמצעות חוק יבטלו הסכמי עבודה.

<רינה חכמון: והגרוע מכול: יש פה פגיעה עמוקה בכבוד של העובדים, כי רימיתם אותם במשך חמש שנים.

<רינה חכמון: חתמתם או לא חתמתם, אבל רימיתם במשך חמש שנים.

<רינה חכמון: אנחנו עיתונאים.

<רינה חכמון: אתה יכול אולי לקחת לנו את מקום העבודה, אבל אי אפשר לקחת מאיתנו את המקצוע שלנו.

<רינה חכמון: אנחנו נבדוק ונחקור את כל ההתנהלות הפופוליסטית הזאת, ולא נרפה ולא נוותר, ונמשיך להילחם נגד החוק הזה.

קארין אלהרר: תודה.

<ענת עוזרי: אולי שיגיש הצהרת הון.

קארין אלהרר: ענת, את חושבת בקול.

קארין אלהרר: גדי בן-יצחק, ועד עיתונאים, קול ישראל, ירושלים, בבקשה.

<גדי בן-יצחק: שלום ליושבת-ראש, שאני מקווה שהיא תיתן לנו, כהרגלה, הזדמנות הוגנת להשמיע את דברנו.

<גדי בן-יצחק: מדובר על דמוקרטיה, ובעיניי דמוקרטיה, כבוד השר, זה לא רק רצון הרוב אלא חובת הרוב, לייצג את המיעוט.

<גדי בן-יצחק: אני מתרגש, מכיוון שאני מגיע אחרי 40 שנה ברשות השידור, מעל 25 שנה בשידורים לחוץ לארץ ולעולים, עם פרס רשות השידור על עידוד מסורב עלייה לעלות ארצה – הוא עלה ארצה, עשה ילדים, הוא בסדר – וב-14 שנים האחרונות אני ברשת ב' כרכז כתבים.

<גדי בן-יצחק: אני מוצא את עצמי באופרה חוזרת.

<גדי בן-יצחק: ישבתי פעם בבניין הזה בוועדה משותפת של ועדת הכלכלה והחינוך בכנסת על דיון ברפורמה ברשות השידור.

<גדי בן-יצחק: ישב שם בראש העניינים איש שהיום הוא כבר עם תשע שנים של ניסיון כראש הממשלה, והוא שמע אותנו.

<גדי בן-יצחק: הדיון היה האם באמת יש טלפונים מראש הממשלה ל"הכול דיבורים" או לא.

<גדי בן-יצחק: אני שמעתי שאף פעם לא היו כאלה דברים, ואז אמרתי שגם לא צריך להיות.

<גדי בן-יצחק: זה מוקלט, זה נמצא בסטנוגרמה של אותו דיון.

<גדי בן-יצחק: באותו רגע היינו חתומים על 42.5% של עובדי רשות השידור שהולכים הביתה, על הסכמי עבודה בהתהוות שנותנים גמישות ניהולית, ניהול מודרני יותר מאשר המדינה מבקשת היום מההסתדרות בהסכם החדש בשירות המדינה.

<גדי בן-יצחק: ולכן אמרתי אז לראש הממשלה שאחרי שלוש שנים של משא ומתן שבו שמעתם את התנאים, אני לא חושב שצריך לצלצל – כולנו יודעים מה צריך לעשות.

<גדי בן-יצחק: ועברו השנים, גברתי היושבת-ראש, ואני פה.

<גדי בן-יצחק: ואני שמעתי אתמול שלא יודעים מה מספר העובדים ברשות השידור.

<גדי בן-יצחק: זה מצחיק.

<גדי בן-יצחק: בצרפתית, אי אפשר לקבל עובד חדש, כי יש כאלה שהלכו הביתה מעלבונות ההנהלה, מרצונם, וויתרו על הפיצויים שאנחנו מדברים עליהם.

<גדי בן-יצחק: אי אפשר לקבל עובד חדש, מכיוון שהאוצר, מכוח סעיף 24(ב) לחוק יסודות התקציב, לא נותן לקבל עובדים חדשים.

<גדי בן-יצחק: אותו אוצר לא נותן לנו תוספת יוקר, מכיוון שאנחנו מפעל כושל.

<גדי בן-יצחק: ראה פלא, אנחנו מפעל כושל מכיוון שב-2004 שר האוצר – שהוא באמת לא קשור לעניין – שהיום הוא ראש הממשלה, הוריד בחוק ההסדרים, בלי דיון כמו שאת מנהלת עכשיו, את האגרה לממדים שהם היום כ-50% נומינלי ממה שהיה ב-2004.

<גדי בן-יצחק: ואתם מדברים על מפעל כושל?

קארין אלהרר: אני רוצה לדייק בנקודה הזאת; ויושב כאן נציג האוצר.

קארין אלהרר: לא היו דיונים כל שנה לבטל את הורדת האגרה?

<גדי בן-יצחק: עצרו בשלב מסוים, אבל בנומינלי, גברתי היושבת-ראש - - -

נחמן שי: - - - יש חוק שכל שנה מוריד את האגרה בכמה אחוזים.

<גדי בן-יצחק: זה נעצר.

<גדי בן-יצחק: נחמן, עצרתם את זה.

<משה שגב: גברתי היושבת-ראש, זה הוכנס בזמנו בחוק ההסדרים, בן-לילה.

קארין אלהרר: תאמין לי, למדתי את הנושא ואתה לא יכול למכור לי עובדות שאני לא מכירה.

<משה שגב: לא מוֹכר, רק מעיר את תשומת הלב.

קארין אלהרר: אני רק רוצה, בשביל הפרוטוקול, לדייק: האם באמת הייתה ירידה כל שנה מאז ועד היום?

<קריאות: בוודאי.

<קריאות: מ-500 - - -

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את נציג האוצר.

<תמנה עורב: מ-584 ל-365 היום.

קארין אלהרר: את לא ברשות דיבור.

<יוני רגב: אני יוני רגב, מאגף תקציבים.

<יוני רגב: לשאלתך, הייתה ירידה באגרה, לא בכל שנה – בחלק מהשנים ההפחתה הוקפאה, אבל - - -

<קריאה: - - -

<גדי בן-יצחק: גברתי היושבת-ראש, מכיוון שהשאלה שלך היא במקום, אני מבקש מהאוצר - - -

נחמן שי: יוני, ספר מה עשיתם.

נחמן שי: העליתם את אגרת הרדיו כדי לפצות על הירידה באגרת הטלוויזיה, נכון או לא?

<גדי בן-יצחק: חשוב שיגידו האם בערך נומינלי עומדים בכ-50% מהאגרה ב-2004, עם אותו מספר עובדים ואותו מבנה.

קארין אלהרר: תסביר האם הייתה או לא הייתה ירידה, ומה ההיקף של הירידה.

<יוני רגב: אני לא יודע להגיד לך עכשיו - - -

גלעד ארדן: ירידה במה?

גלעד ארדן: באגרה?

<קריאות: - - -

<משה שגב: אדוני השר, גם אתה הייתה יושב-ראש ועדת הכלכלה כשהורידו את האגרה, אז איך אתה לא זוכר?

<גדי בן-יצחק: הוא היה בעד.

<גדי בן-יצחק: בגלל זה הוא לא זוכר.

<משה שגב: אדוני השר, אתה היית יושב-ראש ועדת הכלכלה, ואצלך הורידו את האגרה.

<משה שגב: אתה אישרת את זה בזמנו, אז איך אתה לא זוכר?

גלעד ארדן: אני זוכר מצוין.

<משה שגב: נו, אז כן הייתה הורדת אגרה.

גלעד ארדן: מה השאלה בכלל?

<משה שגב: לא יודע.

<משה שגב: למה יש פה בכלל שאלה - - -

גלעד ארדן: היא שואלת על העובדים, לא על האגרה.

<משה שגב: לא, היא שואלת על האגרה.

קארין אלהרר: הבנתי, קיבלתי תשובה על האגרה, תודה.

גלעד ארדן: גברתי, היה מתווה הפחתה, ואני הייתי שותף אחר כך גם לעצירתו, בחקיקה ראשית, ביחד עם ג'ומס ועוד חברי כנסת.

גלעד ארדן: אבל אני גם חייב להגיד שהייתה איזושהי הבנה באוצר, שאני חושב שהיא נכונה, שכאשר הטכנולוגיה מתקדמת ואפשר לעשות באמצעות דיגיטציה ואמצעים אחרים את אותה עבודה עם פחות עובדים, אז גם תהיה התייעלות; ומתווה הירידה באגרה נועד גם לעודד את רשות השידור.

גלעד ארדן: עכשיו, זה נוח להתעלם מזה, בדיוק כפי שנוח לא להסביר למה לקח חמש או שש שנים לנהל משא ומתן.

גלעד ארדן: וצריך לזכור שבכל שנה שעוברת ולא מתייעלים ולא מגיעים להסכמים ולא מיישמים רפורמות, הציבור ממשיך לשלם כמיליארד שקלים מהקופה הציבורית.

<גדי בן-יצחק: 700 מיליון, כבוד השר.

גלעד ארדן: ועל כל אמירה דמגוגית על אישה שסובלת – ואני בטוח שהיא באמת סובלת ואני בטוח שצריך למצוא לה מענה, אבל אפשר גם להגיד מנגד מה אפשר לעשות ב-300 מיליון או 400 מיליון שקל שניתן לחסוך: למשל, הגדלת סל התרופות, או הגדלת סיוע לאימהות חד-הוריות.

<ענת עוזרי: לא צריך את זה כשיש בתים בסביון.

<קריאות: - - -

<תמנה עורב: הוא מפטם את יחסי הציבור.

קארין אלהרר: שקט.

קארין אלהרר: אם את רוצה את רשות הדיבור, את תמתיני לתורך.

<תמנה עורב: אני רשומה אצלך מאתמול כבר.

קארין אלהרר: את רשומה אצלי, אני אפילו מכירה את שמך, אבל את לא תדברי אם את לא ברשות דיבור.

קארין אלהרר: גדי, תמשיך.

גלעד ארדן: אחר כך אני רוצה להגיב בשתי דקות.

נחמן שי: אני רוצה לומר מילה אחת בעניין הזה.

נחמן שי: היה מתווה של הורדה באגרה, והוא נעצר.

נחמן שי: ומאחר שלא היה כסף ולא חשבו, אז העלו את אגרת הרדיו.

נחמן שי: עשו את זה די בהיחבא, כי את אגרת הרדיו אף אחד לא יודע לקרוא.

<יוני רגב: לא - - -

נחמן שי: העלו את אגרת הרדיו, למה אתה אומר לי שלא?

<יוני רגב: אבל למה אתה אומר שזה היה בהיחבא?

נחמן שי: כי הציבור לא רואה את זה, הוא לא יכול לדעת שהעלו לו.

גלעד ארדן: אבל זה בא בחקיקה ראשית, אז איך חקיקה ראשית יכולה להיות בהיחבא?

נחמן שי: זה היה בחקיקה ראשית, אבל אף אחד לא - - -

<קריאות: - - -

<גדי בן-יצחק: ביום אחד העברתם את החוק הזה.

<גדי בן-יצחק: כשרוצים, אפשר; כמו שאתם רוצים להעביר את החוק הזה בחודש וחצי.

<גדי בן-יצחק: ביום אחד הוא עבר - - -

קארין אלהרר: "במחטף".

גלעד ארדן: עדיף בשש שנים?

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: סליחה, אני ביקשתי בתחילת הדיון ואני חוזרת ומבקשת: שכל אחד ידבר ברשות הדיבור שלו.

קארין אלהרר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: לא, זה כל מה שאני אומר.

נחמן שי: זה פשוט היה תיקון.

נחמן שי: אולי כדאי שתבקשי שיכינו לך איזשהו נייר שאומר מה היו תקציבי הרשות לאורך השנים ומה היית האגרה שנאספה.

נחמן שי: זה יעשה לך סדר.

קארין אלהרר: מה שמטריד אותי כאזרחית זה שהתקציבים של רשות השידור, חלקם הנכבד הלכו כדי לאכוף את תשלום האגרה.

קארין אלהרר: זה דבר נורא בעיניי שלשם הופנו המשאבים, רשות השידור והשידור הציבורי לא צריכים להיות אגף גבייה.

קארין אלהרר: זה משהו שמטריד אותי מאוד כאזרחית.

<גדי בן-יצחק: בהמשך למה שמטריד את גברתי - - -

<ענת עוזרי: - - - שיענה על זה.

<ענת עוזרי: משרד עורכי דין של - - -

קארין אלהרר: ענת, את מפריעה לחבר שלך לדבר.

<ענת עוזרי: אבל היושב-ראש פה, אז שיענה על פרנקל-קורן, שגבו את האגרה בצורה בריונית.

קארין אלהרר: ענת, את לא ברשות דיבור, תודה.

<ענת עוזרי: אז אני רוצה להעיר הערה.

קארין אלהרר: את תעירי הערה בזמנך.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני.

<גדי בן-יצחק: בהמשך למה שמטריד את גברתי בעניין האגרה, ובצדק, אני רוצה להעיר את תשומת לבך שאם יהיה מפרק, הוא יחיה על האגרה שאיננה.

<גדי בן-יצחק: כ-12 מיליון.

<גדי בן-יצחק: ב-12 מיליון, כבוד השר, אפשר לשדר שלוש שנים שידור לחוץ לארץ בכל השפות.

<גדי בן-יצחק: כן, תבדוק.

גלעד ארדן: מה זה הסכום הזה?

גלעד ארדן: מאיפה הבאת את זה?

<גדי בן-יצחק: זה כמה שיקבל המפרק.

גלעד ארדן: הבנתי.

<גדי בן-יצחק: דבר שני, אנחנו משלמים 80 מיליון כל שנה על בניין "שערי צדק".

<גדי בן-יצחק: כשדרן, אני לא חושב שרציתי לשפץ בניין לשימור כדי לשדר מהמגרש הריק שלידו.

<גדי בן-יצחק: אמר יושב-ראש רשות השידור בישיבה של ועדת הכלכלה, שהממשלה והעירייה – ואני לא אזכיר את העירייה של הולילנד – עשו סיבוב על רשות השידור עם העסקה הזאת.

<גדי בן-יצחק: וכך הגענו לפה.

<גדי בן-יצחק: לא רק בגלל העובדים.

<גדי בן-יצחק: נכון, יש הסכמים רעים.

<גדי בן-יצחק: דיברתם על התייעלות?

<גדי בן-יצחק: התייעלות הייתה מילת הקסם בסוף השביתה הגדולה של עובדי רשות השידור.

<גדי בן-יצחק: אני מבקש סליחה מגברתי, זה היה מזמן.

<גדי בן-יצחק: 52 יום.

<גדי בן-יצחק: והאוצר הבטיח אז שעל התייעלות נקבל כסף.

<גדי בן-יצחק: האוצר גם הבטיח לי שאם אני אלך לרפורמה – שלא הסכמתי בה ל-42% קיצוצים שווים בין כל הסקטורים של הרשות כתנאי, אבל זה נכפה עליי וחתמתי – אז יהיה בסדר.

<גדי בן-יצחק: אבל לא קיבלתי כלום.

<גדי בן-יצחק: כשהגענו לרגע האחרון שהייתם צריכים לשלם את מה שהסכמתם במשא ומתן, אמרתם "סליחה, פריש-מיש".

<גדי בן-יצחק: זו לא הדמוקרטיה שדיברתי עליה בהתחלה, זה שימוש ציני בכוח.

<גדי בן-יצחק: זכותו של כבוד השר ושל מי שנמצא איתו במפלגה או במפלגות אחרות לחשוב שבמדינה, או בכלל בעולם, זה לא טוב להתארגן בעבודה.

<גדי בן-יצחק: אין עבודה מאורגנת, הכי טוב זה ברחוב, כמו שקורא לי חברי מארגון היוצרים - - -

קארין אלהרר: לא, אדוני, סליחה - - -

<גדי בן-יצחק: אני מגיע לפגיעה בעובדים ובכך אני אסיים.

קארין אלהרר: סליחה, אתה הולך לאמירות פופוליסטיות, וזה חבל, זה באמת חבל.

<גדי בן-יצחק: אני רוצה לנמק, גברתי.

<גדי בן-יצחק: במסגרת חצי הדקה שנשארה לי, אפשר?

קארין אלהרר: תשמע, אני חורגת מתפקידי ומנסה לעזור לך.

קארין אלהרר: אם אתה רוצה לקדם משהו, תטען טיעונים ענייניים.

קארין אלהרר: אם אתה רוצה כותרת בעיתון, אז - - -

<גדי בן-יצחק: אני ענייני.

<גדי בן-יצחק: גברתי, כבוד השר ציטט את "טאסק", שזו החברה שנשכרה על ידי רשות השידור כדי להתחיל את הרפורמה בזמן גביש.

<גדי בן-יצחק: אתר "טאסק", ביום ש"טאסק" יצאה לציבור עם התכנית שלה לרשות השידור, היה כתוב בו: אנחנו לא עוסקים ברדיו, מכיוון שלא מאמינים בעתידו.

<גדי בן-יצחק: זה היה, זאת עובדה.

<גדי בן-יצחק: אז היום אני צריך לשמוע על "טאסק"?

<גדי בן-יצחק: יושב-ראש רשות השידור אז, כשהציג את התכנית לרפורמה, הוא דיבר על עלות של 1.2 מיליארד.

<גדי בן-יצחק: האוצר מוכן להוציא בהלוואה 250 מיליון לרשות השידור, וגם מזה ירדנו.

<גדי בן-יצחק: אלה תנאים שבהם, אחרי שהוצאתם לעובדים את המיץ... והסכמתי, צריך להבריא את רשות השידור, שלא יהיו כאן ספקות; כמו שהיה צריך להבריא את "הדסה" או אולי כמו שצריך להבריא את רשות הנמלים.

<גדי בן-יצחק: אבל אף אחד לא סוגר את רשות הנמלים על מה שקורה שם, רק מפריטים רציפים.

<גדי בן-יצחק: לסיום, גברתי, בעזרתך, צריך להפריד, על פי שיטה שהציע בתבונה היושב-ראש, בין עתיד השידור הציבורי ומה זה שידור ציבורי, שזה לא כתוב, כמו שאמר דובר אחר, לבין מה קורה עם העובדים.

<גדי בן-יצחק: אני רוצה לדעת באמת, למען המשפחות החד-הוריות והמשפחה שלי...

<גדי בן-יצחק: אני התחתנתי ברשות השידור, גידלתי שלישייה בחצר רשות השידור.

<גדי בן-יצחק: אני רוצה לדעת בכמה אני פורש מרצון, או מפוטר, ומה זה "הוגן" – 100% פלוס 15 שקל?

<גדי בן-יצחק: ולמה אין רציפות לעובדים הטובים שיישארו?

