הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 81>, 2014-05-27 11:30

עליזה לביא: צהריים טובים, אני שמחה מאוד לפתוח את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, בנושא של הטיפול בהטרדות מיניות בשירות הלאומי-אזרחי.

עליזה לביא: לצערנו, מנכ"ל השירות הלאומי-אזרחי הודיע שהוא לא יגיע היום אבל נמצא איתנו סמנכ"ל רשות השירות הלאומי-אזרחי.

עליזה לביא: ברוכים הבאים.

עליזה לביא: אני מצטערת מאוד שהישיבה שתואמה מראש עם המנכ"ל, היא תואמה מראש והתאריך נקבע בשיתוף איתכם והוא לא נמצא איתנו.

עליזה לביא: אני לא רואה את זה בחיוב, בלשון המעטה.

עליזה לביא: אני מבקשת שהמסר יעבור ואנחנו גם נדאג שהוא יעבור.

עליזה לביא: הועדה הזאת נדחתה בהתאמה איתכם ולכן אני רואה בחומרה רבה שבנושא כל כך חשוב שכבר דיברנו עליו בוועדה קודמת, הקדשנו וביקשתם חודש ולא חזרתם אלינו אחרי חודש, אנחנו דחינו את הועדה והוא לא נמצא איתנו כאן.

עליזה לביא: הוא מבכר דברים אחרים על פני ועדת הכנסת שדנה בסוגיה המאוד חשובה הזאת.

עליזה לביא: אני מבקשת שהדברים הללו ירשמו לפרוטוקול.

עליזה לביא: היום יום שלישי, כ"ז באייר תשע"ד, 27.5.2014.

עליזה לביא: כמו שאמרתי אנחנו מתכנסים בשנית לאחר ששמענו והגיעו אלינו לא מעט תלונות על הטרדות מיניות בשירות הלאומי.

עליזה לביא: בוועדה הקודמת למדנו שעמותות השונות פועלות כל אחת על פי הבנתה, הראיה, אין הנחיות מסודרות שמגיעות ממנהלת השירות הלאומי, מרשות השירות הלאומי-אזרחי אל העמותות השונות.

עליזה לביא: נציג כאן ניירות עמדה שקיבלנו.

עליזה לביא: נייר עמדה של עמותת אל-הלב שהעבירה אלינו תופעה על אלימות מינית כלפי בנות השירות הלאומי.

עליזה לביא: תוצאות מחקר ראשוני מחודש פברואר 2014 – הם יקבלו את רשות הדיבור ויציגו לנו את הנתונים שאינם קלים.

עליזה לביא: הדיון שסיימנו בחודש פברואר, אני מזכירה לכולנו, היה באופן ברור והוא הסתיים בכך שביקשנו לקבל גיבוש נוהל אחיד להתמודדות עם הסוגיה של הטרדות המיניות.

עליזה לביא: אבקש ממך להשמיע לאן אנחנו מתקדמים.

עליזה לביא: למעשה מהם שיעורי הבית שאתם עשיתם, בדקתם, למדתם.

עליזה לביא: דיברנו והמלצנו בפניכם על כמה גופים שיש להם הרבה ידע וניסיון.

עליזה לביא: לעניין הצורך ביצירת הנוהל האחיד מחייב שלכם כלפי העמותות שעובדות איתכם או באמצעותכם, או כל השימושים המשפטיים הנוספים.

עליזה לביא: נבקש לשמוע האם יהיה נוהל אחד או יהיה נוהל נפרד לכל עמותה.

עליזה לביא: את כל זה נשמע מכם.

עליזה לביא: מה שאני כן אוכל לחזור ולומר, יש חוק במדינת ישראל.

עליזה לביא: יש את "חוק למניעת הטרדה מינית" – אני לא מצליחה להבין למה הוא לא חל על השירות האזרחי והאם יש כאן בעיה של נהלים.

עליזה לביא: אני מיד מעבירה את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של הועדה.

עליזה לביא: אם יש כאן איזו בעיה שהמחוקק לא נתן את הדעת עליה גם לנו יש את האפשרות לשנות באמצעות חקיקה.

עליזה לביא: גם על זה אשמח שאת תרחיבי.

עליזה לביא: השר אורי אורבך אמר בעקבות הדיון הקודם שנושא הטרדות המיניות אינו הנושא היחיד והעיקרי בסוגית תנאי הבנות בשירות הלאומי.

עליזה לביא: אני כמובן מסכימה איתו.

עליזה לביא: הוא ישמח בשותפות בחיזוק השירות הלאומי לבנות ולכלל האוכלוסייה המעוניינת והזכאית במסגרת הזאת.

עליזה לביא: אני באה, אומרת וחוזרת שוב ושוב, השירות הלאומי תורם רבות למדינת ישראל.

עליזה לביא: הבנות בשירות הלאומי עושות הרבה מאוד.

עליזה לביא: למעשה התרומה שלהן לא תסולא בפז.

עליזה לביא: אנחנו חלילה באים לדבר בגנות השירות הלאומי.

עליזה לביא: להפך, אנחנו קוראים וקוראות לכולם לתרום למדינה, בין אם זה בשירות הצבאי ובין אם זה באמצעות השירות הלאומי.

עליזה לביא: בטח ובטח כל מה שאנחנו מבקשים הוא לתת סביבת עבודה ראויה, מתוחכמת, נכונה.

עליזה לביא: החובה שלנו היא להגן על הבנות ועל הבנים שלנו בכל מקום.

עליזה לביא: רק בשבוע שעבר אישרנו כאן את התקנות נגד הטרדה מינית בקמפוסים.

עליזה לביא: הייתה לקונה, הייתה אי בהירות, הייתה כאן נציגות של התאחדות הסטודנטים שבאה לוועדה ואמרה 'הדברים לא ברורים, אנחנו רוצים הבהרות'.

עליזה לביא: משרד המשפטים נתן את הדעת, הוועדה נתנה את הדעת והדברים יושבו והיום הם יופמו בקמפוסים ובמכללות האקדמיות.

עליזה לביא: אנחנו לא באים ב שוט כאילו השירות הלאומי הוא לא בסדר, אם למישהו הייתה איזו הבנה או ניסיון לצבוע את הדברים בצורה כזאת.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים לשמור את החוק במדינת ישראל.

עליזה לביא: אם יש כאן איזו לקונה לא ברורה אנחנו נפתור אותה באמצעים העומדים לרשותנו בוועדה בכנסת כמחוקק.