<גדי בן-יצחק: לא הטובים בעיניי, הטובים בעיני השר, שמבין בתקשורת הרבה יותר ממני.

<גדי בן-יצחק: תודה רבה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: גברת תמנה עורב, יו"ר ועד אקדמאים, ארבע דקות לרשותך.

<תמנה עורב: כאמור, שמי תמנה עורב, אני יושבת-ראש ועד האקדמאים ברשות השידור, ואני מדברת אליכם עכשיו מתוך ארון קבורה.

<תמנה עורב: על תעודת הפטירה שלי, מר ארדן, כבר חתמתם, אתה והחבר שלך, יאיר לפיד.

<תמנה עורב: אתמול התחיל מסע הלוויה, שבסופו יש קבורה – הקבורה של השידור הציבורי.

<תמנה עורב: אתם, השר ארדן והשר לפיד, עושים מעשה נבלה.

<תמנה עורב: הציבור בישראל מואס בנו לא כי אין תכניות מצוינות בקול ישראל ובערוץ 1, הציבור בישראל מואס בנו כי אתם עזרתם לו למאוס בנו.

<תמנה עורב: לפני עשר שנים התחלתם אתם, הממשלה, בתהליך של ייבוש רשות השידור, של דה-לגיטימציה של רשות השידור ושל העובדים; במסע שיטתי להרס רשות השידור ולהמאסתה על הציבור.

<תמנה עורב: ושיאו של הגל – ובגלים אתה מתמצא – הוא עכשיו.

<תמנה עורב: ועכשיו אתם אומרים, אחרי שהצלחתם לייבש אותנו, אחרי שאנחנו מיואשים, אחרי שאתם מדכאים אותנו, עכשיו אתם אומרים שאנחנו לא רלוונטיים.

<תמנה עורב: באמת תודה רבה.

<תמנה עורב: אל תטילו את האחריות למצב של רשות השידור על העובדים.

<תמנה עורב: יש מנהלים ברשות השידור, שאחראים למצב שם.

<תמנה עורב: ואתם, הממשלה, בחרתם את המנהלים האלה.

<תמנה עורב: והמנהלים האלה צריכים לשאת באחריות, לא העובדים.

<תמנה עורב: הם האחראים, וגם אתם, הממשלה, שמיניתם אותם – אתם אחראים למצב ברשות השידור עכשיו.

<תמנה עורב: מה שאתם עושים – אם להשתמש בדימוי מכדורגל, הרי היום אנחנו מתחילים את שידור המונדיאל – זה למנות שופט מליגת ילדים לשפוט במונדיאל.

<תמנה עורב: מן הסתם, הוא לא כל כך מצליח לשלוט במשחק, ואז פיפ"א, כלומר אתם – מה אתם עושים בעצם?

<תמנה עורב: אתם מוציאים כרטיס אדום לכל השחקנים.

<תמנה עורב: לכל השחקנים אתם מוציאים כרטיס אדום.

<תמנה עורב: 2,000 עובדים של רשות השידור אתם זורקים עכשיו לרחוב, למעגל האבטלה.

<תמנה עורב: לשיטת

<תמנה עורב: כם ההנהלה לא יכולה ליישם את הרפורמה, שאנחנו – נציגי העובדים וארגוני העובדים – חתמנו עליה.

<תמנה עורב: אבל מי שבסוף צריך לתת את הדין, לתת את הצוואר, זה אנחנו, העובדים.

<תמנה עורב: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

<תמנה עורב: כי מי שהולך בסוף הביתה זה לא אתה, מר ארדן, זה לא מר לפיד, זה לא גברת אלהרר, וזה לא האנשים הנכבדים כאן – זה אנחנו שיוצאים עם כרטיס אדום, ואנחנו שלא יודעים לקראת מה אנחנו הולכים.

<תמנה עורב: כשערוץ 1 וקול ישראל היו היחידים במפת התקשורת במדינת ישראל, אתם, ממשלת ישראל, חתמתם על הסכמי שכר שערורייתיים – אתם טוענים שהם שערורייתיים – ועכשיו לפתע פתאום, כשיש לכם ערוץ 10, קשת, רשת, ערוץ 2, פתאום אנחנו לא טובים מספיק, פתאום השידורים שלנו הם לא רלוונטיים, אין דברים טובים ברשות השידור, אין מה לראות ברשות השידור, אין אנשים שמגיעים לעבודה במשך 365 ימים בשנה.

<תמנה עורב: וזאת לא טעות: 365 ימים בשנה, מכיוון שגם במוצאי יום כיפור מגיעים עובדים למערכות כדי לעבוד, כדי לשדר.

<תמנה עורב: זה מה שאנחנו עושים.

<תמנה עורב: ולסיום, משהו בנימה קצת אישית, אחרי שהכושי עשה את שלו והכושי יכול ללכת: לפני 23 שנים בחרתי לעבוד בשירות המדינה, כדי שיהיה לי ביטחון תעסוקתי.

<תמנה עורב: אני אם במשפחה חד-הורית ואני מפרנסת יחידה; וההחלטה שלך, אדוני ארדן, יחד עם חברך מר יאיר לפיד ועם ממשלת ישראל ועם חברי הכנסת שהצביעו בקריאה ראשונה, במחטף - -

קארין אלהרר: אני מוחה על האמירה הזאת - - -

<תמנה עורב: - - על שינוי החוק, זורקת 2,000 עובדים למעגל האבטלה.

<תמנה עורב: תודה רבה.

קארין אלהרר: סליחה, גברתי, את - - -

<גדי בן-יצחק: תוך כדי ביקור האפיפיור.

קארין אלהרר: תגידו לי, אתם רציניים באמירה הזאת?

קארין אלהרר: העולם עמד מלכת כי האפיפיור ביקר כאן?

<גדי בן-יצחק: זה נכון.

<גדי בן-יצחק: זה עבר בוועדת השרים, גברתי, בערב יום הזיכרון.

<גדי בן-יצחק: זה גם במקרה?

קארין אלהרר: סליחה, אנחנו נבחרי ציבור, ומשלמים לנו בדיוק כדי לבוא ולהצביע על חוקים ולקרוא אותם.

קארין אלהרר: אני מתנגדת לאמירה הזאת, לא היה שום מחטף, הייתה התנהלות נורמלית ותקינה של כנסת ישראל.

<תמנה עורב: מחטף של השר ארדן.

קארין אלהרר: לא היה מחטף של אף אחד.

<גדי בן-יצחק: ואף אחד לא עוסק ביחסי ציבור, גברתי?

קארין אלהרר: אתה לא ברשות דיבור.

קארין אלהרר: זו בדיוק העבודה של חברי הכנסת.

קארין אלהרר: לא היה מחטף.

קארין אלהרר: הופץ תזכיר חוק כראוי, על פי דין, הוערו הערות, וקראתי את רובן אם לא את כולן.

קארין אלהרר: אני ממש מבקשת, מחטף זו לא המילה הנכונה.

קארין אלהרר: גברת מלי פולישוק, חברת כנסת לשעבר, בבקשה.

<מלי פולישוק: אני מייצגת את אקו"ם.

<מלי פולישוק: הייתי חברת כנסת לשעבר, ישבתי בכיסאך לא פעם אחת, ואני מבינה את הקושי שאת עומדת בפניו, מבינה את היצרים סביב השולחן הזה, בעיקר של העובדים, שהלב באמת נחמץ.

<מלי פולישוק: יחד עם זאת, אנחנו מייצגים את אקו"ם, שגם בו יש הרבה מאוד משפחות – למעלה מ-8,000 משפחות של יוצרים, שמייצרים תרבות בישראל ומייצרים פרנסה לתעשייה שלמה של המוזיקה הישראלית האיכותית.

<מלי פולישוק: וקשה לדבר על מטרות השידור הציבורי ועל מהות החוק ועל התרבות הישראלית כשיש כאן

<מלי פולישוק: כל כך הרבה לבבות שבורים סביב השולחן, אבל אין ברירה, צריך לדבר גם על מה זה בעצם שידור ציבורי, גם של השידור הקיים וגם של זה החדש, כי זו מטרת החוק.

<מלי פולישוק: לכן אנחנו רוצים להציג בפני הוועדה.

<מלי פולישוק: ..

<מלי פולישוק: אני לא אכנס לכל הסעיפים, אבל אנחנו איתרנו לא מעט סעיפים – גם בהצהרות על החוק, גם בהסברים על החוק, גם במינוי ועדת האיתור, גם בבחירת המועצה החדשה, ובמיוחד בפרק הסוגה העילית – שבהם אין מספיק דגש, בלשון המעטה, על התרבות הישראלית ועל המוזיקה הישראלית.

<מלי פולישוק: רק דמיינו לעצמכם את השידור הציבורי בלי מוזיקה בכלל.

<מלי פולישוק: יש לה נפח אדיר.

קארין אלהרר: אני מצטערת שאני קוטעת אותך, אבל אני רוצה להבין, אתם בעד הרפורמה ופשוט רוצים לתת יותר ביטוי למוזיקה הישראלית?

<מלי פולישוק: אנחנו חושבים שאם עושים רפורמה, אם עושים גוף חדש – בלי להיכנס לנושא של העובדים – אם מדברים כאן, במדינת ישראל, במחוקק הישראלי, על גוף חדש, אז צריך לעשות אותו יותר טוב, ואני חושבת שזה ברור לכולם ומשותף לכולם.

<מלי פולישוק: אנחנו בוודאי רואים את השידור הציבורי כבמה לתרבות הישראלית – גם ביצירה תרבותית וגם כביטוי.

<מלי פולישוק: ..

<מלי פולישוק: הרי אנחנו מדברים על חופש הביטוי.

<מלי פולישוק: אז ביטוי למה?

נחמן שי: יש לכם אינטרס ל - - -

<מלי פולישוק: אנחנו רוצים ביטוי לתרבות, אנחנו רוצים גוף ציבורי שיהיה הכי איכותי שאפשר.

קארין אלהרר: תודה.

<מלי פולישוק: רק עוד שני משפטים.

<מלי פולישוק: המוזיקה, יש לה משקל יתר כשמדובר על תרבות, במיוחד בשידור ציבורי, ולכן אנחנו מבקשים.

<מלי פולישוק: ..

<מלי פולישוק: אקו"ם יגיש לך את כל הסעיפים הרלוונטיים.

<מלי פולישוק: לסיום, מכיוון שקשה מאוד לערב את כל הנושאים ביחד, אני מציעה לקיים דיון נפרד על מהות החוק, על המטרה שלו ועל התכנים של חוק השידור הציבורי.

<מלי פולישוק: פשוט לעשות את זה בנפרד.

קארין אלהרר: מלי, יתקיים דיון על כך בסעיפים ספציפיים.

<מלי פולישוק: ברור שזה מתייחס לסעיפים, אבל שהנושא כולו יהיה על המהות, התרבות, וגם על המוזיקה.

<מלי פולישוק: תודה רבה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את אברהם שלמה, חבר ועד רשות השידור.

<ענת עוזרי: רק יש לי הערה ליושב-ראש אמיר גילת.

קארין אלהרר: ענת, ענת - - -

<ענת עוזרי: הוא שאל כרגע כמה שנים אני יושבת-ראש ועד ברשות השידור, ואני רוצה לדעת למה.

<ענת עוזרי: הוא כרגע קיבל אס-אם-אס ממי שקיבל, ואולי רוצים לעשות לי פה סיכול ממוקד, אני מרגישה מאוימת.

קארין אלהרר: תגידי לי, ענת, את מנהלת פה את "האח הגדול"?

קארין אלהרר: את רואה לו אס-אם-אס-ים?

קארין אלהרר: איך זה עובד?

<ענת עוזרי: האח הגדול זה פה, אני לא צריכה להביא אותו.

<ענת עוזרי: אני רוצה לדעת למה הוא שואל.

קארין אלהרר: זה בערוץ השני, את יודעת.

<ענת עוזרי: זה גם בכנסת ישראל.

קארין אלהרר: אדוני, בבקשה.

<שלמה אברהם: שמי אברהם שלמה, אני נציג ועד עובדים בטלוויזיה.

קארין אלהרר: כתוב לי שאתה חבר ועד רשות השידור.

<שלמה אברהם: נכון.

<שלמה אברהם: קודם כול, אני חייב להגיד שאני יושב פה בצד ואני מסתכל, ואני רואה את היו"ר שלנו ואת רותם, שדיבר אתמול, אני רואה שהם בתוך הקומבינה.

<שלמה אברהם: אני רואה איך הוא מסמן לשר - - -

קארין אלהרר: בוא נפסיק - - -

<שלמה אברהם: שיירשם בפרוטוקול שהם שניהם יהיו ברשות העתידית.

<שלמה אברהם: ואני לא.

<שלמה אברהם: הוא הביא את הרשות למצב שהיא נמצאת בו היום, והוא יהיה ברשות העתידית.

<שלמה אברהם: וגם רותם, שדיבר אתמול.

<שלמה אברהם: זה בסדר, אין בעיה, הם חלק מהקומבינה, יש להם עבודה עתידית – יש אנשים שיודעים לדאוג לעצמם.

<שלמה אברהם: עכשיו, אני אשמח אם יושבת-ראש הוועדה תבוא לבקר בבניין רשות השידור, להסתכל על הפרצוף על העובדים.

קארין אלהרר: אני הייתי אצלכם ביום שישי.

<ענת עוזרי: לא, לא, עכשיו.

<שלמה אברהם: סליחה שאני טעון, אבל מאותו יום שהשר הודיע על הפטירה שלי...

<שלמה אברהם: את צריכה להבין כמה עובדים ברשות השידור, והמשפחות שלהם, מסתובבים כמו מתים-חיים.

<שלמה אברהם: את יודעת מה זה להיות מת-חי?

<שלמה אברהם: זה לא יאומן, אני לא מאחל לאף אחד פה להיות מת-חי, לא מאחל לאף אחד.

<ענת עוזרי: מי שיש לו נדל"ן לא דואג מזה.

<שלמה אברהם: ובגלל זה אני מזמין את הוועדה.

<שלמה אברהם: ..

<שלמה אברהם: אתם אולי נמצאים בכנסת, תראו איזה יופי, אבל האזרחים הקטנים, שעובדים.

<שלמה אברהם: ..

<שלמה אברהם: אני לא מרוויח מיליונים, אף פעם לא הרווחתי מיליונים, אני יכול להציג בפנייך את התלוש שלי, תראי עם מה אני אלך הביתה.

<שלמה אברהם: יש לי חיילים, יש לי משפחה, יש לי משכנתא.

<שלמה אברהם: אז תבואו, תשאלו, תרדו קצת לעם, תשאלו אותם, הרי אנחנו גם חלק מהציבור, נכון?

<שלמה אברהם: אנחנו עשקנו את הקופה הציבורית שנים?

<שלמה אברהם: אנחנו, הקטנים, עשקנו, גנבנו את כל הכסף, את מבינה?

<שלמה אברהם: מאשימים אותנו בצורה... נכנסתי למשרד הפנים לבקש איזשהו סידור, שאלו אותי איפה אני עובד, אמרתי להם שברשות השידור – היית צריכה לראות איך הציבור כבר הפך אותנו... הפכו אותנו לדינוזאורים.

<שלמה אברהם: זה לא יאומן, זה לא יאומן.

<שלמה אברהם: ופה בכנסת ישראל – סליחה, אני מקווה שכולם נקיי כפיים, אבל כל יום נתפס מישהו חדש עם איזה סטייה או עם איזה גניבה.

<שלמה אברהם: הילדים שלי שואלים אותי: אבא, מה קרה לך?

<שלמה אברהם: אז תגידו שאני לא מחונך, נכון, אני לא עיתונאי.

<שלמה אברהם: סליחה, אני לא עיתונאי – העיתונאים יודעים לדאוג לעצמם.

<שלמה אברהם: אני נהג.

<שלמה אברהם: אני נהג.

<ענת עוזרי: עובד כפיים.

<שלמה אברהם: ואני אומר עוד פעם: אני מזמין את הוועדה הזאת לבוא לבניין רשות השידור, להסתכל לבעלי המשפחות בעיניים.

<שלמה אברהם: תסתכלי להם בעיניים, ותאמיני לי שלא תהיה אצבע אחת אחרי זה.

<שלמה אברהם: לא יהיה בהצבעה פה אחד, השר יגיד "אתם מצביעים כך", וכולם יצביעו אחרת.

<שלמה אברהם: תהיו פיירים לציבור, אל תהיו משמעת קואליציונית.

<שלמה אברהם: תשמעו את האנשים, תבואו לעם.

<שלמה אברהם: תבואו, אנחנו חלק מהציבור.

<שלמה אברהם: אבל מי יודע, אולי אחרי שיזרקו אותי אני לא אהיה חלק מהציבור, אני אקח את הדברים שלי, עם החיילים שלי ועם המשפחה שלי, וארד מהמדינה.

<שלמה אברהם: תודה רבה.

<שלמה אברהם: ועוד פעם: בואו לרשות השידור לראות את הפרצוף של בעלי המשפחות שם, נראה לכם איזה דוגמאות יש שם.

<גדי בן-יצחק: - - - בלילה.

<ענת עוזרי: השידור לא נעשה מעצמו, קארין, אנחנו כל יום משדרים מהבוקר ועד הלילה.

<שלמה אברהם: איפה ההוא עם האימא החד-הורית?

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני - - -

<ענת עוזרי: לא, הוא מצחקק, השר.

<ענת עוזרי: 2,000 עובדים הביתה, והוא מצחקק.

<ענת עוזרי: תגיש הצהרת הון, אדוני השר, כמו כולם.

<שלמה אברהם: אנחנו הולכים למפרק.

<שלמה אברהם: אולי השר חושב שאנחנו עושים הצגות, אבל זה לא הצגות - - -

<ענת עוזרי: בוא נראה מאיפה הווילה.

<ענת עוזרי: אני רוצה לדעת מאיפה הווילה והבית ברמת אביב ג'.

<שלמה אברהם: - - - מסתבר שאנחנו חיים בסרט.

קארין אלהרר: אברהם, אני מבקשת שקט.

קארין אלהרר: שמעתי, ואני חושבת שכל הוועדה, לרבות חברי הכנסת הנוכחים, שמעו היטב את הדברים שלך.

<שלמה אברהם: שגם יבואו לראות.

<שלמה אברהם: אנחנו נשמח אם יבואו לראות את הפרצוף של העובדים.

קארין אלהרר: אני ישבתי עם נציגי האוצר בעניין הזה וגם עם השר, ואני בטוחה שכל הסכם פרישה שיהיה, יהיה הסכם פרישה הוגן.

<קריאות: מה זה הוגן?

<קריאות: די עם הסיסמה הזאת כבר.

<ענת עוזרי: אנחנו רוצים להמשיך לעבוד.