עליזה לביא: יחד עם זאת אנחנו מברכים על העבודה הנפלאה והנהדרת של השירות הלאומי, של בנות השירות הלאומי, של הבנים בשירות הלאומי ומאחלים לכם לפרוח, לגדול ולשגשג כי יש הרבה עבודה לפתחכם.

עליזה לביא: בבקשה ענת היועצת המשפטית.

עליזה לביא: מהי התמונה המשפטית, איפה אנחנו עומדים ומה קורה ואיך יכול להיות שיש כאן רשות ציבורית שלא כפופה לחוק?

<ענת מימון: אני אציג את המצב המשפטי רלוונטי לעניין הטרדה מינית והתחולה של החוק, למעשה על מערך השירות הלאומי.

<ענת מימון: "חוק למניעת הטרדה מינית" כן מתייחס לשירות הלאומי.

<ענת מימון: יש בו הגדרה הכוללת שירות שמתייחסת גם לכוחות הביטחון וגם לשירות לאומי.

<ענת מימון: כמובן, במצבים שאין יחסי עובד מעסיק רגילים החוק ממילא חל.

<ענת מימון: כוחות הביטחון הכוונה כמובן: צבא, משטרה, בתי סוהר וכוחות ביטחון אחרים.

<ענת מימון: השירות הלאומי כולל את השירות הלאומי ואת השירות האזרחי.

<ענת מימון: סעיף 3 הוא הסעיף העיקרי בחוק שקובע מהי הטרדה מינית.

<ענת מימון: הוא מונה שורה של התנהגויות שיכולות להיחשב כהטרדה מינית, חלק מהן אלו הצעות חוזרות בעלות אופי מיני, התייחסות חוזרת המופנית לאדם המתמקד במיניותו.

<ענת מימון: באותו סעיף יש פיסקה שאומרת: "בהתקיים מצבים מיוחדים בין אנשים" ההטרדה המינית היא אפילו חמורה יותר ויהיה קל להוכיח אותה גם אם לא הצליחו להוכיח שאותו אדם שהוטרד התנגד לאותה הטרדה מינית.

<ענת מימון: הסעיף מונה כל מיני מצבים של יחסי תלות וניצול יחסי מרות, אחד המצבים זה אדם בשירות במסגרת השירות פעל תוך ניצול מרות ביחסי השירות.

<ענת מימון: כלומר, אם זה נעשה במסגרת השירות הלאומי או הצבאי תוך ניצול יחסי מרות, מדובר באמת בהטרדה מינית מהסוג החמור יותר שמבחינת ההוכחה יהיה יותר קל להוכיח אותו כי לא יהיה צורך להוכיח התנגדות.

<ענת מימון: מעבר לכך, עוד מקום שהשירות הלאומי מוזכר ומוחרג: בסעיף 10 מהסמכות של בתי הדין לעבודה.

<ענת מימון: זה עניין אחר.

<ענת מימון: סעיף 11 כן מחיל את החוק על המדינה והוא קובע שלעניין הוראות סעיפים 7 ו-8.

<ענת מימון: סעיף 7 זה סעיף מרכזי שמכיל חובות על מעביד, הוא קובע תחולה מפורשת על כוחות הביטחון.

<ענת מימון: לגבי שירות הלאומי אין כזאת הוראה מפורשת שמחילה את חובות המעביד על מערך השירות הלאומי.

<ענת מימון: למעשה הסעיף העיקרי בחוק, סעיף 7 שהוא הסעיף המרכזי של חובות המעביד, לא חל למעשה על השירות הלאומי.

<ענת מימון: אני רק אציין שיש את "תקנות הטרדה מינית חובות המעביד" – אלו תקנות שהותקנו מכוח החוק ומפרטות את החובות החלות על המעביד – מעבר לחובת התקנות יש כאן חובות נוספות שמעביד צריך לנקוט כמו לידע מה דרך הגשת התלונה, לנקוט פעולות למניעת הטרדות מיניות בתחומו.

<ענת מימון: כלומר, לא מדובר רק על תקנון אחיד או תקנון שהוא צריך לפרסם.

<ענת מימון: גם בתקנות האלה יש תחולה מפורשת על כוחות הביטחון ועל המשרתים והעובדים בהם.

<ענת מימון: גם שם אין התייחסות לשירות הלאומי.

<ענת מימון: כלומר, "חוק הטרדה מינית" כן מתייחס לשירות הלאומי מבחינת הגדרת יחסי המרות לעניין הגדרת הטרדה מינית, אך יחד עם זאת הוא לא מטיל על המנהלת או על המפעילים, העמותות, איזו שהן חובות כמעבידים כמו שמוטלות חובות דומות על מערך השירות וכוחות הביטחון.

<ענת מימון: למעשה כל החובות שחלות על כלל המעבידים ועל כוחות הביטחון לא חלות על מערך השירות הלאומי.

<ענת מימון: זאת בעצם הלקונה שחסרה כאן בחוק.

<ענת מימון: גם אם נחשוב שאנחנו רוצים להחיל את זה, צריך לחשוב מיהו המעביד במצב הזה.

<ענת מימון: האם מדובר על המנהלת, המפעילים, העמותות.

<ענת מימון: כלומר, מערך השירות הלאומי מורכב מגורמים רבים וצריך להחליט מי יהיה המעביד עליו יוטלו החובות באותו מצב.

עליזה לביא: יש לנו עוד מקרים דומים לגופים שהמורכבות כל כך לא ברורה?

<ענת מימון: אני חושבת שהחוק התייחס גם לכוחות הביטחון ואמר שאין יחסי עובד מעביד.

<ענת מימון: כן יתייחסו אל כוחות הביטחון כמעביד ואל המשרתים כעובדים.

<ענת מימון: יש את המקרה של המוסדות להשכלה למבוגרים ששם נאמר מפורשות שהמוסד יחשב המעביד וגם הלומדים וגם העובדים יחשבו העובדים.

<ענת מימון: אפשר לקחת משם ולהקביל ולנסות למצוא במערך השירות הלאומי מי יחשב המעביד ומי יחשבו העובדים לצורך החוק.

עליזה לביא: תודה ענת.

עליזה לביא: אני אבקש לפתוח עם יהודית סידקמן מנכ"לית עמותת אל-הלב שתציג את תוצאות המחקר הראשוני שהם ערכו בנושא.

עליזה לביא: בבקשה.

<יהודית סידיקמן: אני אבקש מראש סליחה על המבטא ועל העברית שלי.

<יהודית סידיקמן: מאוד מרגש להיות כאן.

<יהודית סידיקמן: מהפגישה לפני חודשים יצאתי עם הרגשה של הרבה שאלות.

<יהודית סידיקמן: אנחנו עמותה שפועלת להציל נערות ונשים דרך הקניית כלים להגנה עצמית בעיקר.

<יהודית סידיקמן: היום המילה 'הגנה עצמית' היא כמעט מילת גנאי.

<יהודית סידיקמן: אנחנו מלמדות לא רק טכניקות פיסיות, הלימוד הוא קצת יותר מורכב וכולל כל מיני דברים.

<יהודית סידיקמן: פונות אלינו ושואלות בין אם מבקשות כלים לפני היציאה לשירות ובין אם זה לאחר שחוו דברים ורוצות לראות איך הן פועלות ממקום ויותר מעוצמות.

<יהודית סידיקמן: שלחנו סקר לכל הרוחות דרך האינטרנט והרבה פורומים הפיצו אותו.

<יהודית סידיקמן: 140 נשים ונערות שבתקופת שירותן.

<יהודית סידיקמן: הסקר נערך בין 2004 עד 2012.

<יהודית סידיקמן: הנשאלות נשאלו 'האם הוטרדת בתוך השירות' – אנחנו יודעות סטטיסטית שאחת מתוך שלוש נשים, אבל זה במשך כל ימי חייה.

<יהודית סידיקמן: קיבלנו את אותו אחוז רק בתוך שנות השירות הלאומי, ששיעורם הוא 34% מתוך המשיבות.

<ידעיה לוין: סליחה, כמה בסך הכול הפוטנציאל של בשנים 2004 עד 2012?

<יהודית סידיקמן: המון, המון.

<ידעיה לוין: 134 מתוך עשרות אלפים.

<ידעיה לוין: חשוב לדעת את הנתונים.

<יהודית סידיקמן: אין לי בעיה לציין שאנחנו גם - - -

<ידעיה לוין: כמה מספרית?

<יהודית סידיקמן: אני חושבת שאנחנו היינו מוכנות לשאול את השאלות, אני חושבת שרק על זה שהיינו מוכנות לשאול את השאלות ומי עונה או מי לא עונה, האחרים היו צריכים לשאול את השאלות.

<יהודית סידיקמן: אני חושבת שברמה המדעית מחקרית הבעיה הרבה יותר גבוהה ממה שאנחנו - - -

עליזה לביא: אני מבקשת לברך אתכן על היוזמה.

עליזה לביא: אני יכולה אולי להבין את השאלות המתודולוגיות שלך, אני מתפלאת שאף אחד לא הזמין מחקר כזה, וגם מי שיש בידו את האמצעים להגיש סקר מהימן גם לוועדה הזאת.

עליזה לביא: יש תקציבים וראוי היה לעשות את הסקר הזה.

עליזה לביא: אני רק אפתח ואומר שלקראת הועדה היום אני קבלתי ארבע מסרונים מנשים שעובדות במשרדי ממשלה ושירותו בשירות הלאומי שמברכות על הדיון הזה.

עליזה לביא: אף אחת לא מוכנה שאני אזכיר את שמה.

עליזה לביא: הן נמצאות היום בתפקידים יפים, הן צעירות יחסית והן תגענה רחוק.

עליזה לביא: אני אקרא את אחד מהמסרונים, אני לא התכוונתי לקרוא אותו, אבל דווקא בגלל ההערה שלך אני אקרא את המסרונים היותר כואבים שקיבלתי ביומיים-שלושה אחרונים.

עליזה לביא: היא כותבת לי, אני אחסוך מכם את המילים היפות שהיא כותבת לי: "מחר יש לך דיון על הטרדות מיניות בשירות הלאומי.

עליזה לביא: אני יכולה להעיד על הנושא שעה ברצף לפחות.

עליזה לביא: הלוואי ויכולתי להגיע.

עליזה לביא: אני מכירה את האנשים מעמותת "אל הלב" והם סיפרו לי על הדיון.

עליזה לביא: אני עוקבת מרחוק, הן עושות עבודת קודש".

עליזה לביא: אני לא תכננתי להקריא את המסרון הזה, אבל אני קוראת אותו דווקא כשאין איש היה אתה איש.

עליזה לביא: בבקשה.

<ידעיה לוין: אגב, אנחנו מכירים את העמותה גם נפגשנו, מעריכים מאוד את העבודה.

עליזה לביא: ההערה שלי הייתה מכוונת למי שהיה אמור לספק לי נתונים ולהוסיף את היתר.

עליזה לביא: בבקשה גברתי תמשיכי.

<יהודית סידיקמן: אני חושבת שמה שהיה לנו לומר, ראשית עלתה גם השאלה האם בנות לא ממשיכות לשרת בשנה השנייה עקב משהו.

<יהודית סידיקמן: האם אנחנו יודעים למה הן לא חותמות לעוד שנה.

<יהודית סידיקמן: שם הם באמת לא ציינו שהן לא ממשיכות בגלל הטרדה מינית.

<יהודית סידיקמן: זה בשבילכם לחקור למה הן לא ממשיכות, אבל זה לא בגלל, וזה לפחות לפי מה שראינו.

<יהודית סידיקמן: השאלה האם יש כלים, "האם קיבלנו כלים שהיו עוזרים לנו" ראיתי שבנות שקיבלו יותר שעות לפני השירות כהכנה לא היו בתוך אלה שתוקפו מינית.

<יהודית סידיקמן: אלה שלא הרגישו שקיבלו מספיק כלים או לא קיבלו בכלל, באמת רובן היו במדגם של אלה שנתקפו באותו זמן.

<יהודית סידיקמן: למי לדווח, מאוד חשוב לבנות מערכת שאפשר לדעת בברור למי לדווח ואיך לדווח ושמותר לדווח.

<יהודית סידיקמן: זה עניין מאוד חשוב.

<יהודית סידיקמן: אני פה כי אני מאמינה שאפשר לעשות הרבה יותר במניעה ולא רק סדנה שאומרת 'אם זה קורה לך אפשר לפנות'.

<יהודית סידיקמן: לא מספיק להקנות ידע מה החוק אומר, הידע הזה מאוד חשוב ואני לא מפחיתה מחשיבותו.

<יהודית סידיקמן: באמת צריך להקנות כלים איך אני עומדת על שלי, איך מדברת עם אדם עם סמכות שאני חייבת להגיד 'עד כאן, אתה לא תדבר איתי כך ואתה לא תיגע בי כך'.

<יהודית סידיקמן: זה לא פחות חשוב.