<ענת עוזרי: אני בת 45 וגם רוב עובדי רשות השידור הם בגילאים 40 עד 50, קארין.

<ענת עוזרי: אני לא יכולה לצאת הביתה עם ארבעה ילדים.

<ענת עוזרי: סליחה, את רוצה לפרנס את הילד שלך ואני רוצה לפרנס את ארבעת הילדים שלי.

קארין אלהרר: ענת, נראה לי שאתה מבולבלת קמעה.

<ענת עוזרי: במה?

קארין אלהרר: בזה שאת לא ברשות דיבור אבל את לא מפסיקה לנהל פה את הדיון.

<ענת עוזרי: האמוציות שלנו, קחי אותן גם בחשבון.

<ענת עוזרי: אני אומרת דברי עניין.

קארין אלהרר: ענת, אני מאוד מבינה את האמוציות - - -

<ענת עוזרי: אני לא מתרשמת ככה.

קארין אלהרר: אז צר לי מאוד - - -

<ענת עוזרי: תגלו קצת אמפתיה.

<שלמה אברהם: גלעד, אולי - - - במקומנו, גלעד.

<ענת עוזרי: זורקים 2,000 עובדים הביתה והוא יושב ומצחקק אתמול עם לפיד.

<שלמה אברהם: גלעד, מה היית עושה במקומנו?

<קריאה: הוא אומר שזה הצגה.

קארין אלהרר: אף אחד לא - - -

<ענת עוזרי: מי שגר בסביון אומר שזה הצגה.

קארין אלהרר: ענת, אני מאוד מבקשת ממך.

קארין אלהרר: הדברים שלך כנראה נאמרים מהלב, אבל אם - - -

<ענת עוזרי: לא, אני עושה הצגה.

<ענת עוזרי: הוא אומר שזו הצגה.

קארין אלהרר: ענת, אבל אם את תמשיכי לנהל פה את הדבר הזה בצורה כזאת, אנשים עוד עשויים לחשוב שאת עושה הצגה.

קארין אלהרר: די, אמרת את הדברים.

קארין אלהרר: תאמיני לי, אמירה קצרה שווה הרבה פעמים יותר מאמירה ארוכה.

<שלמה אברהם: גלעד, מה היית עושה במקומנו, גלעד?

קארין אלהרר: לשבת בשקט.

<שלמה אברהם: רותם והיושב-ראש, בקומבינה יחד עם השר.

<ענת עוזרי: ברור, היושב-ראש בקומבינה.

<ענת עוזרי: תסתכל על השר לקבל אישור, אדוני היושב-ראש.

<ענת עוזרי: תסתכל עליו.

<ענת עוזרי: או ב-אס-אם-אס.

קארין אלהרר: ענת, את רוצה לצאת?

<ענת עוזרי: אנחנו רואים את חלופת האס-אם-אס-ים, אדוני היושב-ראש.

<ענת עוזרי: למה שאלת כמה שנים אני בוועד?

<ענת עוזרי: אני רוצה לדעת, אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול.

קארין אלהרר: אני רוצה שתצאי.

<ענת עוזרי: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול למה הוא שואל אם אני יושב-ראש ועד.

קארין אלהרר: ענת תצאי.

<ענת עוזרי: אני רגועה לגמרי.

קארין אלהרר: את מבטיחה לשבת בשקט?

קארין אלהרר: ענת, יש לנו עוד שעה - - -

<ענת עוזרי: קארין, אני רוצה תשובות לשאלות.

<ענת עוזרי: מה זה, הוא שומר על זכות השתיקה, השר?

קארין אלהרר: אני לא חושבת שהוא שומר על זכות השתיקה.

<ענת עוזרי: שאלתי שאלות.

<ענת עוזרי: 2,000 עובדים הביתה.

<ענת עוזרי: הגוף חולה?

<ענת עוזרי: תבריא אותו.

<ענת עוזרי: למה אתה ממית אותו?

קארין אלהרר: ענת, ענת, ענת - - -

<ענת עוזרי: אני רוצה תשובות.

קארין אלהרר: את רוצה שאני אוציא אותך?

<ענת עוזרי: 2,000 עובדים ואין אחד טוב, קארין?

<ענת עוזרי: אין אחד טוב?

<ענת עוזרי: תגידי לי אם אחד טוב אין, אני רוצה לדעת.

קארין אלהרר: ענת, אני מציעה - - -

<ענת עוזרי: אני שאלתי שאלה, ולא עניתם לי.

קארין אלהרר: ענת, אני לא רוצה להוציא אותך עם סדרנים.

קארין אלהרר: תצאי, תירגעי - - -

<ענת עוזרי: אני רגועה.

קארין אלהרר: את לא נשמעת לי רגועה.

<ענת עוזרי: אני רגועה לגמרי, אבל אתם לא עונים על שאלות, זה הכול.

קארין אלהרר: אנחנו עונים על שאלות.

קארין אלהרר: אני מבקשת שתישארי רגועה, כי אם לא, תצטרכי לצאת.

<ענת עוזרי: אני רגועה, רק אני מבקשת שיענו לי על השאלות ששאלתי קודם.

<ענת עוזרי: מותר לי.

קארין אלהרר: אנחנו בארבע שעות דיון, וכבר שעה התבזבזה רק על לנסות להרגיע אותך.

קארין אלהרר: זה לא סביר, זה לא סביר.

קארין אלהרר: לינדה בר, דוברת רשות השידור, בבקשה.

<לינדה בר: שלום לכולם.

<לינדה בר: אמנם אני דוברת רשות השידור, אבל אני כאן היום לא כדוברת רשות השידור, ואני מבקשת שזה יהיה ברור.

<לינדה בר: אני הגעתי לכאן כדי לדבר על שכבת הגיל שאני מייצגת ברשות השידור, שזה גילאי 40 עד 55, שזה מרבית העובדים.

<לינדה בר: שמי לינדה בר, ואני עובדת רק 23 שנה ברשות השידור, לא כמו חבריי שעובדים 40 ו-38 ו-35 שנים.

<לינדה בר: אני עובדת 23 שנה ברשות השידור.

<לינדה בר: אני אומרת שאין עוררין על כך שנדרשת רפורמה.

<לינדה בר: נדרשת רפורמה, ונדרש חריש עמוק בתוך הרשות.

<לינדה בר: אבל במקביל נדרש גם כיבוד הסכמים.

<לינדה בר: אותי חינכו, אימא שלי, החד-הורית.

<לינדה בר: ..

<לינדה בר: אני גדלתי בשכונת מצוקה לאימא חד-הורית, והמקום הזה היה לי בית, המקום הזה נתן לי את האפשרות להתקדם.

<לינדה בר: אני לא התקדמתי בזכות קשרים או בזכות העיניים היפות שלי, אני התקדמתי בזכות המסירות שלי.

<לינדה בר: הגעתי למקום הזה לפני 23 שנה.

<לינדה בר: לא היו לי ילדים – שם נולדו ילדיי, שם גידלתי את ילדיי.

<לינדה בר: אמי החד-הורית חינכה אותי שהסכמים עם המדינה יש לכבד.

<לינדה בר: ככה חינכו אותי.

<לינדה בר: וכאן נחתם הסכם.

<לינדה בר: אתם יכולים להגיד מהיום ועד מחר שלא נחתם, אבל אני מבקשת, אני מתחננת בפנייך: תבדקי את ההסכמים.

<לינדה בר: את תראי שאנשי האוצר חתומים על ההסכמים האלה.

<לינדה בר: אנחנו חתמנו על הסכמים עם המדינה - - -

קארין אלהרר: את טוענת שנציג האוצר משקר?

<לינדה בר: לא, הוא לא משקר.

<גדי בן-יצחק: בוא נגיד שהוא לא מדייק.

קארין אלהרר: היות והשר לא אישר לחתום על ההסכמים, לא השר הקודם ולא השר הנוכחי - - -

<לינדה בר: את צודקת שהשר - - -

קארין אלהרר: את חושבת שהאוצר יחתום בלי שהשר אישר לו את זה?

<לינדה בר: כמו שאת מבקשת מחבריי לכבד אותך, אני מבקשת גם ממך לכבד אותי.

קארין אלהרר: את רואה שהם לא בדיוק - - -

<לינדה בר: אני מבקשת ממך לכבד אותי ולאפשר לי לדבר.

<לינדה בר: אני מאוד נסערת, אני מאוד נרגשת, מדובר כאן במקום העבודה שלי, בפרנסה של שלושת ילדיי, ואני מבקשת שתתחשבי גם בזה.

<לינדה בר: קצת חמלה לא תזיק לכם.

<לינדה בר: את מדברת על זה שלא מצחקקים, אבל אתמול – אני לא הייתי כאן, אבל צפיתי במשדר – ישבו כאן אנשים וצחקקו.

<לינדה בר: צחקקו, שרים במדינת ישראל.

<לינדה בר: זאת לא מורשת בגין, אדוני השר, וזאת לא מורשתו של ז'בוטינסקי.

<לינדה בר: מאנשי הליכוד הייתי מצפה לקצת יותר חמלה.

<לינדה בר: אז נכון שחלקנו צועקים, חלקנו לוחשים, חלקנו שותקים – איש איש וסגנונו – אבל תבינו את הסערה שאנחנו נמצאים בה, זאת המלחמה על הבית שלנו, על העתיד שלנו.

<לינדה בר: את באה ממפלגה שהדגל שלה הוא יש עתיד, נכון?

<לינדה בר: אתם הצעתם לנו עתיד.

<לינדה בר: איזה עתיד אתם מציעים לי, לבתי בת ה-25, שמסיימת בהצטיינות תואר שני בפסיכולוגיה, נשואה לרופא שסיים עכשיו את לימודיו?

<לינדה בר: איזה עתיד את מציעה להם, כשהם רואים שאת האימא שלהם מפטרים סתם ככה, בלי שום הסבר, בלי שום כוונה לכבד הסכם?

<לינדה בר: ואני כן חוזרת ואומרת: אני מבקשת ומתחננת בפנייך, תבדקי את זה.

קארין אלהרר: אני אבדוק.

<לינדה בר: אותי לימדו לכבד הסכמים, ואני מבקשת שתכבדו את ההסכמים שנחתמו מולנו.

<לינדה בר: אני אמורה לגייס את הבן שלי בעוד שלושה חודשים, וביני לבין המדינה יש הסכם לא חתום שכשבני מגיע לגיל 18 הוא צריך להתגייס.

<לינדה בר: גם אני לא רוצה לכבד את ההסכם הזה, אבל מישהו שואל אותי אם אני מעוניינת או לא מעוניינת?

<לינדה בר: הבן שלי אמור להתגייס ליחידה קרבית, למה אני צריכה לכבד את ההסכם הזה?

<לינדה בר: מדוע אתם לא מכבדים הסכמים שנחתמו איתנו?

<לינדה בר: יש דבר נוסף שרציתי לשים את הדגש עליו.

<לינדה בר: דיברו כאן כולם על כך שההתנהלות ברשות השידור היא בעייתית.

<לינדה בר: אף אחד לא בא ואומר אחרת.

<לינדה בר: אבל מי מינה את אותם מנהלים ומוסדות לאורך כל השנים?

<לינדה בר: ואני מסכימה איתך, כבוד השר, זה לא כל ההנהלות ולא כל המוסדות ולא כל חברי המוסדות – אבל, במשך השנים הם אלה שהביאו אותנו למצב הזה.

<לינדה בר: אנחנו בסך הכול עובדים; אין עובדים רעים, יש מנהלים רעים.

<לינדה בר: יש מנהלים גרועים, שהביאו אותנו עד הלום.

<לינדה בר: אז למה אנחנו, הש"ג, משלמים את המחיר?

<לינדה בר: מדוע אנחנו הולכים הביתה ומשלמים את המחיר שאתם, הפוליטיקאים, גרמתם בכך שהבאתם ומיניתם אנשים?

<לינדה בר: אני באופן אישי שילמתי מחיר נפשי כבד, התמוטטתי בגלל אותם אנשים שאתם מיניתם.

<לינדה בר: אנשים לא ראויים, שאתם מיניתם.

<לינדה בר: אתם מיניתם.

<ענת עוזרי: היושב-ראש.

<לינדה בר: אנשים שלא יודעים מה זה יחסי אנוש ולא יודעים מה זה ניהול ולא יודעים מה זה שידור.

<לינדה בר: אני באופן אישי שילמתי מחיר כבד בגלל המינויים שלכם.

<קריאה: לא רק את.

<לינדה בר: ולא רק אני.

<לינדה בר: ואני לא מבינה מדוע אני נזרקת הביתה.

<לינדה בר: ודבר נוסף שאני לא מבינה הוא מה הולך להיות איתי.

<לינדה בר: למה אני צריכה להישאר בלימבו, אני וחבריי?

<לינדה בר: אני שוב מדברת על אותה שכבה של גילאי 40 עד 55.

<לינדה בר: אני מתנצלת, אני נסערת.

<לינדה בר: קולי רועד ואני נסערת מאוד ואני מתרגשת מאוד.

<לינדה בר: מה יהיה איתנו?

<לינדה בר: חשבתם על זה?

<לינדה בר: מה יהיה איתנו?

<לינדה בר: מדוע אף אחד לא נותן לנו תשובות?

<לינדה בר: מדוע אף אחד לא בא ומסביר לנו מה יעלה בגורלנו?

<לינדה בר: אנחנו שומעים רק סיסמאות.

<לינדה בר: אנחנו שומעים רק סיסמאות.

<לינדה בר: את יודעת מתי הייתה הפעם הראשונה שנחשפנו לתכניתו של כבוד השר?

<לינדה בר: אנחנו ראינו את זה כמו כל עם ישראל, בטלוויזיה, באתר וואלה.

<לינדה בר: אף אחד לא בא ודיבר איתנו.

<לינדה בר: אנחנו בני אדם, אבל הפכתם אותנו לאויבי העם.

<לינדה בר: אני לא יודעת מתי זה קרה.

<לינדה בר: תסתכלו עלינו, יש למישהו פה קרניים?

<לינדה בר: מישהו כאן הוא אויב העם?

<לינדה בר: למה אתם מתייחסים אלינו ככה?

<לינדה בר: להוציא מכספי ציבור 300,000 שקל כדי לקחת משרד יחסי ציבור נגד העובדים?

<לינדה בר: נגד מי אתם הולכים?

<לינדה בר: נגד בני אדם.

<לינדה בר: תסתכלו עליי, אני זה עוד ארבעה וחמישה אנשים מאחור, זה בן זוגי, זה שלושה ילדים.

<לינדה בר: אני מבקשת שתבינו שמאחורי כל אדם – אנחנו לא מספר, אנחנו בני אדם – מאחורי כל אדם עומדת משפחה, חברים, ילדים, ואנחנו רוצים לפרנס אותם בכבוד.

<לינדה בר: ואני רוצה לדעת מה צופן לי העתיד.

<לינדה בר: כשעובד שלי בא ואומר לי שהוא רוצה לקנות דירה, והוא אומר לי "אני לא יודע מה לעשות, לקנות או לא לקנות, איך אני יכול להתקדם?"...

<לינדה בר: אנחנו כבר חמש שנים בלימבו הזה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: ילון גורביץ', פורום היוצרים.

<ילון גורביץ': בשלב זה אני מוותר על זכות הדיבור.

<ילון גורביץ': כשיגיעו לסעיפים אני אדבר.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: אופיר טל?

קארין אלהרר: לא פה.

קארין אלהרר: רותם אברוצקי ביקש לדבר.

<גדי בן-יצחק: אבל הוא דיבר אתמול.

<רותם אברוצקי: אני אדבר ממש קצר, כי אני באמת לא רוצה לגזול את רשות הדיבור של החברים.

קארין אלהרר: יש לך שתי דקות, כי דיברת אתמול.

<רותם אברוצקי: אפילו פחות.

<רותם אברוצקי: נאמרו כאן דברים שכאילו אני שותף לאיזו קומבינה.

<רותם אברוצקי: אני לא שותף לשום קומבינה.

<רותם אברוצקי: אמרתי דברים מהלב, ואני מבקש למחות על הוצאת הדיבה שהייתה כאן.

קארין אלהרר: אחיה גינוסר, בבקשה.

<אחיה גינוסר: גם בגלל שרותם כאן, חשבתי שאולי חשוב.

<אחיה גינוסר: ..

<אחיה גינוסר: שמענו בחוץ שהייתה התבטאות שאגודת העיתונאים לא חתמה על ההסכם.

<אחיה גינוסר: אז רותם ואני הם אלה שחתמו, כך שקשה להגיד לנו שלא חתמנו.

<אחיה גינוסר: שנינו חתמנו על ההסכם.

קארין אלהרר: השאלה הייתה מתי חתמתם על ההסכם?

<רותם אברוצקי: 5 במאי שנה שעברה.

<גדי בן-יצחק: כשההנהלה מילאה את התנאים שהאוצר ביקש.

<אחיה גינוסר: כשההסכם נגמר.

<גדי בן-יצחק: מוטב שהאוצר יתייצב פה.

<אחיה גינוסר: רגע, גדי, אני לא צריך עזרה.

קארין אלהרר: רגע, אני מנסה להבין.

קארין אלהרר: לי סיפרתם שחתמתם ב-2009.

<אחיה גינוסר: אני אומַר מתי חתמנו.

<אחיה גינוסר: אנחנו חתמנו מספר פעמים, כי ההסכם הזה היה מחולק לכמה.

<אחיה גינוסר: ..

<אחיה גינוסר: ב-2009 חתמנו חתימה סופית על הסכם הפרישה - - -

קארין אלהרר: שהיה מותנה בהסכמי עבודה.

קארין אלהרר: הסכם הפרישה היה מותנה בהסכמי עבודה.

<אחיה גינוסר: הכול מותנה, גברתי.

קארין אלהרר: בסדר, אז בואו נדבר רגע על העובדות.

קארין אלהרר: הסכם הפרישה היה מותנה בכניסה לתוקף של הסכם העבודה.

קארין אלהרר: מתי נחתמו הסכמי העבודה?

<אחיה גינוסר: אז זה מה שאני רוצה להגיד.

<ברוך אסקרוב: 17 בפברואר 2011.

<אחיה גינוסר: גברתי, אני רוצה לומר משהו - - -

<משה שגב: גברתי, בהסתדרות חתמנו על ההסכם ב-31 בדצמבר 2010.

<משה שגב: שם נחתמו ההסכמים.

<אחיה גינוסר: הסיבה שאני רוצה לדבר על העניין הזה של ההסכם - - -

<ברוך אסקרוב: ההסכם נכתב במחשבי האוצר.

<ברוך אסקרוב: כל מילה לוותה והוכרעה על ידי האוצר, וקובי אמסלם ניצח על הכותבים.

<משה שגב: קובי אמסלם כתב אותו.

<משה שגב: קובי אמסלם כתב אותו.

<גדי בן-יצחק: מילה זו מילה, גברתי.

קארין אלהרר: אחיה, תמשיך.

<קריאה: שיעמדו במילים - - -

קארין אלהרר: סליחה, דיברנו על זה שלא מפריעים לאחרים בזמן רשות דיבור.

קארין אלהרר: אחיה, בבקשה.

<אחיה גינוסר: אני אהיה אסיר תודה אם תיתנו לי לסיים.

קארין אלהרר: זה החברים שלך.

<אחיה גינוסר: לא רק.

<אחיה גינוסר: תראו, אנחנו חתמנו על ההסכם כשסיימנו את ההסכם.

<אחיה גינוסר: אגב, לפני שבוע או עשרה ימים ישבנו אצל השר ונאמרו שם אותם דברים, וקם הממונה על השכר ותיקן את השר.

<אחיה גינוסר: אז אני מופתע היום שהשר עוד פעם אמר את אותם דברים, אחרי שהוא תוקן על ידי הממונה על השכר, שהיה הממונה הישיר על כל הסיפור הזה.

גלעד ארדן: אם ככה אתם עיתונאים, אז תאמין לי, אחיה, תהיו בריאים.

גלעד ארדן: על זה הוא תיקן אותי?

גלעד ארדן: על זה הוא תיקן אותי?

<גדי בן-יצחק: הוא לא נותן לעובדות לבלבל אותו.

<אחיה גינוסר: על זה הוא תיקן אותך, ואני גם אגיד לך באיזה מילים הוא השתמש.

<אחיה גינוסר: אם אתה רוצה שאני אחזור מילה במילה על מה שהוא אמר, אני אחזור.

גלעד ארדן: תחזור על מה שאתה רוצה.

<יצחק שטיינר: 98% היה גמור.

<אחיה גינוסר: כן, הוא אמר ש-98% מההסכם היה גמור, ונשאר רק עניין טכני של רשימות.

<אחיה גינוסר: אלה הדברים שהוא אמר, ויש כאן עוד אדם שהיה שם וזוכר את המילים.

<אחיה גינוסר: אני רוצה לומר מה אני חושב על כל הרעיון הזה.

<אחיה גינוסר: יש כאן הטעיה מכוונת.

<אחיה גינוסר: יש כאן לקיחת העובדות וסילופן.

<אחיה גינוסר: יש כאן הטעיה מכוונת.

<אחיה גינוסר: נעשה כאן חריש עמוק עוד לפני ששמעתם אותנו, חריש עמוק שלדעתי הוא מתוכנן, כולל העניין של לשלם 300,000 כדי לצאת נגד העובדים.

<אחיה גינוסר: זה היה דבר מתוכנן ומתוזמן - - -

גלעד ארדן: זה רק מבהיר שאם חוזרים על שקר 20 פעם זה עדיין לא הופך אותו לנכון.

גלעד ארדן: אני אתייחס לשקרים המתועבים שנאמרים כאן.

<אחיה גינוסר: אני מצטט מה שהיה כתוב באתרים, אני לא יודע.

<אחיה גינוסר: אם זה לא נכון, תכחיש.

גלעד ארדן: אה, אז כשנוח לכם, מה שכתוב בעיתון זה נכון?

גלעד ארדן: חשבתי שהעיתונות מנהלת נגדכם מסע הסתה של שנים.

גלעד ארדן: אז לאיזה עיתון להאמין?

<אחיה גינוסר: אני, אם מישהו אומר עליי משהו לא נכון, אני מכחיש; ואני מצפה שגם אתה תעשה אותו דבר.

<אחיה גינוסר: כשמישהו אומר משהו שהוא לא נכון, תכחיש.

קארין אלהרר: אחיה, לעניין.

<אחיה גינוסר: זה לעניין, אני אומר שזה נראה לי דבר מתוזמן.

<אחיה גינוסר: תראו, אני לא יכול להוסיף, נאמרו פה דברים נפלאים, וכולם אמרו דברים נכונים.

<אחיה גינוסר: כולם, גם מי שדיבר מדם לבו, אפילו אם זה היה בצורה לא כל כך אסתטית ולא כל כך מקובלת.

<אחיה גינוסר: אני יכול להבין את כולם.

<אחיה גינוסר: נאמרו פה דברים נפלאים, היו פה דוברים שאמרו דברים כל כך נכונים, ולא רק בנושא הרגש.

<אחיה גינוסר: העניין של הרגש הוא חשוב, אני מבין אותו, ואני חושב שזה דבר שצריך לשים אותו כמעט בראש הסולם.

<אחיה גינוסר: אבל יש דברים שקודמים לו.

<אחיה גינוסר: הגרזן הזה, הברוטליות הזאת, המעשה האלים הזה שרוצים להנחית עלינו באמצעות בית המחוקקים – זה משהו נדיר, משהו שלא היה מעולם, משהו חדש, משהו חדש לגמרי בתחום יחסי העבודה.

<אחיה גינוסר: לא דיברו איתנו ולא נעשה משא ומתן, והעובדה היא שכשכן דיברו איתנו וכן היה משא ומתן, התקדמנו והגענו לרפורמה – ועזבו עכשיו את השאלה מי חתם מתי, ומתי היא אושרה ומי אישר אותה ומי לא.

<אחיה גינוסר: אנחנו חתמנו על רפורמה שאמרה שמקצצים את כוח האדם ב-42%.

<אחיה גינוסר: אין עוד גוף במשק שהסכים להסכם כזה נורא.

<אחיה גינוסר: והסכמנו לדברים האלה.

<אחיה גינוסר: כלומר, מה שאני רוצה פה להראות זה שהלכנו ברצון לעשות רפורמה יסודית ברשות השידור, וחתמנו על זה.

רינה פרנקל: אז מי אלה ה-42% שאתם מסכימים שילכו הביתה?

רינה פרנקל: 42% אתם כן מסכימים שילכו הביתה?

<קריאות: כן, בוודאי.

<משה שגב: בוודאי, גברתי, חתמנו על זה.

רינה פרנקל: אז מי אלה?

רינה פרנקל: אולי גם אותן חד-הוריות - - -

<תמנה עורב: בינתיים, גברתי, 400 כבר עזבו.

<קריאות: - - -

<אחיה גינוסר: אני שמח על השאלה.

קארין אלהרר: רגע, אני רוצה שתסיים את הדברים שלך.

<אחיה גינוסר: הנה, אני מסיים.

<אחיה גינוסר: כן, חתמנו על 42%.

<אחיה גינוסר: לגבי שאלתך מי הם ה-42%, בהסכם הפרישה שבו סוכם על פרישתם של 42% יש פירוט מדוקדק ומפורט מי הם ההולכים.

<אחיה גינוסר: יש פירוט מדוקדק מי הם ההולכים, איך הולכים, מה הקריטריונים.

<אחיה גינוסר: זה הסכם נהדר, שלם, מושלם, עם הכול.

<אחיה גינוסר: יש בו הכול.

<אחיה גינוסר: כך שהשאלה היא באמת.

<אחיה גינוסר: .. נתת לנו להתפרץ לדלת פתוחה.

<אחיה גינוסר: המצב של היום – "נפטר את כולם, ניקח את מי שאנחנו רוצים" – זה משהו אימתני, משהו איום, זה לא מתקבל על הדעת.

<אחיה גינוסר: אם אני רוצה שגדי ימשיך לעבוד ברשות השידור, איזה היגיון יש בזה שאני אפטר אותו קודם?

<אחיה גינוסר: ההיגיון היחיד אולי זה שכשאני אקח אותו מחדש אני אקצץ בשכרו.

<אחיה גינוסר: ולכן לעשות את זה זה מעשה נבזי.

<אחיה גינוסר: זה מעשה נבזי.

<אחיה גינוסר: לפטר אנשים מגוף ציבורי כדי לקצץ בשכרם?

<אחיה גינוסר: הרי הסכמנו ברפורמה לקיצוץ השכר של מקבלי השכר הגבוה, קיצוץ של מעל 30%, שהסכמנו לו בחתימתנו.

<אחיה גינוסר: אז מה זאת הבהילות הזאת?

<אחיה גינוסר: מה המעשה הנורא הזה שפתאום כולם להוטים כל כך לעשות אותו מהר-מהר-מהר?

קארין אלהרר: הנקודה הובהרה, תודה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני לא התערבתי בדיון עד עכשיו.

נחמן שי: הדיון עלה לאוקטבות מאוד גבוהות, ואני מבין גם את ההתרגשות של העובדים וגם של השר, שנכנס לעומק העניין ובטח יאמר דברים יותר חריפים ממני.

נחמן שי: מה שמתברר זה שיש כאן מכלול אחד מרכזי, והוא נושא העובדים.

נחמן שי: בעיניי זה הנושא המרכזי, וגם על זה בסוף קמה ונופלת הרפורמה.

נחמן שי: הלא אף אחד לא אומר שהוא ימציא אחר כך איזה שידור ציבורי שלא ידענו עליו.

נחמן שי: יש אמנם המצאות בתחום הזה, אבל אני לא רואה את הגאונות הגדולה.

נחמן שי: אז הוא יהיה יותר רלוונטי, פחות רלוונטי – אני מכיר את הסיסמאות, זה לא זה.

נחמן שי: הרי מה יעשו?

נחמן שי: יעשו אותו דבר: רדיו, טלוויזיה וקצת מדיה חדשה.

נחמן שי: כבר עשינו את זה, יאללה, יש את זה.

נחמן שי: ולכן הכול זה העובדים.

נחמן שי: ולכן אני חושב שהוועדה הזאת, קארין, צריכה להתמקד בשאלת העובדים: איך, אם מפטרים אותם - - -

קארין אלהרר: חבר הכנסת נחמן שי, אתה פרלמנטר ותיק ממני, אתה יודע שהמנדט של הוועדה הוא לדון בחוק, לא לדון בעובדים.

נחמן שי: קארין, לא הבנת אותי.

נחמן שי: ברור שנעסוק בחוק, אבל דרך החוק – מה עושים עם העובדים.

נחמן שי: זה העניין.

קארין אלהרר: בסדר, אבל אתה מבין טוב ממני שכל עניין העובדים והסכמי הפרישה שלהם והתנאים הם דברים שבסמכותו של הממונה על השכר.

<גדי בן-יצחק: אז שיעמוד במילתו.

נחמן שי: לא, אפשר גם דרך החוק וגם דרך הדיונים האלה להביא את הנושאים האלה לכאן, וגם לשכנע אותנו, כך שאפילו אם זה לא ייכנס לחוק, תנוח דעתם של חברי הכנסת ושל העובדים ושל הציבור כולו לגבי איך שנוהגים באלפי עובדים.

נחמן שי: גם אם זה לא יהיה, אני עדיין חושב שכן צריכה להיות התייחסות לעובדים בדרך כזו או אחרת, ואני אשמח לשמוע מהיועצת המשפטית מה מותר ומה אסור לכלול בחוק כזה.

נחמן שי: זה הנושא המרכזי, כי זה באמת הנכס העיקרי של השידור.

נחמן שי: זה לא תעשייה שמייצרת מכוניות, זה אנשים שיושבים ועושים את העבודה הזאת, שכולה מבוססת על ה - - -

גלעד ארדן: גם בתעשייה של המכוניות יש אנשים.

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: אנשים יש בכל מקום עבודה, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: פס הייצור שיוצא מהרדיו הוא כולו אנשים.

נחמן שי: אין בו פח, אין בו בקליט ואין בו חומרים מרוכבים - -

רינה פרנקל: גם בתעשיות אחרות יש התייעלות - - -

נחמן שי: - - אבל אני שמח תמיד ללמוד דברים חדשים על השידור.

קארין אלהרר: חבר הכנסת נחמן שי, אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת.

קארין אלהרר: תראה, יש פה עובדים כמו בכל מקום עבודה אחר.

קארין אלהרר: צריך לתת את הדעת על תנאיהם וזכויותיהם של העובדים, וזה דבר חשוב ואנחנו ניתן עליו את הדעת.

קארין אלהרר: אבל לבוא ולהגיד שעובדי רשות השידור מורמים מעל כל עובדים אחרים בישראל - - -

נחמן שי: את שמעת אותי אומר את זה?

קארין אלהרר: לא, אבל זאת ההתייחסות - - -

נחמן שי: את רוצה להתווכח איתי עכשיו, או עם העובדים שדיברו לפניי?

נחמן שי: אני אמרתי שהוא מורמים מהעם?

קארין אלהרר: אתה אומר שזה לא עובדי מכוניות.

קארין אלהרר: עובד הוא עובד הוא עובד, זאת הנקודה שצריך להתייחס אליה.

קארין אלהרר: וזה שאתה - - -

נחמן שי: או שאת לא מאזינה לי או שנכנסת למצב רוח התקפי.

קארין אלהרר: אני מאזינה בקשב רב.

נחמן שי: אז תני לי לדבר בבקשה, אוקיי?

נחמן שי: תני לי לדבר.

נחמן שי: אני השקעתי 40 שנה בתחום הזה, בסדר?

נחמן שי: אז יש לי מה להגיד לך.

נחמן שי: תקשיבי למה שאני אומר לך.

נחמן שי: זה סוג אחר של פעילות לעומת פעילויות אחרות.

נחמן שי: יש ייצור של מזון, יש ייצור של מכוניות, וכאן זה ייצור שאנשים עומדים מאחוריו.

נחמן שי: כל האנשים שיושבים פה בחדר, כולל המפיקים והבמאים וכולי, הם כולם פונקציה של הכישרונות האישיים שלהם והיכולות האנושיות שלהם, זה הכול.

נחמן שי: הם לא יכולים להיעזר ברובוטים, הם לא יכולים להיעזר במכונות שייצרו את זה בשבילם, הם לא יכולים להיעזר בתוכנות מחשב – זה הם, זה הראש שלהם.

נחמן שי: על זה דיברתי, זה הייחוד של הענף הזה.

נחמן שי: הבנת אותי עכשיו?

קארין אלהרר: חבר הכנסת שי - - -

נחמן שי: הבנת אותי עכשיו?

נחמן שי: נקודה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת שי, אתה תתייחס אליי בכבוד - - -

נחמן שי: בגלל שאת מתחילה ללמד אותי עכשיו מה זה התחום ושאדם לא שונה מאדם אחר.

נחמן שי: אבל עובד בתחום הזה הוא מכלול שונה ממכלולים אחרים, תודה.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה להמשיך בדבריי - - -

רינה פרנקל: - - -

נחמן שי: גם את לא צריכה ללמד אותי.

רינה פרנקל: מה נגיד על אנשי תוכנה, שגם להם יש מיומנות וגם הם מפוטרים?

נחמן שי: רינה, את יכולה לדבר כשיגיע תורך.

רינה פרנקל: הם גם כן אנשים עם מיומנות.

נחמן שי: נכון, זה באמת תחום מיוחד.

נחמן שי: אז מה את רוצה לגיד עכשיו?

רינה פרנקל: אני רוצה להגיד שטכנולוגיות תמיד עולות, ותמיד יש - - -

נחמן שי: זה לא ענף טכנולוגי, זה לא טכנולוגיה.

רינה פרנקל: זה גם טכנולוגיה.

רינה פרנקל: התקשורת זה טכנולוגיה חדשה, והם עומדים כרגע ממש בהתנגשות - - -

<קריאות: - - -

<תמנה עורב: צריך לפרנס את הטכנולוגיה הזו.

<תמנה עורב: מי מפרנס את הטכנולוגיה הזו?

<משה שגב: מי מייצר היום את הטכנולוגיה?

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: אני מבקשת להיות בשקט.

<רינה חכמון: ברשות השידור יש את הטכנולוגיה הכי חדשה של HD.

<רינה חכמון: זאת הטכנולוגיה הכי חדשה, והיא נמצאת היום ברשות השידור.

קארין אלהרר: סליחה, אתם ברשות דיבור?

קארין אלהרר: סליחה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת נחמן שי, גם אם אתה צועק את הדברים, הם לא נשמעים יותר טוב.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: לכן ההתייחסות לאנשים פה היא כל כך מרכזית, ולכן זה שונה מחוקים אחרים, נקודה.

נחמן שי: זה הכול.

נחמן שי: ולכן אני אומר שגם החוק הזה יצטרך עכשיו, תוך כדי התהליכים, לבדוק בדיוק מה עושים עם האנשים.

נחמן שי: כי אין רשות שידור בלי האנשים שלה, אין.

נחמן שי: זה כלום, זה אולפנים וברזלים, אין שום דבר.

נחמן שי: ולכן הדברים שנשמעו פה הם בעלי משקל, והסיפורים האישיים, האנושיים, של האנשים האלה, שאת חלקם אני מכיר ואת חלקם אני לא מכיר – אני מציע שנאזין להם בקשב רב, וזה מה שעשיתי כל הזמן עד עכשיו.

נחמן שי: חוץ מזה, הזכירו פה עוד כמה דברים שוליים.

נחמן שי: כאילו שוליים.

נחמן שי: יש תזמורת לרשות השידור, כבוד גדול.

נחמן שי: הרבה שנים היא פועלת, ולמרות שאני יודע שהיא גרעונית ונלחמו בה, עדיין אני רוצה לדעת מה עושים איתה.

נחמן שי: זה אחד מנכסי הברזל של התרבות הישראלית, אז מה עושים איתה?

נחמן שי: זורקים אותם?

נחמן שי: הם יתחילו לנגן ברחובות?

נחמן שי: מה עושים איתם?

נחמן שי: זה לא רק אנשים, תזמורת זה כבר אופרציה מסוימת.

נחמן שי: אז מה עושים איתם?

נחמן שי: תהיה תזמורת?

נחמן שי: לא תהיה תזמורת?

נחמן שי: ויתרנו עליה?

נחמן שי: מה אומר משרד התרבות על זה?

נחמן שי: אני רוצה לדעת.

נחמן שי: ואני שואל עוד פעם לגבי הרדיו, ואני מבקש לקבל הבהרה מהשר, והבנתי שהוא ייפה את כוחה של היועצת המשפטית.

נחמן שי: אני רוצה שהרדיו יוזכר שם בצורה מפורשת.

נחמן שי: כי עד עכשיו מדובר על הקמתו של ערוץ טלוויזיה לזה וערוץ טלוויזיה לזה, אבל הרדיו לא... אולי לוקחים אותו בחשבון, אבל אני רוצה שייאמר פה ושתיתנן הצהרה ברורה שתהיה התייחסות מפורשת בחוק לרדיו.

נחמן שי: את יודעת למה אני מתכוון, שתהיה התייחסות לרדיו כאחד מהזרועות של רשות השידור.

נחמן שי: זה בינתיים מה שאני רוצה להגיד, ואני מבטיח להיות פה בישיבות הבאות ולהגיד כל פעם את מה שיהיה לי.