<יהודית סידיקמן: לדעתי, אחד הדברים שיעלו בסוף הדיון, אני יודעת שחלק גדול מהבעיה היא כן בעיה תקציבית, אני כן יודעת שאנחנו עובדות עם "בת עמי".

<יהודית סידיקמן: עבדנו הרבה שנים עם "בת עמי".

<יהודית סידיקמן: אנחנו עובדות הרבה עם האגודה להתנדבות ויש בעיה תקציבית.

<יהודית סידיקמן: להביא תכניות שבאמת יכולות לעזור גם לבנות ולבנים.

<יהודית סידיקמן: לטעמי ילדים וילדים יותר צעירים, וגם הסטטיסטיקות פחות או יותר שוות, אחד מתוך שלושה, אחד מתוך שישה, זה לא רק אחד מתוך שש מאות.

<יהודית סידיקמן: צריך להתייחס גם לבנים.

<יהודית סידיקמן: לדעתי חשוב מאוד שנסביר לעולים, רגע, לא כל גבר הוא תוקף'.

<יהודית סידיקמן: זה ממש נכון.

<יהודית סידיקמן: אני פה שלושים שנה, כל מה שאני יודעת למדתי כאן בארץ, אבל הסקרים הכי טובים והכי עדכניים יוצאים מחו"ל.

<יהודית סידיקמן: בתוך האוניברסיטה, אחת מתוך ארבע נערות סטודנטיות תותקפנה מינית.

<יהודית סידיקמן: ראו, 98% מהמקרים האלה נעשים על ידי 7% מהגברים.

<יהודית סידיקמן: אני חושבת שלקחת את הסוגיה שצריך לחנך גם הבנים וגם את הגברים איך להתנהג הוא לא כל כך רלוונטי כי רוב הגברים הם בסדר גמור.

<יהודית סידיקמן: רוב הגברים הם לחלוטין בסדר גמור, אבל יש כמה שלא.

<יהודית סידיקמן: ידוע היום שהוא יתקוף בין 300-400 פעם בחייו, זה המון נזק ואם לא יתנו את הכלים הנכונים, הכלים שיכולים לעזור וגם לבנות קהילה תומכת שאומרת שמותר לדבר על זה.

<יהודית סידיקמן: זה מאוד חושב וזה חלק מההגנה עצמית שאני יכולה, גם אם נכשלתי, להגן על עצמי וגם אם הצלחתי.

<יהודית סידיקמן: היום אין למי לדווח אם אני מצליחה, זה חשוב וזה עצוב שאני לא יכולה להרים טלפון ולהגיד 'כן נכון, היה משהו נורא.

<יהודית סידיקמן: מקרה שקרה לפני יומיים עם נהג מונית שנגע ברגל שלי ואני אמרתי לו עצור תוציא אותי'.

<יהודית סידיקמן: זה עובד.

<יהודית סידיקמן: הבאתי קצת שיעורי בית למי שרוצה לראות, מחקרים שבאמת רואים את האפקטיביות של הכלים הפיסיים תוך העצמה, תוך מילולית, תוך חשיבה נכונה מה קורה ומה מותר לנו.

<יהודית סידיקמן: בסך הכול כולנו בני אדם ומותר לנו לעמוד על שלנו.

<יהודית סידיקמן: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: 34% עבורו הטרדה מינית בזמן השירות הלאומי.

עליזה לביא: בקרב אלו שעברו הטרדה 78% הרגישו שהכלים שהמערכת נתנה להן להתמודד עם המצב הוא בלתי מספקים.

עליזה לביא: בבקשה איילת וידר כהן, פסיכולוגית קלינית, אשמח לקבל ממך תמונת מצב מהיבט הפסיכולוגי.

<איילת וידר כהן: גם אני מצטרפת לתודות ושמחה על הדיון הזה.

<איילת וידר כהן: אנחנו באמת שותפות לדרך בטיפול בנושא הרבה שנים.

<איילת וידר כהן: לפני כ-12 שנה ייסדתי בעמותת בת עמי שירות פסיכולוגי, עוד כשעמותת בת עמי הייתה די בחיתוליה.

<איילת וידר כהן: סליחה, זה היה הרבה יותר מלפני 12 שנה, 19 שנה.

<איילת וידר כהן: לא ידענו אז לאן אנחנו הולכות.

<איילת וידר כהן: זה היה ממש לגלות נעלמים.

<איילת וידר כהן: ראינו שמתוך 100 שפנו והופנו אלינו בשנה לקבל טיפול, 65% מהן סבלו מהטרדה מינית או בזמן השירות או קודם לכן.

<איילת וידר כהן: אז התחלנו להבין שבהרבה מקרים הפוגעים היו המעביד או איזו סמכות חינוכית או תורנית או בן משפחה.

<איילת וידר כהן: אני מדברת על פגיעה במהלך השירות.

<יואב ארבל: אמרת שחלק מהפגיעות היו לפני השירות.

<איילת וידר כהן: אני מתייחסת כעת מיהם הפוגעים במהלך השירות.

<איילת וידר כהן: אני לא רוצה כרגע להיכנס לזה, זה לא מחקר אלא תובנות שלקחתי אותן לצורך הדיון הזה.

<איילת וידר כהן: אם רוצים לעשות כנס או יום עיון מחקרי, אגב, מדגם של 140 הוא התפלגות נורמאלית לכל דבר ועניין.

<איילת וידר כהן: אין כאן שאלה.

<איילת וידר כהן: כשהפוגעים היו מעביד, סמכות חינוכית, סמכות תורנית, בן משפחה מאמצת, יכול להיות אדם זר, יכול להיות נהג, יכול להיות איש תחזוקה – על פני כל הספקטרום, צווארון כחול, צווארון לבן כזה או אחר.

<איילת וידר כהן: בנות השירות הלאומי נמצאות בקבוצות סיכון גבוהה הן בשל הגיל שלהן.

<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים ממחקרים בארץ ובעולם שרוב הפגיעות מתרחשות בגילאים של בין 13 ל- 20, זו קבוצת הסיכון הכי גדולה הן היותן בשלב פגיע בחיים, צעדים ראשונים בעולם המבוגרים, מוטיבציה מאוד גדולה להשתלב בחברה כבוגרות.

<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שבהיותן דתיות והיותן משרתות בתוך מסגרות דתיות זה לא מגן עליהן.

<איילת וידר כהן: השכיחות של הפגיעות במגזר הדתי זהה לכלל האוכלוסייה ובמגזרים מסוימים בתוך המגזר הדתי היא אף גבוהה יותר.

<איילת וידר כהן: דוח של המשרד לביטחון פנים האחרון.

<איילת וידר כהן: של השנה האחרונה, שהגיע אלינו בתחילת 2014, שמתייחס לשנת ..2013, מדבר על כך שנערות חרדיות הן בקבוצת סיכון מספר אחת לפגיעה מינית.

<איילת וידר כהן: שוב, לא אוכל לנתח את כל המאפיינים, אבל תכף אתייחס אליהם.

<איילת וידר כהן: בהיותן באות מחינוך דתי ומשרתות בתוך סביבה דתית, לצערנו הרב זה לא מגן עליהן כהוא זה ולפעמים אף מעמיד אותן בסיכון גבוה יותר הן בשל הקושי להתלונן, תכף נשמע מה קורה לבנות שמתלוננות, הן בשל הקושי לדבר, הן בשל אשליית הביטחון ואשליית המוגנות, כל אלה הופכים אותן לנמצאות בסיכון יותר גבוה.

<איילת וידר כהן: חשוב להגיד שאין חברה ואין קהילה ללא פגיעה מינית, יש חברות שמעלימות, שמתעלמות ובעצם מסכנות את עצמן עוד יותר.

<איילת וידר כהן: הנזק הגדול – אני רוצה לומר על כך כמה מילים.

<איילת וידר כהן: בסופו של דבר נמצאת שם בת, נמצאת שם נערה, אישה צעירה בצעדים הראשונים שלה בעולם המבוגרים.

<איילת וידר כהן: הנזק הוא נזק רב ומערכתי וארוך טווח.

<איילת וידר כהן: הנזקים הם גם במערכות הגופניות, הנפשיות, החברתיות, המוסריות.

<איילת וידר כהן: כשהפגיעות לא מטופלות הנזק הולך ופושט כמו הרס בנפש.

<איילת וידר כהן: הנפגעות נקראות 'שורדות', הקיום שלהן הופך להיות להישרדותי.

<איילת וידר כהן: שמירה על הסוד והניסיון לא להיות מוצפות על ידי זיכרונות הפגיעה.

<איילת וידר כהן: תחושת המוגנות – אני חושבת שהדבר המרכזי הוא שתחושת המוגנות נפגעת ויוצרת סדק מאוד מאוד גדול גם ברמת הפרט, אבל גם ביחס שבין הנערה לבין החברה שבתוכה היא נמצאת.

<איילת וידר כהן: אני יכולה להביא דוגמה מהבוקר של מטופלת שלי איתה נפגשתי ממש לפני שיצאתי לדיון הזה.

<איילת וידר כהן: היא נאנסה בעת השירות שלה לפני למעלה מ- 12 שנה.

<איילת וידר כהן: בכל המושגים היא השתקמה, היא התפתחה מבחינה מקצועית, לימודים, עבודה, תעסוקה, נישאה וילדה ילדים.

<איילת וידר כהן: באמת בכל הפרמטרים שאנחנו בודקים שיקום היא השתקמה.

<איילת וידר כהן: אבל, 12 שנה מאז יש לה סיוטי לילה.

<איילת וידר כהן: לילה לילה הסיוט חוזר על עצמו.

<איילת וידר כהן: היא הייתה שנים בטיפול פסיכולוגי, היא עזבה את הטיפול וניסתה שוב.

<איילת וידר כהן: היום לראשונה באיזה צירוף שכזה, היא אמרה לי שהסיוטים פסקו והיא מרגישה בן אדם אחר.

<איילת וידר כהן: היא מרגישה שנוספו לה שעתיים לכל יום שעובר.

<איילת וידר כהן: אם שעתיים בבוקר היא .

<איילת וידר כהן: מנוטרלת מהסיוטים, נוספו לה שעתיים לכל יום בחיים שלה.

<איילת וידר כהן: מבחינת ההרס אני חושבת שלא צריך להכביר מילים.

<איילת וידר כהן: השלכות לטווח הארוך של תחושות אשמה, שנאה עצמית, תחושות חוסר ערך, ביטחון עצמי פגוע, השקעה של הרבה אנרגיה בהדיפה של הזיכרונות של הפלש בק.

<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שמול כל הנזקים האלה שבאמת לא מניתי מחצית מהם, מה ההרס.

<איילת וידר כהן: מה כן יכול להשפיע ולעזור?

<איילת וידר כהן: ההתייחסות למי שמתלוננת היא התייחסות ללא שיפוט, תמיכה בלתי מסויגת, התגייסות מרבית גם כדי לטפל בה, אבל גם כדי לעשות צדק.

<איילת וידר כהן: התחושה שהאמון בעולם התערערה היא נתונה בידיים שלנו.

<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שככל שתהייה תמיכה גם טיפולית וגם חברתית ותמיכה במוגנות, השיקום יתפוס כיוון אחר לחלוטין.

<איילת וידר כהן: אני חושבת שכאן האחריות המקסימאלית היא על עמותות ועל המינהלת.

<איילת וידר כהן: לצערי המצב בשטח הוא כך, אני יודעת מגיעים אלינו, מגיעים ל"קולך", .

<איילת וידר כהן: שהרבה פעמים מגיעים אלי דרך "קולך" כשהנפגעת מתלוננת, לפעמים זו לא רק בת שירות לאומי אלא גם רכזת שנפגעה.

<איילת וידר כהן: הרכזות יכולות נשים צעירות וגם הן חשופות לפגיעה.

<איילת וידר כהן: היחס בהרבה מקרים הוא בספקנות, בפיקוק, בביקורתיות, 'אולי לא הבנת נכון אולי לא פירשת נכון'.

<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים כמה זה הרסני.

<איילת וידר כהן: אנחנו מדברים כאן על פיקוח נפש ואין מקום לשאלות האלה.

<איילת וידר כהן: אנחנו עובדות כבר שנים לקבל באמון מלא את התלונה ולטפל בה בחומרה הרבה ביותר.

<איילת וידר כהן: מה שיותר גרוע מזה, שחלק לא מבוטל מהמקרים פנו אלי כי הגיעו לאיזה מבוי סתום.

<איילת וידר כהן: לא הופסקה התקשרות בין העמותה לבין הפוגע בין אם זה אבא מאמץ – זו באמת תופעה קשה ביותר – בין אם זה מנהל של עמותה שמקבל את בנות השירות הלאומי.

<איילת וידר כהן: ההתקשרות בין נשוא התלונה לבין מפעילי השירות הלאומי לא הופסקה.