נחמן שי: וכמובן ללמוד מחבריי דברים חדשים על השידור.

קארין אלהרר: אנחנו התכוונו ללמוד ממך.

נחמן שי: תודה.

קארין אלהרר: חברת הכנסת רינה פרנקל - - -

<לזר צנדקוביץ': אפשר להעיר הערה, ברשותך?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: לא.

<לזר צנדקוביץ': אני שואל.

קארין אלהרר: לא, התשובה היא לא.

קארין אלהרר: ואני מבקשת לשמור על שקט ולכבד את חברי הכנסת, שישבו והאזינו בקשב רב לדברים שלכם.

קארין אלהרר: אתם לא תתפרצו.

<לזר צנדקוביץ': אז אני מבקש שתיתני לי בהזדמנות.

קארין אלהרר: לא, אני ביקשתי, ועכשיו אני דורשת, לתת לחברת הכנסת רינה פרנקל לדבר.

קארין אלהרר: תודה.

רינה פרנקל: הוועדה הזאת הוקמה לאחר שנים רבות שהנושא הזה הוזנח.

רינה פרנקל: וטוב שהיא הוקמה, וטוב שאנחנו דנים היום על כך, כי שנים רבות באמת לא התקדמו עם שום דבר.

רינה פרנקל: החוק נחקק לפני 49 שנים.

רינה פרנקל: בעולם המודרני זה לא ייתכן שעם כל הטכנולוגיות החדשות, התקשורת תהיה ממש אחורה.

רינה פרנקל: והעובדות מדברות בעד עצמן.

רינה פרנקל: למשל, אלה הערוצים שצופים בהם הכי פחות – 5% סך הכול.

רינה פרנקל: אנחנו מתייחסים פה לעובדים, וזה דבר מאוד-מאוד חשוב.

רינה פרנקל: אני שומעת פה צעקות של אנשים, והלב נקרע.

רינה פרנקל: אבל אנחנו שוכחים את 8 מיליון הצופים, שצריכים לקבל תוצר מאוד איכות, שעונה על הדרישות של היום.

רינה פרנקל: זו המטרה של הרפורמה.

<קריאות: הם מקבלים.

רינה פרנקל: העובדה היא שלא צופים, אז איך הם מקבלים?

קארין אלהרר: לא להפריע לה.

<רינה חכמון: לא רוצים לראות "האח הגדול".

<קריאות: - - -

<ישעיהו קומורניק: הקול קול לפיד.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: לא להפריע לה, לא להפריע לה.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: לא להפריע לה, אני אוציא אנשים.

רינה פרנקל: איך הם מקבלים אם הם לא צופים ולא מאזינים?

רינה פרנקל: ברור לי שהעובדים צריכים לקבל תנאי פרישה הוגנים, על גבי הסכמים שנחתמו, אין שום ספק בכך.

רינה פרנקל: אני לא סתם שאלתי על 42% העובדים שכבר הסכימו שהם יהיו מפוטרים.

רינה פרנקל: הסכימו, אז מי העובדים האלה?

רינה פרנקל: שאלו אותם?

רינה פרנקל: מחר הם גם יצעקו על זה שהם מפוטרים?

רינה פרנקל: זו השאלה.

רינה פרנקל: גוף צריך להתייעל.

רינה פרנקל: לשם כך תקום רשות חדשה, ואין - - -

עיסאווי פריג': אין דרך אחרת להתנהלות?

רינה פרנקל: אין דרך אחרת להתנהלות.

עיסאווי פריג': למה?

רינה פרנקל: עובדה שאין דרך אחרת, הרי שנים רבות זה לא קרה.

<משה שגב: כי לא נתנו הזדמנות, גברתי.

<משה שגב: לא ניתנה הזדמנות.

רינה פרנקל: איך לא ניתנה הזדמנות?

רינה פרנקל: שנים רבות היה דוח לנדס, היו כל מיני הצעות כאלה ואחרות - - -

<משה שגב: לא הפעילו את זה מעולם, גברתי.

<משה שגב: כל הדוחות שהיו, אף פעם לא הפעילו אותם, זו הבעיה.

<משה שגב: אנחנו, העובדים, לא יכולים להפעיל דוחות.

רינה פרנקל: אז כרגע לא ייסגר הגוף הנוכחי עד שלא יהיה גוף חדש.

<קריאות: - - -

רינה פרנקל: והגוף הזה חייב להיות גוף א-פוליטי, ולא גוף פוליטי.

רינה פרנקל: מספיק כבר עם הדברים האלה, גוף צריך להיות א-פוליטי, גוף צריך להיות יעיל ומקצועי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני, בבקשה.

קארין אלהרר: בקצרה.

<משה שגב: אני משה שגב, יושב-ראש ועד עובדי הנדסה וטלוויזיה.

<משה שגב: אני רוצה לחדד נקודה אחת: אומרים לנו כל הזמן שאנחנו חיים בזמן עבר.

<משה שגב: אז גברתי היושבת-ראש ואדוני השר, להזכירכם, אנחנו הגוף היחיד בטלוויזיה שמשדר בעולם ה-HD, בשיא הטכנולוגיה.

<משה שגב: והיום, עם שידורי המונדיאל, עם 40% רייטינג, כולם יבינו את נפלאות השידור של הערוץ הראשון, שעליו אומרים שהוא ארכאי ועתיק.

<משה שגב: אז אנחנו – כן, אנחנו – מפעילים את הציודים הכי חדישים שיש.

<משה שגב: באים אלינו אנשים גם מערוץ 2 ו-10 ומקבלים אצלנו השתלמויות איך לעבוד בעולם החדש הזה.

<משה שגב: כך שאי אפשר לבוא ולומר לנו שאנחנו לא חיים בעולם החדש.

<משה שגב: אנחנו יודעים איך לחיות בעולם החדש, אנחנו חיים בו ואנחנו גם מלמדים איך לעבוד בעולם הזה, כך שאי אפשר לבוא אלינו בהאשמות.

<משה שגב: עוד דבר אחד, לגבי תנאי הפרישה שהוזכרו פה.

<משה שגב: הרי נחתם הסכם שהוסכם בו איזה תנאי פרישה יהיו.

<משה שגב: עכשיו, חברי הכנסת פה, וגם השר, זורקים דברים בעניין הפרישה בכבוד של עובדים.

<משה שגב: צריך להבין שכרגע יש התנגדות מוחלטת באוצר – גברתי היושבת-ראש, צריך לשים לב לעניין הזה – לפרוץ את מסגרת התקציב של הפרישה שהוצעה לנו בזמנו.

<משה שגב: זאת אומרת, אם אז לדוגמה הוצעו כ-400 מיליון שקלים עבור 700 עובדים, אז עכשיו את הסכום הזה רוצים לחלק עבור כל העובדים.

<משה שגב: אלה תנאי הפרישה ה"מכובדים" שרוצים כביכול ליצור.

<גדי בן-יצחק: אמת.

קארין אלהרר: אתה ניהלת כבר משא ומתן?

קארין אלהרר: אתה יודע מה - - -

<משה שגב: אני יכול לומר לך שיושב-ראש ההסתדרות ישב כמה פעמים מול אנשי האוצר, וגם אחיה ושטיינר, ואני מעודכן לגבי כל הדברים ואני יודע שיש שם התנגדות קשה מאוד לכל העניין הזה שנקרא תנאי פרישה והמשך העסקת העובדים.

<משה שגב: כך שה"הוגנים" הם לא הוגנים, גברתי.

<משה שגב: הם לא הוגנים, הם מעליבים.

<גדי בן-יצחק: האוצר פה, שיגיד שזה לא נכון.

<יוני רגב: זה לא נכון.

<קריאות: תגיד לפרוטוקול.

קארין אלהרר: אמר האוצר, לפרוטוקול.

<משה שגב: הוא לא ישב בישיבה.

<משה שגב: שישאל את אמיר.

קארין אלהרר: שקט.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני.

<לזר צנדקוביץ': אני אעשה את זה קצר.

<לזר צנדקוביץ': כל הזמן מדברים על הנושא של הפרישה, אבל אחד ההישגים הגדולים בהסכם ההעסקה הוא שהעובדים שעובדים היום ברשות השידור עובדים בשכר מאוד קטן כשהם יוצאים לפנסיה.

<לזר צנדקוביץ': אחד ההישגים הגדולים לגבי העתיד שלהם היה שהם מפחיתים בשכר בזמן עבודתם וחלק הארי של הכסף הזה הולך לפנסיה, על מנת שהם לא יהיו אביונים כשהם יוצאים לפנסיה.

<לזר צנדקוביץ': זה האופק שנחתם בהסכם ההעסקה העתידי, ואני חושב שצריך לציין את זה, כי זה לא קיים בכל מקום.

<לזר צנדקוביץ': היה דגש על העניין הזה בהסכם העתידי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?

קארין אלהרר: סגן הממונה, מר יוני רגב, רצית להעיר?

עיסאווי פריג': זה האוצר?

קארין אלהרר: זה האוצר.

קארין אלהרר: אבל רגע, עיסאווי, הוא קודם עונה לו על השאלה.

<יוני רגב: נאמרו פה כל מיני אמירות לגבי עמדות האוצר וכדומה.

<יוני רגב: בתור מי שכן היה בדיונים האלה, אני יכול להגיד שאמירות כמו שאמרת לא נאמרו על ידי האוצר במשא ומתן בישיבות האלה.

<יוני רגב: כפי שנאמר על ידי קובי, הממונה על השכר, אתמול והיום, אנחנו כן רוצים להמשיך לשבת, כדי להגיע להסכמות עם העובדים.

<קריאה: מה אתם מציעים?

<יוני רגב: אני לא הולך לעשות את המשא ומתן כאן, במהלך הוועדה.

<יוני רגב: אבל אני רוצה להגיד שהאמירה שנאמרה שם, לא נאמרה על ידי האוצר בשום שלב במשאים ומתנים.

קארין אלהרר: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?

<ישעיהו קומורניק: אני רוצה להעיר הערה קצרה.

<ישעיהו קומורניק: אני מאמין שכל חברי הכנסת קיבלו מכתב מפדרציית העיתונאים הבין-לאומית, שמאגדת כ-600,000 עיתונאים; מכתב שמתנגד בחריפות למהלך הזה, שהוא מהלך ברוטלי, כוחני, לא יאה, ופוגע בחופש הביטוי ובחופש הדיבור.

<ישעיהו קומורניק: אני מאמין שגם כבודה קיבלה את המכתב הזה, ואני חושב שהיא גם ענתה עליו.

קארין אלהרר: ביקשתי לקבל אותו, אבל עוד לא קיבלנו.

<ישעיהו קומורניק: הוא נשלח לכל חברי הכנסת למייל.

קארין אלהרר: אה, זה מכתב אחר.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: עורכת דין הורנשטיין, בבקשה.

קארין אלהרר: בקצרה.

<גלילה הורנשטיין: בדיונים הבאים ברור שנרד לכל הרזולוציות של הסעיפים, ויש הרבה.

<גלילה הורנשטיין: אבל יש לי בקשה אחת: קודם התרעמו עליי על כך שלא ידעתי מי מבין המחוקקים הצביע בקריאה הראשונה – אז אני מבקשת שהמחוקקים לא יצביעו בקריאה השנייה והשלישית עד שלא יהיו תנאי עבודה ותנאי פרישה ועד שלא יהיה ברור אם החוק עומד במה שהוא צריך לעמוד, אם בכלל הוא יכול להיתכן.

קארין אלהרר: עורכת דין הורנשטיין, את בוודאי יודעת שלא מתנים תנאים לחקיקה.

<גלילה הורנשטיין: אני לא מתנה, אני רק מבקשת.

<גלילה הורנשטיין: זו רק בקשה, מכיוון שהייתה הערה.

<גלילה הורנשטיין: כל המחוקקים דיברו אתמול על העובדים, אז יש להם עכשיו את ההזדמנות שלא להצביע בקריאה שנייה ושלישית עד שהעניין לא יוסדר.

קארין אלהרר: אני מודה לך.

קארין אלהרר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': אני אמעיט בדברים עכשיו, וברגע שניכנס לסעיפים אני ארחיב כמו שצריך.

עיסאווי פריג': אבל בהמשך לדברים ששמעתי מעורכת דין הורנשטיין, אני רוצה להעלות הצעה לסדר: כמו שעורכת הדין ציינה, בואו נשים את הדברים על השולחן – אם אנחנו מוציאים את סוגיית העובדים מהחוק, אז הכול משתחרר ואנחנו יכולים לתת את דעתנו בצורה מקצועית, אובייקטיבית, וככה נהיה יעילים לדון בהצעת החוק.

עיסאווי פריג': בסוגיה שהועלתה כאן לגבי העובדים, יש לי שאלה לאוצר: מה מעכב הסדר פרישה ביניכם לבין העובדים?

עיסאווי פריג': כמו שבחודש וחצי אנחנו צריכים לעבור על חוק ולהכין אותו לקריאה שנייה שלישית, מה מעכב אתכם בחודש וחצי להגיע איתם להסדר הוגן?

עיסאווי פריג': מה מעכב?

קארין אלהרר: יוני, אתה תענה על השאלה הזאת, או עורך הדין מהממונה על השכר?

גלעד ארדן: מה מעכב במשא ומתן?

גלעד ארדן: אני חושב שאני הכי מעודכן.

<אורי אפלבאום: המשא ומתן התחיל, הוא יימשך - - -

<קריאות: הוא לא התחיל.

<קריאות: אין משא ומתן, יש חוק.

קארין אלהרר: תנו לשר לענות.

עיסאווי פריג': אני שואל, כבוד השר: נוצרה מערכת של אי-אמון בין האוצר לבין העובדים לגבי הסדר הוגן - - -

קארין אלהרר: אני דווקא שמעתי מוועדי העובדים שהממונה על השכר הוא האדם ההגון ביותר שיש.

קארין אלהרר: אני לא בטוחה שהאמירה הזאת - - -

<קריאות: - - -

<משה שגב: מי אמר את זה?

<תמנה עורב: מי אמר את זה?

<משה שגב: איפה זה כתוב בפרוטוקול?

<רן מלמד: יש 42% שמוכנים לפרוש עכשיו, אז תנו להם לפרוש – זה יחסוך הרבה זמן עבודה.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: סליחה, עם כל הכבוד, לוועדה יש מנדט מאוד מדויק: לעבור על החוק ולהעביר אותו לקריאה שנייה ושלישית.

קארין אלהרר: כל נושא המשא ומתן עם העובדים – שהוא חשוב, הוא רלוונטי, ואני בטוחה שנקבל עדכונים לגבי קיומו ומצבו – נעשה מחוץ לוועדה.

קארין אלהרר: אם אתם חושבים שאנחנו נביא לכאן את ניהול המשא ומתן הזה, אני מודיעה לכם חגיגית שאתם טועים.

<משה שגב: אבל גברתי, זה חייב להיות קשור זה בזה.

קארין אלהרר: רגע, אני לא סיימתי.

קארין אלהרר: מה שאני מציעה לוועדי העובדים, וזו ההצעה הכי טובה שאני יכולה לתת, זה להמשיך ולנהל את המשא ומתן - - -

<קריאות: אבל אין משא ומתן.

קארין אלהרר: רגע, רגע.

קארין אלהרר: להגיע לדיונים בנפש חפצה; ולנהל משא ומתן אמיתי וכן.

קארין אלהרר: הוא לא יתנהל כאן בוועדה, שזה יהיה ברור.

<משה שגב: גברתי, אני רוצה להבין דבר אחד: את המשא ומתן מוביל ראש ההסתדרות, נראה לך שהוא עושה את זה לא ברצינות?

<משה שגב: נו, באמת.

קארין אלהרר: אז אני רוצה להבין: אתם פניתם לקיומה של פגישה, והיא לא התקיימה?

<תמנה עורב: יפה, בהחלט, כן.

<משה שגב: עוד לא הגענו - - -

קארין אלהרר: מתי זה קרה?

<תמנה עורב: יותר מזה, חברת הכנסת אלהרר:

<תמנה עורב: אנחנו לא קובעים דיונים ואנחנו לא קובעים פגישות למשא ומתן - -

<משה שגב: אותנו מזמנים.

<תמנה עורב: - - אלא יש לנו ארגונים יציגים, והם קובעים את הדיונים והם מזמנים אותנו.

קארין אלהרר: יש לכם נציגים; הנציג שעושה את העבודה למענכם הוא יושב-ראש ההסתדרות - -

<תמנה עורב: נכון.

<גדי בן-יצחק: ויושב-ראש האגודה, שהוא פה.

קארין אלהרר: שקט בבקשה.

קארין אלהרר: - - הוא זה שאמון - - -

עיסאווי פריג': אני הבנתי שלא כולם בהסתדרות.

קארין אלהרר: רוב העובדים הם תחת ההסתדרות.

<תמנה עורב: חצי-חצי.

<קריאות: לא, יותר.

קארין אלהרר: גברת עורב, אל תיתני לעובדות לבלבל אותך.

<לזר צנדקוביץ': אבל לצורך העניין הם כולם התאגדו ביחד.

<תמנה עורב: יש חברי אגודת העיתונאים ויש חברי הסתדרות.

קארין אלהרר: אם אתם לא תיתנו לי לדבר, אני גם לא אתן לכם.

<לזר צנדקוביץ': הם התאחדו ביחד לצורך העניין, גם אלה שבהסתדרות וגם אלה שלא בהסתדרות, והם הולכים ביחד למשא ומתן.

קארין אלהרר: ולכן מה שאני מציעה זה שהנציגים שלכם יעבדו במרץ כדי לקדם את המשא ומתן הזה.

קארין אלהרר: אנחנו נקבל כאן עדכונים, יגיע מר אמסלם ויעדכן אותנו בכל שלב.

קארין אלהרר: אבל אל תיטעו לחשוב שניהול תנאי הפרישה יתקיים כאן, כי זה לא חלק מהחוק.

קארין אלהרר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': אני פונה לאוצר ופונה לשר: האם אתה יכול להתחייב על תאריך ספציפי לסיום המשא ומתן עם העובדים?

קארין אלהרר: איך אפשר להתחייב לזה?

עיסאווי פריג': שאלתי שאלה.

עיסאווי פריג': האם אתה יכול להתחייב, כדי שסוגיית האי-אמון והחרדה והאי-ודאות שקיימת כאן.

עיסאווי פריג': ..

עיסאווי פריג': כדי שנדע את הכיוון.

עיסאווי פריג': דבר שני, אנחנו הוועדה שדנה בקריאה השנייה והשלישית, וכנציגי ציבור וכחברי כנסת אנחנו יכולים גם להתנות את התקדמות החוק בקריאה שנייה ושלישית בהסדר עם העובדים.

עיסאווי פריג': יש לנו מנדט לעשות את זה, אנחנו קובעים את הסמכות לא להתחיל...