<איילת וידר כהן: לצערי, את מה ששמענו בהתחלה אני שומעת, השאלות שבאות מעמדה מתגוננת, לדעתי העמדה המתגוננת היא אסון בנושא הזה.

<איילת וידר כהן: מוגנות צריכה להיות בראש סדר העדיפויות.

<איילת וידר כהן: אני חושבת שצריך לעבור מעמדת התגוננות למוגנות כערך עליון.

<איילת וידר כהן: אם העמותות ואם המנהלת אל יסמנו את המוגנות כערך עליון הבנות שלנו ימשיכו להיות משרתות בסביבת עבודה מאוד פוגענית.

<איילת וידר כהן: אם אנחנו מדברים על תקציב הביטחון, זה גם ביטחון.

<איילת וידר כהן: לא יתכן שיהיו פה כל שנה אלפי בנות שמשרתות בתנאים של חוסר מוגנות.

<איילת וידר כהן: אני חושבת שהמשימה היא לעבור מעמדת התגוננות, להערכתי זו עמדה שקיימת עדיין וקיימת יותר מדי, לעמדת של סימון הערך של מוגנות בסדר עדיפויות ראשון במעלה.

עליזה לביא: אני מאוד מודה לך על הדברים בכלל, אבל על הסיומת בפרט כי האווירה בה הסתיימה הוועדה הקודמת הייתה שיש כאן אנחנו ואתם.

עליזה לביא: אני מאוד מקווה שכולנו עשינו כאן

עליזה לביא: כברת דרך להבין שהמרחב הציבורי הוא של כולנו ושהביטחון במרחב הציבורי הוא של כולנו.

עליזה לביא: אין כאן אנחנו ואתם ושאנחנו מבקרים אתכם.

עליזה לביא: אנחנו רוצים מרחב.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: חנה קהת מ"קולך, בבקשה.

<חנה קהת: אני אתחיל עם הימים האחרונים שפניתי ושאלתי נשים שנפגעו בשירות הלאומי האם הן מוכנות לבוא ולהעיד.

<חנה קהת: כשהן שמעו שהמקום משודר והן תצולמנה, הן אמרו 'אנחנו לא יכולות, אנחנו באמת פוחדות' וזו לא אחת.

<חנה קהת: שתיים היו מוכנות לשלוח את העדות שלהן בכתב.

<חנה קהת: הן אמרו 'אנחנו לא יכולות להגיע כי הפוגעים שלנו עכשיו הרבה יותר בכירים והם יחכו לנו בפינה בהמשך הדרך'.

<חנה קהת: אחת הבעיות שגילתי בתקופה שאני ב"קולך" ובהתעסקות עם נפגעות שירות, היא שתופעה כ- 90% כשמתלוננת הנפגעת בת שירות מגיעה לרכזת או למישהו, וזה אחוז מאוד קטן, היא מורחקת והפוגע נשאר.

<חנה קהת: ברוב המקרים, ברוב הגדול, הפוגע לא נותן את הדין, להפך, המקום נשאר לא מוגן.

<חנה קהת: היו לנו מקרים בהם ממש היו לנו מאבקים עם אגודות מסוימות להפסיק לשלוח בנות למקום שאין הגנה ואין מוגנות - מקום שהיה מסומן וידעו שיש שם פוגע לקח שנים עד שזה חלחל.

<חנה קהת: לא תמיד הצלחנו להמשיך ולעקוב.

<חנה קהת: הקושי הגדול שהן לא יכולות לבוא הוא בכמה רמות.

<חנה קהת: אני אבקש לצטט מישהי שבסוף לא הגיעה ויש לה המון המון עדויות,.

<חנה קהת: היא עובדת הרבה עם בנות שירות.

<חנה קהת: היא אמרה שהבעיה היא בכמה רמות.

<חנה קהת: ראשית הן באות לא מוכנות, הן יוצאות מחממה, לא מכירות את השפה, לא מכירות את התרבות ובהרבה פעמים הן לא יודעות לפרש את ההתחלה של הטרדה ואת ההתחלה של הניצול.

<חנה קהת: שנית, הן באות בתקופה מאוד רגישה, זו הפעם ראשונה שהן יוצאות מהבית.

<חנה קהת: הן כמהות לקשר וזה מנוצל לרעה.

<חנה קהת: כפי שהמשפטנית אמרה, אין היום מודעות ואחריות למוגנות כי יתכן שהחוק השאיר כאן שטח הפקר.

<חנה קהת: אני מצטטת נשים שמטפלות ואומרת 'שירות לאומי זה שטח הפקר והבנות שלנו מופקרות שם'.

<חנה קהת: זה לא משהו שרק אני אומרת אותו, באמת אמרו אחת אחרי השנייה, 'הבנות מופקרות שם, אין תנאי של - - -

עליזה לביא: הפקר?

עליזה לביא: לא, חלילה - - -

<חנה קהת: לא.

<חנה קהת: אנחנו מפקירות אותן והן לא מגונות במובן שאין דין ואין דיין, במובן שאין כתובת למי לפנות.

<חנה קהת: אין חובה על הארגונים שכל מוסד וכל עמותה שמקבלים בת שירות מחויבים לחוק ויש להן מערך ההגנה של החוק.

<חנה קהת: אם אני שולחת בת לעמותה מסוימת ואין שם הקפדה על החוק, אין שם נציבת תלונות, אין מניעה כפי שהחוק דורש, אין תקנון שתלוי במקום הזה – הבת מגיעה למקום חשופה.

<חנה קהת: לא פעם הן מגיעות למקומות קשים, הן מנוצלות והרבה מקומות בשירות הבריאות הם מאוד בעייתיים.

<חנה קהת: אין לה כתובת.

<חנה קהת: רוב הבנות שאני דיברתי איתן לא פנו לרכזות, הן לא הרגישו שהרכזות בכלל מודעות ומבינות והן כתובת להגיד את זה.

<חנה קהת: הרבה מאוד מהנפגעות או שהן הועזבו ברגע שאמרו או שהן עזבו מרצונן ברגע שהרגישו שהן שלא יכולות להישאר.

<חנה קהת: אין מערך של הגנה ונהלים, כמו שאמרת שיכולים לארגן את המקום כמו שצריך מרמת המנהלת, הארגונים שיקבלו את האחריות בעל כורחם או מתנדבים שייקחו את האחריות.

<חנה קהת: יש צורך שהחוק יחיל את האחריות עד לארגונים, העמותות והמוסדות.

<חנה קהת: שהחוק לא יאפשר לשלוח בת למקום שלא עומד בדרישות החוק.

<חנה קהת: היום כן שולחים את הבנות.

<חנה קהת: לא מזמן פנתה אלי חברה שלי, הבת שלה הלכה להתראיין לשירות, אותו ראש מוסד רק סיים את הראיון, הצמיד אותה לקיר ועשה בה מעשה מגונה.

<חנה קהת: היא עוד לא סיימה, היא רק הגיעה כדי להתראיין להתקבל.

<חנה קהת: זה מקום מאוד מאוד מכובד, זה מוסד חינוכי גדול.

<חנה קהת: היא חזרה מבועתת הביתה והשביעה אותי לא להגיד מילה, כי כך הן הבנות שלנו.

<חנה קהת: הן פוחדות שאם פגעו בהן הן לא בסדר.

<חנה קהת: היא ילדה קטנה, צעירה, מה היא צריכה כתם על החיים שלה.

<חנה קהת: אני מסיימת עם הסיפור הקשה הזה.

<חנה קהת: החברה שלי השביע אותי לא להגיד.

<חנה קהת: הערה קטנה.

<חנה קהת: הרבה פעמים הפגיעות הן מהחניכים והחניכות.

<חנה קהת: בנות שירות שיוצאות להדריך בפנימיות, במוסדות של נוער בסיכון הן בהרבה פעמים של עולים חדשים.

<חנה קהת: הרבה מאוד מהמקרים הפגיעה היא מלמטה.

<חנה קהת: כמדריכות הן בבעיה מאוד מאוד קשה.

<חנה קהת: הרבה מהעדויות הן מהכיוון שהגבולות וההכנה הם לא כמו בצבא.

<חנה קהת: ההיררכיה הצבאית היא מאוד מאוד ברורה.

<חנה קהת: חייל שיעיז להטריד מפקדת שלו יודע בדיוק מה יקרה.

<חנה קהת: חניכים וחניכות לא יודעים את זה.

<חנה קהת: גם חניכים וגם חניכות מטרידים.

<חנה קהת: תודה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: רחל נעמן בבקשה.

<רחל נעמן: שלום.

<רחל נעמן: אני לא מגיעה מטעם מישהו מאורגן.

<רחל נעמן: שמעתי את הפניה של חנה והרגשתי שאני יכולה לבוא ולומר כמה דברים בעניין זה.

<רחל נעמן: עשיתי שירות לאומי שנתיים בכפר נוער מאוד מוכר.

<רחל נעמן: הגענו, אני ועוד חברה, כחלק מהעבודה היומיומית שלנו לפגוש אדם שאחראי על כל הציוד המשרדי בכפר.

<רחל נעמן: זה אדם שיש לו תפקיד מאוד משמעותי.

<רחל נעמן: כל בנות השירות עוברות דרכו, כל המדריכות ונשות הצוות כולן צריכות ציוד משרדי וכולן צריכות ציוד לקישוטים.

<רחל נעמן: באנו שתינו, כי היינו בנות שירות של אותה שכבה.

<רחל נעמן: נכנסנו לחדר צר, לא חשבנו שיש בעיה איתו.

<רחל נעמן: התחלנו לבחור את הדברים שהיינו צריכות ופתאום אני מרגישה שהוא נוגע בי מאחור.

<רחל נעמן: חשבתי שזה בגלל שהחדר צר ושאין פה משהו יותר מדי בעייתי.

<רחל נעמן: אחרי כמה דקות אני קולטת שהוא נוגע גם בחברה שעומדת צמוד אלי.

<רחל נעמן: לא אמרנו שום דבר.

<רחל נעמן: יצאנו משם ואחרי זה בינינו אמרנו 'קלטת שהוא נגע בך'.

<רחל נעמן: אמרנו, בטוח שזה לא היה בכוונה.

<רחל נעמן: הוא בנאדם מבוגר, נשוי עם ילדים, עובד שנים במקום הזה, אין שום סיכוי שזה היה בכוונה.

<רחל נעמן: החלטנו שאנחנו באות לשם ביחד כדי שלא נתקע בפעם הבאה.

<רחל נעמן: הגענו שוב, בחרנו את מה שהיינו צריכות והפעם הוא פשוט העביר עלי יד מקדימה, מול העיניים שלה, זה לא היה משהו נסתר, משהו שהיה אפשר לפספס.

<רחל נעמן: אחרי שזה קרה דיברנו בינינו אמרנו שאולי אנחנו צריכות לבדוק אם זה קורה לעוד בנות.

<רחל נעמן: עשינו את זה מאוד בדיסקרטיות גם כי התביישנו וגם כי חשבנו שאנחנו אולי לא מפרשות נכון את מה שקורה.

<רחל נעמן: התחלנו לברר עם חברות וגילנו שאף אחת לא מתביישת ללכת לשם לבד ואין עם זה בעיה.

<רחל נעמן: הרחבנו את המעגל ובדקנו עם מדריכות שעבדו שם.

<רחל נעמן: אף אחת לא התלונה כמונו.

<רחל נעמן: הבנו שזו בעיה שלנו.

<רחל נעמן: המשכנו לבוא והיו פעמיים שהוא נגע בנו.

<רחל נעמן: החלטנו שאנחנו לא יכולות שלא לעשות עם זה כלום.

<רחל נעמן: באותה תקופה הרכזת שלנו הייתה בחופשת לידה והייתה רכזת מחליפה שלא היה לנו קשר מהותי איתה.

<רחל נעמן: היא הייתה עניין טכני.

<רחל נעמן: חיפשנו עם מי לדבר, איך לפתור את הבעיה הזאת.

<רחל נעמן: בסופו של דבר החלטנו שיש אדם אחד בתוך הכפר שאנחנו יכולות לפנות אליו ואנחנו מקוות שהוא לא יכעס או ישפוט אותנו.

<רחל נעמן: קבענו איתו שיחה ואמרנו את הדברים בצורה מאוד ברורה ופשוטה.

<רחל נעמן: להפתעתנו הוא היה מאוד הגון ומאוד מתחשב.

<רחל נעמן: הוא אמר לנו 'אתן מבינות במה אתן מאשימות את הבנאדם הזה'.

<רחל נעמן: אמרנו 'כן'.

<רחל נעמן: הוא אמר 'קחו בחשבון שאתן לא צריכות לפחוד ואתן לא צריכות להתבייש.

<רחל נעמן: אתן באות לקחת ציוד מתי שאתן רוצות, אני מטפל בעניין הזה'.

<רחל נעמן: זה באמת נפסק וגם לא קיבלנו שום התייחסות מאותו איש מטריד על זה שפנינו או שאמרנו משהו.