עיסאווי פריג': אנחנו נציגי ציבור - - -

קארין אלהרר: זה לא יקרה.

עיסאווי פריג': זה משהו אחר.

עיסאווי פריג': אתם הקואליציה, אתם רוב, זה משהו אחר.

עיסאווי פריג': אבל - - -

<רינה חכמון: אבל אחרי שיתקבל החוק - - -

<משה שגב: גברתי, זה אבסורד מה שקורה פה.

<משה שגב: הרי החוק מדבר על פיטורי כל העובדים, גברתי.

<משה שגב: אז איך את יכולה שלא לדון בזה?

<משה שגב: איך אפשר שלא לדון בעתיד העובדים אם בחוק עצמו מוזכר שכל העובדים הולכים הביתה, גברתי?

<משה שגב: איך?

<משה שגב: זה חייב להיות קשור זה בזה.

קארין אלהרר: אדוני, אנחנו נגיע לפרק הרלוונטי ונדון בו.

קארין אלהרר: אבל כרגע, כהערה כללית, אני מציעה לכם כן להמשיך ולנהל את המשא ומתן.

<קריאות: אין, אין, אין.

קארין אלהרר: רגע, סליחה - - -

<תמנה עורב: - - -

קארין אלהרר: גברתי, את עושה המון רעש מסביבך.

קארין אלהרר: עוד מישהו רוצה לדבר?

<אדיסו וובה: אני אדיסו וובה, אני אחד הנציגים של הטכנאים בטלוויזיה.

<אדיסו וובה: אני רוצה להגיד שאחרי כל הדברים הנרגשים שנאמרו.

<אדיסו וובה: .. אני מאמין שהוא שומע, גם כשאני מדבר בצורה כזאת.

גלעד ארדן: אני שומע.

<אדיסו וובה: אני רוצה להסביר.

<אדיסו וובה: יש המון תחומים שלא הוזכרו בכלל, כפי שציינו גם אתמול וגם היום.

<אדיסו וובה: אבל אני רוצה להבין, אנחנו דנים בנושא מאוד מהותי, ואתם, המחוקקים בעיקר, לא מבינים: ברגע שהחוק מונף על ראשנו ואנחנו כבר עם הצוואר למטה ועם המפרק, איזה תנאים אנחנו נוכל בכלל להשיג בהתדיינות, אם לא שמים את הדברים האלה לפני החוק?

<אדיסו וובה: לכן אני מחזק את חבר הכנסת המכובד הזה: הדברים צריכים להיות מותנים; אלה הדברים שקודם צריך לדון עליהם, על גורלם של העובדים החרדים, ורק אחרי זה לקדם את הדברים.

<אדיסו וובה: יש פה עובדים מסורים, שכבר מתחננים לקדם את הדברים בצורה הוגנת.

<אדיסו וובה: אני לא מבין מה האטימות הזאת?

<אדיסו וובה: מאיפה חוסר הרצון להראות איזושהי גמישות כלפי העובדים המסורים שישנם?

<אדיסו וובה: יש בעיות, כבר שמענו, אבל מה הבעיה עם העובדים הקיימים?

<אדיסו וובה: יש איזושהי דה-לגיטימציה שנעשית במשך שנים רבות, במשך תקופה ארוכה, ואני לא רוצה לציין את כל אנשי התקשורת, הקולגות שלנו, שעשו לנו דה-לגיטימציה רצופה בכל מיני דברים, שידעו לציין רק את הדברים הרעים שקרו ברשות השידור, ולא ציינו דבר אחד טוב ששודר, כמו "שיטת השקשוקה" ועוד אלף ואחד דברים טובים ששידרו רק בערוץ הראשון.

<אדיסו וובה: זו הכפשה מכוונת, ואני לא חושב שיש לה מקום.

<לינדה בר: אגב, "שיטת השקשוקה" קיבלה 15% רייטינג – לכל אלה שאומרים שאף אחד לא צופה.

<אדיסו וובה: אני חוזר ואומר: גורלם של העובדים צריך להיות לפני הכול, בראש ובראשונה, ובעיקר אנשים שצריכים להישאר במקום הזה.

<אדיסו וובה: ישנם פה אנשים מקצועיים, טובים, שיכולים להמשיך במקום הזה.

<אדיסו וובה: אני לא מבין מה האטימות.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: יש עוד מישהו שרוצה לדבר לפני שאני נותנת לשר לסכם?

<לינדה בר: אני רק רוצה לבקש להביא לדיון הבא מספר נתוני צפייה.

<לינדה בר: זה פשוט נושא שעלה כאן, נאמר שאף אחד לא צופה ואף אחד לא - - -

קארין אלהרר: את יכולה להעביר את זה למזכירות הוועדה.

<לינדה בר: אוקיי, אז אני רוצה באמת להביא בפניכם מספר נתונים.

<לינדה בר: נכון שהצפייה היא בעייתית, אני לא מתכחשת לזה.

<לינדה בר: אבל הרבה סרטים מאוד איכותיים, שמוצאים את דרכם אך ורק לערוץ הראשון, זוכים לאחוזי צפייה מכובדים.

<לינדה בר: דבר נוסף, אנחנו עולים בשבוע הבא עם לוח שידורים חדש, עם תכנים חדשים.

<לינדה בר: אני מזמינה את חברי הוועדה לצפות בתכנים המאוד טובים ומאוד איכותיים, שלצערי, בגלל שאנחנו עובדים עם ידיים קשורות, לא ניתן לנו זמן לקדם אותם כפי שצריך, בגלל שהמוסדות טרחו לא לאשר לנו את הלוחות או לאשר לנו בלוח זמנים מאוד-מאוד קצר, שזה עוד דבר שפוגע בנו.

<לינדה בר: אבל אני מזמינה אתכם, חברי הוועדה, לצפות בתכנים הנהדרים והאיכותיים בחודש המונדיאל.

<לינדה בר: זה לא רק המונדיאל, ערוץ 1 לא משדר רק ספורט, אני מבטיחה לכם שאתם תראו איכות ותכנים שלא מוצאים את דרכם לשום ערוץ אחר מלבד הערוץ שלנו, ותראו את העבודה של האנשים היקרים שעמלים קשה מאוד על מנת להביא את השידורים האלה למסך.

<רינה חכמון: אפשר משפט אחד?

קארין אלהרר: לא, את דיברת.

<רינה חכמון: רק משפט אחד.

קארין אלהרר: אבל הוא לא דיבר ואת כבר דיברת, אז תני לו.

<איאד חרב: אני איאד חרב, יושב-ראש ועד העיתונאים בקול ישראל.

<איאד חרב: גברתי, נכון שאין לכם מנדט לדון בתנאי הפרישה של העובדים, אבל אני חושב שאי אפשר להפריד את הצעת החוק הזאת מתנאי הפרישה של העובדים.

<איאד חרב: חובה לכרוך את זה בזה, ולאמץ את ההצעה של חבר הכנסת פריג'.

<איאד חרב: זה חשוב מאוד.

קארין אלהרר: אמיר, בבקשה.

<אמיר גילת: אני רוצה לעשות סדר בבליל העובדות שהלכו פה לאיבוד, ולסייע לוועדה מבחינת הבנת התהליכים.

<אמיר גילת: הסכמי הפרישה והשכר נחתמו ב-2009, 2010.

<אמיר גילת: המבנה המימוני, התכנית העסקית של הרפורמה, הייתה בנויה בין היתר על העלאת האגרה, שתהווה חלק נכבד מתכנית הרפורמה.

<אמיר גילת: ועדת הכלכלה של הכנסת לא אישרה את העלאת האגרה.

<אמיר גילת: זה קרה עוד לפני המחאה החברתית.

<אמיר גילת: אחרי המחאה החברתית היא גם לא נתבקשה לעשות את זה.

<אמיר גילת: וכתוצאה מכך וכתוצאה מהמתווה של הפחתת האגרה, נוצר בור תקציבי של 400 מיליון שקל בתכנית העסקית של הרפורמה.

<אמיר גילת: כאן זה נתקע בשלב א'.

<אמיר גילת: בשלב הזה חיפשנו מקורות מימון, והם נמצאו באמצעות נכסי רשות השידור – מימוש הזכויות של רשות השידור בנכסיה, כי לא הכול זה מכירה.

<אמיר גילת: כתוצאה מהתהליך הממושך הזה, שנמשך כשנתיים, כולל משא ומתן, כולל חלופות, כולל ניסוחים משפטיים, כולל הכול – ב-5 באוגוסט 2012 נחתם הסכם המימון של רשות השידור מול האוצר, משרד ראש הממשלה, שהיה המשרד הממונה, זרועות האוצר, ומינהל מקרקעי ישראל.

<אמיר גילת: בהסכם הזה היו מספר תנאים מתלים, כשאחד מהם, שרלוונטי למה שאני אומר עכשיו, הוא אישור על ידי הממונה על השכר.

<אמיר גילת: כדי לאשר, הממונה על השכר דרש עוד מספר השלמות, בין היתר אשרור על ידי האיגודים, מכיוון שחלף זמן רב והיה צריך עדכון נספחים, התאמות וכולי.

<אמיר גילת: לכן התהליך הזה נמשך.

<אמיר גילת: בנובמבר 2012 אנחנו היינו ערוכים להתנעת הרפורמה, זולת אותו אישור של הממונה על השכר.

עיסאווי פריג': ב-2012?

<אמיר גילת: בנובמבר 2012.

<אמיר גילת: הוא נתקע בין היתר בשל הקשיים שהוערמו – ואני לא רוצה להגיד כרגע מי אשם בכך – על קידום המשא ומתן הזה.

<אמיר גילת: בנובמבר 2012 ישבו אצלי בחדר נציגי אגודת העיתונאים והפצרתי בהם "תחתמו, כי אם לא תחתמו, לא תהיה רפורמה, והתקציב הזה יישתה".

<אמיר גילת: אחר כך גם הודיעו על בחירות וכולי וכולי, וההיסטוריה ברורה.

<קריאה: חתמו.

<אמיר גילת: במהלך חודש אפריל הודיע השר ארדן על כוונתו לבחון מחדש את מתווה הרפורמה, ובחודש לאחר מכן נחתם הסכם המימון.

<אמיר גילת: אני חוזר עוד פעם, כדי שיהיה מדויק: בחודש אפריל הודיע השר ארדן על בחינתו מחדש של מתווה הרפורמה, וב-5 במאי 2013 חתמו נציגי אגודת העיתונאים במשרדי על האישור של ההסכם.

<אמיר גילת: באותו בוקר עוד אמרתי שאם זה לא ייחתם.

<אמיר גילת: ..

<אמיר גילת: זאת אומרת, גם בבוקר עוד לא היה ברור שזה ייחתם, ויש פה ציטוטים של מה אני אומר באותו בוקר: שאי-חתימה, פירושה סגירת רשות השידור.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לתת לשר ארדן - - -

עיסאווי פריג': סליחה, אני לא הצלחתי להבין את הסוגיה.

עיסאווי פריג': השר באפריל - - -

<אמיר גילת: הודיע על כוונתו לבחון את הרפורמה.

עיסאווי פריג': ובמאי העיתונאים חתמו על ההסכם?

<אמיר גילת: כן, לאחר מכן.

עיסאווי פריג': חודש לאחר מכן?

גלעד ארדן: לא חודש, שבוע.

נחמן שי: ההסכם הזה מחייב מישהו?

גלעד ארדן: לא, זה היה מותנה גם בהסכמת הממונה על השכר, שלא נתקבלה עד עצם היום הזה.

<אמיר גילת: אמרתי את זה.

<אמיר גילת: החתימה, לא פירושה שהממונה על השכר מאשר.

<אמיר גילת: הממונה על השכר עד היום לא אישר.

<אחיה גינוסר: הממונה על השכר הוא זה שעשה את ההסכם.

עיסאווי פריג': אז כל הדיון מתמקד באוצר.

<גדי בן-יצחק: אמת.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': בגלל זה אנחנו.

עיסאווי פריג': ..

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: תראו, כל מי שרצה רשות דיבור קיבל.

קארין אלהרר: את רוצה להשלים עוד משפט?

<רינה חכמון: אני רק רציתי להגיד שאם החוק יעבור בקריאה שנייה ושלישית אז אין טעם לשום משא ומתן עם העובדים.

<רינה חכמון: כי אם החוק עבר, אז איזה משא ומתן תעשי עם העובדים?

<רינה חכמון: אין לזה שום משמעות.

<רינה חכמון: מהות החוק זה העובדים - - -

קארין אלהרר: גברתי, למיטב ידיעתי - - -

עיסאווי פריג': החוק לא יעבור בלי הסכם עם העובדים, לא יעבור.

עיסאווי פריג': לא יעבור לקואליציה - - -

קארין אלהרר: עיסאווי, העיתונאים יצאו.

<רינה חכמון: אני שמחה מאוד שאתה אומר את זה.

עיסאווי פריג': תקשיבו טוב: נוכחות

עיסאווי פריג': כם חשובה, תמשיכו בדרך הזאת.

קארין אלהרר: עיסאווי, חבל לצאת בהצהרות.

עיסאווי פריג': אני אומר מה שאני חושב.

<רינה חכמון: לא, זה לא הגיוני לעשות את הדבר הזה ולזרוק את העובדים.

<רינה חכמון: את פשוט לא יכולה לדמיין לעצמך מה עובר על האנשים שעובדים ברשות השידור.

קארין אלהרר: רינה, אני די מבינה.

<רינה חכמון: אני עבדתי עם נחמן שי, אני הפקתי ליאיר לפיד במונדיאל הקודם-קודם את התכניות שלו.

<רינה חכמון: את מבינה על מה אתם מדברים פה?

קארין אלהרר: רינה, תודה רבה.

<משה שגב: גברתי, אנחנו מצפים - - -

קארין אלהרר: לא, לא, אתה סיימת לדבר.

<שלמה אברהם: המחאה העממית בדרך, אני מבטיח לכם.

<ענת עוזרי: נתבצר בבניין.

<ענת עוזרי: נתבצר בארכיון של רשות השידור.

<שלמה אברהם: אני אגרום לזה שתהיה מחאה עממית.

קארין אלהרר: תצא.

<שלמה אברהם: מהשכונות, עד הכנסת היא תגיע.

<שלמה אברהם: מהשכונות, עד הכנסת.

קארין אלהרר: מאה אחוז.

<שלמה אברהם: והיא תשב בסביון, על הדשא, על העצי זית.

<שלמה אברהם: אני מבטיח.

<שלמה אברהם: ואתה תבוא, אתה תראה אנשים גמורים ברשות.

קארין אלהרר: חבל שזה מגיע לדברים כאלה.

<ענת עוזרי: זה גם יגיע ליותר גרוע.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: שקט.

<משה שגב: גברתי, כי זה מה שמצפים מהוועדה, ובמיוחד מגברתי, שיושבת בראש הוועדה, שיש לה רקורד חברתי מאוד עשיר.

<משה שגב: אנחנו מצפים - - -

קארין אלהרר: ואני עומדת מאחוריו, ואתה לא תיתן ציונים כרגע, בסדר?

<משה שגב: אני לא נותן ציונים.

קארין אלהרר: אני מבקשת ממך - - -

<משה שגב: אני לא נותן ציונים, אני מציין עובדות.

קארין אלהרר: היית אתמול ברשות דיבור לזמן ארוך, וגם היום, ואתה סיימת את רשות הדיבור שלך.

קארין אלהרר: עכשיו אני מבקשת לתת לשר ארדן להתייחס.

קארין אלהרר: נאמרו כאן המון דברים, הוטחו כאן המון האשמות, ואני מבקשת שהשר יענה - - -

<שלמה אברהם: גלעד, כחלון אתה לא תהיה, גלעד.

<שלמה אברהם: כחלון אתה לא תהיה, אתה תלך הביתה אתה.

<שלמה אברהם: אתה תלך הביתה.

קארין אלהרר: להוציא אותו.

<שלמה אברהם: אני מבטיח לךָ.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: יש עוד מישהו שלא יכול לשלוט ביצריו ורוצה לצאת?

<תמנה עורב: זה לא בדיוק לא לשלוט ביצרים, זה להסביר - - -

קארין אלהרר: אפשר לנהל דיון טיפה יותר ברמה גבוהה?

קארין אלהרר: לכמה דקות?

עיסאווי פריג': אבל אנחנו מדברים על עתיד של 2,000 עובדים, אז צריך גם להבין את האנשים.

קארין אלהרר: די, עיסאווי, באמת, הכותרות של העיתונים - - -

עיסאווי פריג': זה לא כותרות.

עיסאווי פריג': תעשי לי טובה, בלי מילים מיותרות.

עיסאווי פריג': זה לא כותרות, אני עושה את עבודתי.

קארין אלהרר: בסדר, אבל די.

קארין אלהרר: אתה חרוץ ובגלל זה הגעת - - -

עיסאווי פריג': לא צריך חרוץ ולא צריך תארים.

עיסאווי פריג': תשאירי אותם, חברת הכנסת.

<פאני ביטון: אתה כנראה לא איתם במשחק הזה.

עיסאווי פריג': אני אומר את דעתי.

עיסאווי פריג': אני לא יכול להתעלם מאנשים שעמלים 50 שנה, מ-2,000 עובדים, ולשבת בשקט.

עיסאווי פריג': אז תעשי לי טובה.

קארין אלהרר: עיסאווי, כשמגיעים שלוש שעות באיחור זה נורא קל לומר סיסמאות.

עיסאווי פריג': וכשעושים לו"ז ביום שלישי, ואנחנו, הח"כים, צריכים לבטל את כל הלו"ז בשביל להגיע - - -

גלעד ארדן: יום חמישי.

עיסאווי פריג': לא, ביום שלישי קיבלנו את הלו"ז.

<משה שגב: ביום שלישי עשו את הלו"ז ליום חמישי.

עיסאווי פריג': תעשי לי טובה, אני עשיתי את הכול כדי להגיע, כי זה מאוד חשוב לי להיות כאן.

קארין אלהרר: השר ארדן, בבקשה.

גלעד ארדן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

גלעד ארדן: אני אנסה לדבר ברצף, למרות שאני מניח שחלק נכבד מהדברים שלי מאוד ירגיזו חלק מהנוכחים.

גלעד ארדן: אני קודם כול מודה למר שגב על המחמאה לוועדה, כיוון שגם אני כיהנתי כיושב-ראש שלה.

גלעד ארדן: אני בהחלט מסכים שהוועדה הזו בדרך כלל מגלה רגישות חברתית.

גלעד ארדן: אז אני מודה לו שוב על המחמאה.

גלעד ארדן: אבל, כשמדברים על רגישות חברתית, ההסתכלות שלנו כנבחרי ציבור, חברי כנסת, שרים בממשלה, לא יכולה להיות רק כלפי מי שבאופן רנדומלי, מקרי, נמצא כאן ומשמיע את קולו.

גלעד ארדן: כל אחד מאיתנו מחויב גם לחשוב כל הזמן גם על אלו שאין להם את יכולת ההתארגנות, אין להם את היכולת לעזוב את מקום העבודה ולבוא לוועדה ולהביע את עצמו, בין אם בטונים גבוהים ובין אם בטונים נמוכים.

גלעד ארדן: גם הוא ראוי לכך שחברי הכנסת יחשבו כל הזמן על האינטרס שלו, של הילדים שלו, על הכסף שיכול להיחסך ממשפחתו כדי לממן - - -

<ליאור יצחקי: זה לא סותר אחד את השני, זה לא חייב להיות או זה או זה.

קארין אלהרר: ליאור, אתה מפריע לשר לדבר.

גלעד ארדן: אם כדי לממן – וזה לא משנה כרגע אם זה מפעל רכב או כל מפעל אחר – כאשר אתה כוועדת כלכלה מסכים למימון יתר או לבזבזנות או אפילו לפיצויים שהם יותר ממה שמגיע, זה תמיד-תמיד בא על חשבון מישהו אחר.

גלעד ארדן: אולי הוא אלמוני, אולי הוא שקוף, אולי אין לו מישהו שיבוא ויצעק, אבל בסוף, עוגת תקציב המדינה, שממומנת על ידי גבייה מאזרחי המדינה, היא עוגה אחת.

גלעד ארדן: וכשאתה נותן במקום אחד יותר ממה שמגיע, אז מישהו אחר צריך לשלם על זה, והמישהו האחר זה אזרחי מדינת ישראל.

<קריאות: שגם אנחנו חלק מהם.

קארין אלהרר: סליחה, הוא לא הפריע לכם באמצע הדברים.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, אני חייב לומר שלשידור ציבורי יש הרבה מאוד מודלים; כל מדינה והמודל שלה.

גלעד ארדן: ואני בטח לא אפתיע אותך – כי את למדת את החומר וגם קראת את דוח ועדת לנדס ואת ועדת הייעוץ שבדקה הרבה מדינות בעולם – אם אומר שיש הרבה מדינות בלי שידור ציבורי.

<ענת עוזרי: זה מה שאתה רוצה.

קארין אלהרר: אני שומעת את ענת עוד פעם.

קארין אלהרר: ענת, את היית אמורה להיות בחוץ.

<ענת עוזרי: אבל אמרתי "דיקטטורה", הוא צודק.

קארין אלהרר: אבל את כל הזמן צועקת "דיקטטורה", זה לא עוזר.

<ענת עוזרי: שידור ציבורי יש במדינות דמוקרטיות - - -

קארין אלהרר: די, ענת, את רוצה לצאת?

<ענת עוזרי: לא, אני רוצה לשמוע את השר.

קארין אלהרר: אז תהיי בשקט.

גלעד ארדן: יש גם מדינות בלי שידור ציבורי.

גלעד ארדן: ויש גם מדינות שהחליטו – דרך אגב, הרבה פעמים על הרקע של מה שאנחנו רואים ושומעים כאן בוועדה – שאם ממשלה רוצה לקבל תכנים עם ערך מוסף ולא רוצה לראות רק ריאליטי או "האח הגדול", היא יכולה להחליט על קרן תקציבית – למשל כמו הקרן לעידוד הקולנוע הישראלי – "קרן הטלוויזיה עם התכנים הערכיים"; להכניס בה כל שנה איקס כסף, כאשר היא יודעת מראש, בוודאות, כמה כסף היא מסוגלת לתת, 300 מיליון לצורך עניין; ולפרסם מכרזים לטובת גופים משדרים, שיתחייבו לשדר את זה בשעות הפריים-טיים שלהם; וככה להבטיח גם את העלויות - - -

נחמן שי: אני יכול לשאול אותך שאלה?

גלעד ארדן: תן לי להמשיך.

גלעד ארדן: גם ככה יש לי חוט מאוד דק של מחשבה, וכשהוא נקטע אני מתקשה לחזור אליו.

גלעד ארדן: גם זה מודל אפשרי, וגם זה מודל שהמדינה הייתה יכולה לומר שעל בסיס חוסר היעילות ועל בסיס הרבה מאוד בעיות שיש בשידור הציבורי בבעלות הממשלתית, היא הולכת למודל הזה.

גלעד ארדן: אלא מה?

גלעד ארדן: גם אני הצהרתי וגם שר האוצר הצהיר – ואני חושב שזה משותף לרוב חברי הכנסת בבית הזה – שאנחנו מאמינים שכן יש חשיבות לקיומו של שידור ציבורי בבעלות המדינה, לא רק בהקשר של התכנים עם הערך המוסף אלא גם בהקשר שבמדינה עם כלכלה ריכוזית, מדינה שהערוצים המסחריים שלה נשלטים על ידי בעלי אינטרסים כלכליים, כדי לאזן את הדבר הזה, חשוב שתהיה גם חברת חדשות ממלכתית, שאין לה אינטרסים מסחריים מאחורה, ורצוי שהיא תהיה חזקה ככל שניתן, לתפיסתי יותר חזקה גם מהערוצים המסחריים.

גלעד ארדן: אני חושב שאנחנו באנו בצורה הכי שקופה וגלויה – וצריך לתת בעניין הזה גם איזשהו קרדיט לעבודה הממשלתית שנעשתה כאן.

גלעד ארדן: יש כאלה שרוצים לכנות זאת מחטף, אבל אני חושב שזה שהתרגלנו לסטנדרטים ממשלתיים בירוקרטיים ואיטיים, שבהם אתה בודק כל פעם מחדש נושא ולוקח לך שנים לבדוק אותו ולדבר עליו, ואז מתחלף השלטון ומתחלפת ממשלה, והשר החדש שוב בודק – זאת אחת הרעות החלות שגרמו לזה ששנים על גבי שנים השידור הציבורי נותר באותה הסטגנציה ולא מצליח לשנות את הסטנדרטים שלו כך שהוא ישמור על איזושהי רלוונטיות ותחרותיות אל מול הטכנולוגיות והערוצים החדשים.

גלעד ארדן: ומתוך אותה מחויבות, שהוגדרה מראש לוועדת לנדס, לשמור על קיומו של השידור הציבורי – למרות, דרך אגב, שיכול להיות שיש פקידות באוצר, ולא רק באוצר, שלא אהבה את המודל הזה, כי הוא מודל שעולה יותר כסף ממה שניתן להשיג – זה הכיוון שהלכנו אליו.

גלעד ארדן: אז אני קודם כול רוצה שוב פעם להבהיר – למרות שהבהרתי את זה גם מעל הדוכן במליאת הכנסת וגם בישיבה הקודמת – שהמחויבות לקיומו של שידור ציבורי היא מלאה.

גלעד ארדן: אין מצב שתהיה רק סגירה – אני אומר את זה כי גויסו לכאן גם ארגוני עובדים בין-לאומיים, כדי להביע כאן דאגה על המודל היווני – כאן יש חוק שהממשלה מבקשת לאשר אותו, והוא יכול לכלול אך ורק מודל של פתיחה, של ערוצים חדשים ושל שמירה על תחנות רדיו קיימות; ורק אחריו יכול להתבצע אותו מהלך של פירוק הגוף הקיים.

גלעד ארדן: ואני חושב שעל ההבהרה הזאת אני אחזור פעם אחר פעם, כי לצערי למרות שהיא נאמרת וכתובה בחוק.

גלעד ארדן: ..

גלעד ארדן: אולי מנסים להאשים אותנו בהטעיות וכולי, אבל אני חושב שמי שאומר את זה הוא זה שפועל כדי להטעות את הציבור ואת חברי הכנסת.

גלעד ארדן: נקודה שנייה - - -

<קריאה: קג"ב.

נחמן שי: יש לי שאלה.

גלעד ארדן: רגע, תנו לי לסיים, עוד לא התחלתי לדבר אפילו.

גלעד ארדן: נקודה שנייה, דובר כאן על הציוד הטכנולוגי המתקדם שיש ברשות השידור.

גלעד ארדן: מר שגב ציין את ה-HD, הוא רק שכח לציין שהמימון לטובת רכישת ציוד ה-HD היה מימון תוספתי של עשרה מיליון שקלים שהאוצר העמיד על החשבון של הרפורמה - -

<משה שגב: זה כאין וכאפס לעומת העלות האמיתית.

גלעד ארדן: - - מתוך תקציב המדינה.

<קריאות: מה הקשר?

<קריאות: מה הקשר?

גלעד ארדן: זה לא איזה משהו שרשות השידור - - -

<גדי בן-יצחק: אחרי שקיצצתם את האגרה בחצי.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה.

<משה שגב: הלכה למעשה יש טכנולוגיה היום?

<משה שגב: אז מה זה משנה כרגע?

קארין אלהרר: זה לא משנה?

קארין אלהרר: כספי ציבור זה לא משנה?

<משה שגב: זה לא מכספי ציבור, זה מתקציבה השוטף של רשות השידור.

גלעד ארדן: ממש לא.

<משה שגב: בוודאי, בוודאי.

קארין אלהרר: תקציבה השוטף של רשות השידור זה כספי ציבור.

גלעד ארדן: אם גם על זה צריך להתווכח, אז מה אני אומַר?

קארין אלהרר: סליחה, גם הכספים השוטפים של רשות השידור זה כספי ציבור.

קארין אלהרר: ואל תזלזל ב - - -

<רינה חכמון: ו-300,000 זה לא כספי ציבור?

<משה שגב: בסדר גמור.

<משה שגב: אבל על חשבון הכסף הזה הועלתה האיכות למען הציבור, זה לא נכנס לכיסם של העובדים.

<לינדה בר: גם 300,000 זה כספי ציבור.

גלעד ארדן: גברתי, אני שוב חוזר ומדגיש: עשרת מיליון השקלים האלה לא היו מתוך התקציב השוטף של רשות השידור, אלא נינתו כתוספת ממשרד האוצר, תוספת מיועדת לרכישת הדבר.

<משה שגב: אבל הפרויקט היה הרבה יותר.

<רינה חכמון: לטובת שמונה מיליון - - -

<לינדה בר: לטובת שמונה מיליון.

גלעד ארדן: כדאי שחברי הכנסת ידעו שבמסגרת הרפורמה – אותה רפורמה שפתאום מפארים אותה כל כך - - -

<תמנה עורב: אף אחד לא מפאר אותה.

גלעד ארדן: במסגרת אותה רפורמה, רשות השידור הייתה צריכה להעתיק את מקום מושבה למקום אחר בגוש דן - - -

<גדי בן-יצחק: לוד זה לא גוש דן.

<רינה חכמון: תגיד לוד.

גלעד ארדן: אני אגיד, בדיוק אני מתכוון לומר זאת.

<רן מלמד: מה רע בלוד?

<ענת עוזרי: היא לא בגוש דן.

<רן מלמד: לוד זה בגוש דן.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: סליחה, תראו, אני חזרתי וביקשתי: מעכשיו ועד סוף הדברים של השר ארדן, אף אחד לא מוציא מילה מהפה.

קארין אלהרר: מי שמוציא מילה מהפה, יוצא החוצה – זה הכלל.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: במסגרת הרפורמה שניסו להתניע, היה עיקרון שהרשות תפנה את נכסי הנדל"ן – שהם לא שלה, דרך אגב, הם של המינהל – ושהיא תעבור למקום אחר בגוש דן.

גלעד ארדן: המחשבה של הנהלת רשות השידור – מחשבה מבורכת, אני חייב לומר – הייתה שהדבר הנכון, כדי לחזק את היישוב, הוא שהמיקום יהיה בלוד.

גלעד ארדן: ואפילו התחילו לעשות צעדים.

גלעד ארדן: אם תשאלי למה זה לא התקדם, אני אספר לך: מכיוון שעובדי רשות השידור עתרו נגד המיקום הזה וסירבו בעצם להעתיק את מקום מושבם ללוד.

גלעד ארדן: הם בטח יסבירו אחר כך מה לא בסדר בעיר לוד.

<ענת עוזרי: - - - העיתונאים.

גלעד ארדן: לא משנה, חלק מעובדי רשות השידור, לא כולם.

גלעד ארדן: אני אשתדל להימנע מהכללות.

גלעד ארדן: אני מספר את זה לא כדי להכפיש חלק או את כל עובדי רשות השידור, אלא כדי לתת דוגמאות למה כשרוצים לנהל משא ומתן או לקדם רפורמה בפרק זמן של קדנציה של ממשלה מול גוף שיש בו מורכבות כזאת.

גלעד ארדן: .. ואני חושב שאנו עדים למורכבות הזאת:

גלעד ארדן: כמו שיש קושי לנהל פה דיון וקושי להבין עמדות וקושי לדעת נתונים בגלל הפרגמנטציה הזאת בתוך הייצוג, כך גם יש קושי לנהל גוף כזה, בעיקר כשהתחרות בשוק התקשורת הופכת להיות קשה יותר ויותר.

גלעד ארדן: דרך אגב, הוועדים ברשות השידור – בצדק מבחינתם, טוב הם עשו – הבינו שכאשר צריך לנהל משא ומתן על תנאים או על עתידם, זה לא יהיה נכון לעשות את זה בצורה שזה מתנהל כאן.

גלעד ארדן: אינני יודע למה זה מתנהל כאן כך, אני חושב שהיה נכון שגם הדיון כאן יתנהל על בסיס זה שההסתדרות היא זו שנבחרה על ידם לייצג אותם מול הממשלה במשא ומתן, יחד עם נציגי אגודת העיתונאים, שמייצגים את העיתונאים.

גלעד ארדן: אני חושב שזה היה נכון שכך גם הדיון בוועדה היה מתנהל, אבל אני לא יכול להחליט במקומם.

<קריאה: תסתמו לנו את הפיות?

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, אני לא יכול להחליט עבורכם בעניין הזה.

גלעד ארדן: אני כן רוצה לעדכן את הוועדה שיש צוות משא ומתן.

גלעד ארדן: הממשלה העמידה את הפקידות הבכירה ביותר שלה בנושא הזה: ראש אגף התקציבים, הממונה על השכר, ואני אישית.

גלעד ארדן: אנחנו יושבים בישיבות עם ההסתדרות, ולמעשה הדיון שם מחולק לשלושה...

גלעד ארדן: אני לא קיבלתי אישור מיו"ר ההסתדרות לפרט בדיוק את חילוקי הדעות, אז אני לא מתכוון לדבר בשמו, אבל אני יכול להגיד מהם הנושאים המרכזיים שנדונים.

גלעד ארדן: הנושאים המרכזיים שנדונים הם קודם כול סעיפים בחוק הזה שיש להסתדרות התנגדות גורפת לגביהם, למשל הסעיף של הגבלת השכר; ושוב, אני לא מתכוון להיכנס לפרטים.

גלעד ארדן: הנושא השני שנדון בינינו זה אותם עובדים שייאלצו לפרוש כתוצאה מהרפורמה, אם יאושר החוק: מה יהיו תנאי הפרישה שהם יקבלו.

גלעד ארדן: והנושא השלישי הוא האם תינתן עדיפות לקליטת עובדים מתוך רשות השידור, ואם אכן תינתן עדיפות כזאת, על איזה מספר עובדים מדובר.

גלעד ארדן: אלו שלושת - - -

<גדי בן-יצחק: רציפות זכויות.

קארין אלהרר: תצא בבקשה.

קארין אלהרר: תצא.

עיסאווי פריג': אז על מה הסכימו?

גלעד ארדן: חבר הכנסת פריג', אני מאוד מכבד אותך ואני בטוח שאתה מבין שאנחנו עדיין לא הגענו להסכמות.

גלעד ארדן: וגם קשה מאוד להגיע להסכמות, כי אם האמירה של חברי הכנסת היא – ואני מקווה שהיא לא תהיה כזאת – שיש להסתדרות זכות וטו על כל רפורמה במשק, או על הרפורמה הזו, אז אתה בעצם אומר שכל מספר שההסתדרות תקבע באותו משא ומתן, הממשלה חייבת לציית לו, ולא – לא תהיה רפורמה.

גלעד ארדן: אני לא חושב שכך צריך לנהל משא ומתן.

גלעד ארדן: להסתדרות יש את הכלים שלה להיאבק למען זכויותיהם של העובדים, ובצדק – אני בעד עבודה מאורגנת ואני חושב שצריך להגן על זכויותיהם של העובדים – אבל מצד שני אני לא חושב שצריך לתת בידיה של ההסתדרות זכות וטו על כל רפורמה שהממשלה רוצה להוביל, גם אם חברי הכנסת משתכנעים שיש הצדקה לרפורמה מרחיקת לכת וגם אם חברי הכנסת משתכנעים שיש שינויים באותו תחום שהוועדה דנה בו.

גלעד ארדן: אני חושב שאנחנו מנסים להתקדם במקביל, ואני מאוד מקווה - - -

עיסאווי פריג': איזה בשורה יש לך לעובדים לגבי קביעת תאריך?

קארין אלהרר: עיסאווי, תן לו לדבר.

גלעד ארדן: תשמע, למרות שאני די צעיר, אני מהפוליטיקה הישנה, ואני לא מתכוון לדבר כאן בכותרות.

גלעד ארדן: אז אל תבקש ממני בשורות ואמירות.

גלעד ארדן: אני אמרתי לך שהכוונה שלי היא לנהל את המשא ומתן כמה שיותר אינטנסיבי, כדי לנסות להגיע להסכמה עם נציגות העובדים והעיתונאים כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: עכשיו אני אגיד אמירה שתקוממם.

גלעד ארדן: אז שתקומם – זאת האמת שלי, ואני אומר אותה, וחשוב שזה יירשם בפרוטוקול, גברתי: אנחנו באמת ביקשנו מהחברה הכלכלית שנשכרה, להציג בפני ועדת לנדס הרבה מאוד נתונים השוואתיים, גם על שידור ציבורי בעולם וגם על שוק התקשורת בישראל; ואני אומר עוד פעם, זה נכון שיש כאן נציגות שמציגה את הדברים באופן באמת כואב ולפעמים גם באופן משכנע, אבל התמונה היא לא חד-צדדית, יש גם תמונות אחרות במדינת ישראל, של אנשים שלא נמצאים כאן כדי לשקף את מצבם.

גלעד ארדן: אני יכול לספר לכם למשל שהוצגה בפני ועדת לנדס התמונה של ערוץ 10, שעם הרבה-הרבה-הרבה פחות עובדים ממה שיש ברשות השידור, מייצר הרבה-הרבה-הרבה יותר שעות על המסך.

גלעד ארדן: אז זה כאשר מדברים - - -

<קריאות: - - -

<משה שגב: ערוץ 10 זה לא ערוץ 1 וערוץ 33 ושמונה תחנות רדיו.

קארין אלהרר: אדוני, תצא בבקשה.

<קריאה: זה הרבה שעות זבל.

<קריאה: זה כולל רדיו?

<רינה חכמון: אבל מה מצבו של ערוץ 10 עכשיו?

קארין אלהרר: אדוני, תצא.

קארין אלהרר: די, הייתי סופר סבלנית - - -

<משה שגב: אני כל כך הפרעתי שאת מוציאה אותי?

<תמנה עורב: לא, אני אצא במקומו.

<תמנה עורב: שהוא יישאר, אני יוצאת.

קארין אלהרר: גם את תצאי.

<תמנה עורב: אני מתקזזת איתו.

קארין אלהרר: אין קיזוזים כאן, זה רק במליאה.

קארין אלהרר: בבקשה.

גלעד ארדן: אני רוצה לספר לוועדה שערוץ 1, עם הרבה-הרבה-הרבה יותר עובדים מאשר ערוץ 10, עושה הרבה-הרבה-הרבה פחות שעות על המסך.

גלעד ארדן: דרך אגב, גם החינוכית נתנו את הדוגמה שלהם.

גלעד ארדן: והשכר הממוצע - - -

<פאני ביטון: סליחה, איפה הייתם כל השנים?

גלעד ארדן: השכר הממוצע - - -

<פאני ביטון: איפה הייתם כל השנים?

קארין אלהרר: גברת, את רוצה לצאת?

<פאני ביטון: לא.

קארין אלהרר: אז די.

<פאני ביטון: אבל איפה היו כל חברי הכנסת?

<פאני ביטון: כולם משלו ברשות השידור, אז איפה הם היו?

קארין אלהרר: תצאי.

קארין אלהרר: אנחנו נישאר בסוף רק השר, אני וחברי הכנסת.

<קריאות: זה אותו דבר, מה זה משנה.

קארין אלהרר: די כבר.

<קריאות: מה זה משנה?

<קריאות: אנחנו קישוט.

גלעד ארדן: אני רוצה לספר לוועדה שהשכר הממוצע ברשות השידור – ואני לא הייתי מגיע למתן נתונים לוועדה על שכר ממוצע ברשות השידור אם לא היו עולות פה טענות שהן אולי רלוונטיות, אבל אני חושב שכשוועדה מיוחדת דנה בצורך ברפורמה ברשות השידור, לצערי הטענות האלה שהועלו כאן לא נועדו באמת כדי לשכנע בצורך ברפורמה או לא, אלא הן נועדו כנראה להסיט את הדיון למקומות לא רלוונטיים.

קארין אלהרר: אדוני, יש נתונים?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אני יכול לומר שהיום השכר הממוצע ברשות השידור הוא 18,800 שקלים, שזה בערך פי שניים - - -

<קריאות: - - -

<תמנה עורב: מה השכר החציוני?

<תמנה עורב: מה השכר החציוני, לא השכר הממוצע?

<תמנה עורב: השכר החציוני.

<תמנה עורב: כי יש שם שכר של 3,000 שקל ושכר של 40,000 שקל.

<תמנה עורב: מה השכר החציוני?

גלעד ארדן: כיוון שנשאלה השאלה, אני אענה על כל מקצוע ומקצוע.

גלעד ארדן: השכר הממוצע בדירוג הנדסאים וטכנאים ברשות השידור הוא 27,396; השכר הממוצע של טח"י משולב הוא 13,455 - -

<קריאה: ויֵצאו לפנסיה עם 3,000 שקל.

גלעד ארדן: השכר הממוצע בעיתונות והפקה הוא 12,692 - -

<קריאות: - - -

<לינדה בר: מה השכר של היושב-ראש?

<רינה חכמון: זה הכול עם שעות נוספות.

<אדיסו וובה: לא נאמר מה שעות העבודה.

<אדיסו וובה: הרי זה הפקה.

<אדיסו וובה: לא נאמר כמה שעות אנחנו עובדים.

<אדיסו וובה: אנחנו עובדים שבתות וחגים - - -

קארין אלהרר: אדוני, אדוני - - -

<קריאות: אני ציינתי מה השכר שלךָ?

<פאני ביטון: אני עובדת 42 שנה, אני רוצה לדעת עם איזה פנסיה אני יוצאת מחר.

קארין אלהרר: הוא לא דיבר על הפנסיה, הוא דיבר על שכר.

<פאני ביטון: אני מרוויחה היום 15,000, ואני יוצאת לפנסיה עם 4,000 שקל.

<פאני ביטון: איפה אתם חיים?

קארין אלהרר: תודה רבה, תודה.

<רינה חכמון: זה הכול שעות נוספות.

<אדיסו וובה: רק את העיוות מציגים.

קארין אלהרר: אדוני השר, בבקשה.

גלעד ארדן: אני רוצה להגיד דבר נוסף בהקשר הזה - - -

<קריאה: כמה היו"ר מרוויח?

גלעד ארדן: כשאנחנו בכנסת דנים ברפורמות - - -

<קריאה: הוא מגיע למעל 45,000 שקל, וזה מהשכר שלנו.

קארין אלהרר: גברתי, להיות בשקט.

גלעד ארדן: כשאנחנו בכנסת דנים ברפורמות - - -

<קריאה: בן אדם שבע לא רואה את הרעב.

קארין אלהרר: תוציאו אותה.

קארין אלהרר: אנחנו נמשיך ככה עד שיהיה שקט.

<ענת עוזרי: מוציאים את כולם.

<ענת עוזרי: דיקטטורה.

גלעד ארדן: אני פה כמעט 15 שנה, הייתי חבר בוועדת הכלכלה מספר רב של שנים, ואני זוכר שדנו כאן בהרבה מאוד רפורמות.

גלעד ארדן: לכל הרפורמות כמעט יש גם השלכות על עובדים.

גלעד ארדן: לכל הרפורמות.

גלעד ארדן: אני לא זוכר מעולם, באף רפורמה, שלפני שדנים קודם כול בשאלה האם הרפורמה נכונה והאם הכיוון הנכון והאם זה יביא לתוצאות נכונות והאם זה מוצדק או לא, קודם כול עושים את הדיון על ההשלכות של הרפורמה על העובדים.

גלעד ארדן: אני באמת לא זוכר דבר כזה.

גלעד ארדן: ואני אגיד לך למה זה קורה.

גלעד ארדן: זה קורה אך ורק מסיבה אחת: זה לא קשור להיותה של רשות השידור רשות השידור, אלא זה קשור בדיוק לטענה שהם תמיד מדברים עליה נגדנו – כי פוליטיקאים מפחדים מעיתונאים.

גלעד ארדן: מה לעשות, זה היה כך גם בדיונים פה על ערוץ 2 ו-10, וזה עוד יחזור לכאן בחודשים הקרובים, כשאנחנו נביא את ההצעה שלנו - - -

עיסאווי פריג': כבוד השר לא מפחד מעיתונאים?

גלעד ארדן: גם אני פחדתי בעבר, דרך אגב.

נחמן שי: אלא אם הם ממנים אותם לתפקידים - - -

<קריאה: לפעמים הם לטובתכם.

גלעד ארדן: נכון, לפעמים הם לטובתנו, ולפעמים הם לרעתנו, אבל התפקיד שלנו זה לנסות להתנתק מהמחשבה הזו ולנסות קודם כול לדון באיך מביאים שידור ציבורי טוב לאזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: וכשדנו פה ברפורמות מוצדקות, הרפורמה בסלולר למשל, שהייתה אחת הרפורמות הצרכניות הכי חשובות שהתבצעו אי פעם למען אזרחי מדינת ישראל, באותה רפורמה איבדו את מקום עבודתם 8,000 עובדים בחברות הסלולר.

גלעד ארדן: אני מציע להזמין את אותם עובדים ולשאול אותם מה היה הפיצוי שהם קיבלו כשהם איבדו את מקום עבודתם.

גלעד ארדן: אני אגיד לך מה היה הפיצוי: בדיוק מה שהיה להם.

גלעד ארדן: אם הם עבדו שבע שנים, הם קיבלו שבע משכורות ושלחו אותם הביתה.

גלעד ארדן: והיום הממשלה דנה עם הנציגות של העובדים על פיצויים של מאות אלפי שקלים לכל עובד, בנוסף למה שהוא חסך כעובד.

גלעד ארדן: היום הממשלה דנה איתם על כך שאנשים בני 50 יקבלו פנסיה של 17 שנה מראש אם הם ייאלצו לפרוש - - -

<קריאה: 3,000 שקל לחודש.

גלעד ארדן: עם כל הכבוד, אני לא אשם ש-20 שנה אחורה הסכמתם לעבוד באפס משכורת והכול מבוסס על שעות נוספות פיקטיביות.

<ליאור יצחקי: אנחנו גם לא אשמים בזה.

גלעד ארדן: אני נורא מצטער שזה המצב, אבל זה המצב ההיסטורי.

גלעד ארדן: אנחנו נתקן את זה בגוף החדש שאנחנו נקים.

<קריאות: - - -

<ליאור יצחקי: אנחנו רוצים להיות בגוף החדש, עם התיקון.

קארין אלהרר: ליאור, תצא בבקשה.

קארין אלהרר: ביקשתי נורא יפה ואתה לא מקשיב לי.

קארין אלהרר: אין לי ברירה, אני מצטערת.

גלעד ארדן: ולכן, להציג את הממשלה או להציג אותי - - -

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: אי אפשר להמשיך ככה את הדיון.

נחמן שי: זה רק קריאת ביניים.

קארין אלהרר: אבל קריאות ביניים חוזרות ונשנות זה כבר לא קריאות ביניים, זה מסע שבו מתנהל איזשהו קמפיין.

קארין אלהרר: השר מנסה לומר את הדברים, וזה יכול לא למצוא חן בעיניכם, אתם יכולים לטעון נגד, אבל תנו לו להשלים את הדברים.

<קריאה: מה פתאום קמפיין?

<לזר צנדקוביץ': כבוד היושבת-ראש - - -

גלעד ארדן: אני גם יכול לענות לכם על עניין ייעוץ התקשורת, רק כדי להפיג את המתחים.

גלעד ארדן: למיטב ידיעתי, ברגע זה עובדים הרבה מאוד יועצי תקשורת מטעם הוועדים וההסתדרות, וזה בסדר גמור – אני מעולם, אגב, לא טענתי נגד לוביסטים או יועצי תקשורת - -

<ישעיהו קומורניק: אנחנו נלחמים על חיינו.

גלעד ארדן: - - כל אחד שנאבק לשכנע בוועדת הכלכלה בעמדתו, יכול להצטייד באיזה אנשי מקצוע שהוא רוצה.

גלעד ארדן: אבל מה שאתם חושבים שמותר לכם, אל תחשבו שאסור לאחרים – זו עמדה לא הוגנת.

<לינדה בר: אבל זה לא מכספי ציבור, זה ממומן מהכספים של העובדים.

גלעד ארדן: אני, כשר הממונה על רשות השידור, לא מקבל שירותים ממשרד התקשורת, מכיוון שכפי שידוע לכם, השר הממונה על ביצוע חוק רשות השידור זה תפקיד שנדד ממשרד ממשלתי למשרד ממשלתי.

גלעד ארדן: במשרד התקשורת אין התמחות בתחום הזה, אין היכרות עם תחום השידור הציבורי – התמזל מזלי שהיועצת המשפטית של משרד התקשורת בהחלט עסקה בנושא הזה בהרחבה, אפילו התמחתה בו – ולכן, בהקשר הזה, כדי להסביר את היתרונות של הרפורמה לציבור, חשבתי שזה הדבר הנכון לעשות.

גלעד ארדן: דרך אגב, הסכום שפורסם בתקשורת הוא סכום מקסימלי.

גלעד ארדן: עד היום עוד לא נבחר יועץ תקשורת, ואם ייבחר, אני מקווה שזה יהיה בסכום פחות מהסכום המקסימלי שהוקצב לכך מטעם משרד האוצר.

גלעד ארדן: אז אם רוצים לשים את הדברים על השולחן, כרגע זה כל יועצי התקשורת שלכם, מולי.

גלעד ארדן: וזה בסדר, אני אשתדל להתמודד גם עם המצב הזה.

<לזר צנדקוביץ': כבוד השר, ערוץ 2 וערוץ 10 והתקשורת הכתובה הם מגויסים.

גלעד ארדן: אני מבטיח לך שבקרוב אתה תראה שערוץ 2 וערוץ 10 לא כל כך תומכים בעמדותיי או מגבים אותן, אם אתה מבין למה אני מתכוון.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עיסאווי, הייתה לך עוד הערה?

עיסאווי פריג': יש לי הערה מאוד חשובה שתלווה אותנו לאורך הדיון.

עיסאווי פריג': זה דבר מאוד רגיש: סוגיית ההסתה נגד העובדים.

עיסאווי פריג': צריכים להיות רגישים בסוגיית הפרישה בסכומי ה...

עיסאווי פריג': אם נשתמש בסכומים כאלו, אנחנו ניצור מצב של עליהום, שזה מצב לא בריא.

קארין אלהרר: אין פה שום כוונה - - -

עיסאווי פריג': בגלל זה אני מבקש להשתדל להכניס את העניינים לפרופורציה.

עיסאווי פריג': ודרישתנו מהאוצר לזרז את תהליכי הפרישה היא דרישה מוצדקת וחשובה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: חבר הכנסת שי, בבקשה.

נחמן שי: גלעד, לא הצלחתי קודם לשאול אותך:

נחמן שי: בדקתם – או החברה שבדקה עבור הוועדה – מה קורה במדינות אחרות, שגם בהן ארגוני השידור עוברים משברים, חלק בגלל טכנולוגיות חדשות וחלק בגלל ערוצים מסחריים?

נחמן שי: האם היה מהלך דומה באיזושהי מדינה, מהלך של להגיע עד היסודות ולבנות מחדש?

נחמן שי: או שעשו רפורמות בתוך הארגונים האלה?

נחמן שי: אני חושב שזה מאוד חשוב לראות מה קורה בעולם.

גלעד ארדן: אני מציע שהוועדה תזמין את רם בלניקוב, שהוא מנכ"ל חברת הייעוץ שעסקה בזה.

גלעד ארדן: הם נסעו למספר מדינות - - -

<קריאה: אין תקדים כזה.

<רינה חכמון: הוא מקדם את הרפורמה - - -

גלעד ארדן: הם נפגשו עם איגוד השידור הציבורי האירופי ועם עוד משדרים ציבוריים - - -

<לזר צנדקוביץ': הוא חתום על הרפורמה.

<רינה חכמון: רם בלניקוב חתום על הרפורמה.

<לזר צנדקוביץ': אילן לוין ורם בלניקוב חתמו על הרפורמה.

קארין אלהרר: הוא באמצע רשות דיבור.

נחמן שי: השר השיב לי.

נחמן שי: אני חושב ששווה להזמין את רם ולשמוע ממנו מה קורה במקומות אחרים.

גלעד ארדן: אבל חבר הכנסת שי, השאלה האם משהו בסגנון הזה נעשה באיזושהי מדינה אחרת, היא לא בהכרח מלמדת.

גלעד ארדן: כי המורכבות של כל גוף וגוף היא לא בהכרח כמו זאת של רשות השידור.

נחמן שי: נכון, אבל הרבה שידורים ציבוריים בכל העולם מתקשים להתמודד עם השינויים המהירים, כי הם יותר כבדים, יותר מסורבלים.

נחמן שי: אני לא בטוח שבכל מקום קרו התהליכים הפנימיים שברשות השידור – שכולנו מגנים אותם, שלא יהיה לך שום ספק בכך – אבל זה מעניין אותי לראות איך ארגונים אחרים חידשו.

נחמן שי: הלא אתה רוצה לבנות ארגון קל יותר, זורם יותר, פחות מסורבל וכולי, ואני באמת מאמין לך בעניין הזה, והשאלה שלי היא האם ידעו לעשות את זה במקומות אחרים.

נחמן שי: אולי נשמע מרם, אם יש לו.

נחמן שי: אם לא אז לא.

גלעד ארדן: אני חושב שיש.

קארין אלהרר: סיימנו את הדיון היום - - -

<ברוך אסקרוב: אם אפשר, הערה.

קארין אלהרר: הערה אחרונה.

<ברוך אסקרוב: אני ברוך אסקרוב, יו"ר ועד עיתונאי קול ישראל בתל-אביב.

<ברוך אסקרוב: אני מתייחס לדברי השר ברמה העובדתית.

<ברוך אסקרוב: כבוד השר, בעניין לוד אני רוצה לשמח אותך:

<ברוך אסקרוב: אכן העובדים עתרו לבית הדין לעבודה בנושא ההעתקה ללוד, אבל היה זה בית המשפט שקבע שאכן לוד אינה בגוש דן ושכך לא מקבלים החלטה.

<ברוך אסקרוב: וקבע דוח לנדס - - -

עיסאווי פריג': אתה נכנס לדיון שייקח אותנו לעוד שעה.

קארין אלהרר: לא, זהו, זה נגמר.

<ברוך אסקרוב: לא, לא, לא, תנו לי עוד מילים ספורות.

<ברוך אסקרוב: מאשרת ועדת לנדס שבמעשה הזה הצלנו למעלה מ-350 מיליון שקלים לקופת הציבור.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: היינו שם.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שעכשיו אנחנו סיימנו את שלב ההערות הכלליות.

קארין אלהרר: כל מי שנמצא בחדר וכל מי שביקש רשות דיבור, בין אם אתמול ובין אם היום, קיבל – וזה לפרוטוקול.

קארין אלהרר: ביום שני אנחנו נשוב ונתכנס, ואנחנו נתחיל להקריא את הסעיפים.

קארין אלהרר: אני מודיעה, ואני עומדת מאחורי הדברים, שמי שחושב שהולך להיות פה שוק, שאנשים יצעקו – זה לא יקרה.

קארין אלהרר: הדיון יהיה בסעיפים, הדיון יהיה ענייני.

קארין אלהרר: אני חוזרת על בקשתי מאתמול: תבואו מוכנים לדיון ותתרחקו מסיסמאות פופוליסטיות, הן לא יקדמו את הדיון.

קארין אלהרר: החוק הזה יוכן ואנחנו נעמוד בלוחות הזמנים.

קארין אלהרר: הדברים יישמעו, יהיה לכולם מספיק זמן לדבר, אבל אני מאוד מבקשת: עם עד עכשיו לא הוצאתי בקלות ראש אנשים, אז מעכשיו זה יהפוך להיות הרבה יותר שיטתי.

קארין אלהרר: אל תיתנו לי להשתמש בדבר הזה, זה לא כיף וזה גם לא ענייני.

קארין אלהרר: תבואו מוכנים לדיון, עם טיעונים ענייניים.

קארין אלהרר: תודה רבה, הישיבה נעולה.