<רחל נעמן: ידענו שזה טופל.

<רחל נעמן: בהסתכלות לאחור, אני כבר כמה שנים אחרי השירות הלאומי.

<רחל נעמן: העובדה שלא הייתה לנו באמת שום כתובת ברורה שאליה יכולנו להגיע ולהגיד מה קרה ולקבל אפילו איזה יעוץ איך להתנהל, זאת הנקודה הכואבת.

<רחל נעמן: ההורים שלי לא יודעים מה קרה וזה משהו ששתינו שמנו לחלוטין מאחורינו.

<רחל נעמן: לפני שהגעתי לוועדה הזאת הרבה מאוד מהחברות שלי התקשרו אלי ואמרו לי 'קרה לי ככה, קרה לי ככה'.

<רחל נעמן: מעט מהן העיזו להתלונן.

<רחל נעמן: אני מכירה מישהו שהעיזה להתלונן וקיבלה כתף מאוד קרה.

<רחל נעמן: שוב, כי לא הייתה כתובת מתוך השירות הלאומי שהיא כאילו בעדנו.

<רחל נעמן: אנחנו מול גוף אזרחי שאם יש בתוכו אנשים טובים שרוצים לעזור לנו זה נהדר, אבל אם אין, אז אין וזו נשארת הבעיה שלנו בתור בנות.

<חנה קהת: והאיש הזה נשאר שם?

<רחל נעמן: האיש הזה נשאר שם.

עליזה לביא: תודה רחל, אני מאוד מעריכה אותך.

עליזה לביא: יעקב עמר, סמנכ"ל הרשות לשירות הלאומי-אזרחי, בבקשה.

<יעקב עמר: ראשית אני מסכים עם כל הפתיח שלך ואני אקח את זה לתשומת ליבי לפחות בקטע שלנו ולא רק לגבי הנהלים שאנחנו הולכים לעשות, אלא גם ליצור פתרון של משהו שנקרא מרכז סיוע.

<יעקב עמר: מקום שאליו תוכלנה כל בנות השירות הלאומי - - -

עליזה לביא: אני מבינה שהיית אמור להכריז כאן על משהו.

עליזה לביא: אתה קיבלת את הזמן מהוועדה הקודמת נתנה.

<יעקב עמר: אני אומר את הכול.

<יעקב עמר: אמרתי כעת משהו שאינו נמצא בתוך הנוהל.

<יעקב עמר: אנחנו לא ברמה כזאת של טיפול כמו שיש למישהו וכמו שאמרה הנערה כאן 'שיש מישהו שאני יכולה להתקשר אליו ישירות' כמו מרכז סיוע או אחר.

<יעקב עמר: זה דבר שלא היה קיים.

<יעקב עמר: נבנו דברים אחרים והלכו לכיוון בדרך אחרת.

<יעקב עמר: יתכן שמתוך מה ששמעתי עכשיו אני אבוא להנהלה וננסה למצוא את הפתרון היותר ממוקד גם לטובת הבנות וגם בעניין רמת המודעות.

<יעקב עמר: חלק מהדברים אני מניח שחלק מהבעיה היא של מודעות וחלק מהדברים הוא ברמה המקצועית של טיפול.

<יעקב עמר: אני אומר את זה להנהלה אצלנו ואני מקווה שבדיווח הבא יהיה גם פתרון לכך.

<יעקב עמר: בנוגע לדברים שהסתיימו בוועדה הקודמת, ליצור נוהל אחיד בתוך המנהלת.

<יעקב עמר: אחרי הדיון האחרון שהתנהל כאן, הרשות עשתה מספר מפגשים גם עם צוות המרכז לסיוע בירושלים, עם היושבת ראש שלה, גם עם המסגרות של הגופים המוכרים בגופים בניסיון ליצור משהו משותף.

<יעקב עמר: אנחנו כרשות, כמטה יכולה כדי לתת מענה ברמה של הנחיות ברורות מה לעשות.

<יעקב עמר: הנחיות כמו שיש לנושא התנהלות בדירה או דברים אחרים שצריכים להיות במסגרת השירות הלאומי, כך יינתנו הנחיות לנושא הטרדות מיניות.

<יעקב עמר: חלק מהדברים יהיו צריכים להיות מבוצעים על ידי אותם גופים מוכרים בשילוב הגופים המעסיקים.

<יעקב עמר: אי אפשר ליצור כאן הפרדה שכל אחד אחראי על משהו, אלא מישהו אחד שילווה את הבת עד הסוף.

<יעקב עמר: לפחות בהגדרות, אנחנו יודעים כשאנחנו לוקחים בת ומשלבים אותה בתקן, במקום מסוים, אנחנו יודעים שהגופים עושים קשר של 24 שעות עם אותה בת.

<יעקב עמר: יש רכזת משולבת, יש להן מנהלת מחוז, יש להן עובדת סוציאלית וכל דבר שיש היום לתת מענה.

<יעקב עמר: כנראה שיש כאן בעיה של מודעות בדברים האלה.

<יעקב עמר: אני מניח שמה שנאמר כאן ייתן לנו סיוע לדחוף לכיוון היותר פרקטי לטובת בניית משהו כולל של כולם, אולי משהו משותף.

<יעקב עמר: זה יגיע להנהלה על מנת לעשות את הדברים.

<יעקב עמר: אנחנו נפגשים ורוצים גם להיפגש עם הצבא עם היוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים), לצערנו לא צלח הסיפור עם הצבא כדי ללמוד מהם מה הם עושים ואיך הם עושים את הדברים.

<יעקב עמר: הכנו טיוטת נוהל שעל פי הנחיות המנכ"ל עד סוף שבוע זה אנחנו אמורים לשלוח, ראשית לגופים המוכרים שהתייחסו.

<יעקב עמר: הגופים העיקריים הם נתח מרכזי למילוי אותו הנוהל.

עליזה לביא: הגופים העיקריים הם העמותות?

<יעקב עמר: העמותות.

<יעקב עמר: יש שבע עמותות שרק הן יכולות להעסיק בנות שירות לאומי, כלומר להפנות ולטפל בבעיות שירות לאומי.

<ענת מימון: והן כפופות אליכם?

<ענת מימון: מי מסדיר - - -

<יעקב עמר: אנחנו הרגולטור שלהן באופן מלא.

<יעקב עמר: לצורך העניין הזה נקבל את ההתייחסויות שלהן.

<יעקב עמר: אני מקווה שבשבועיים-שלושה-חודש הקרוב יצא נוהל מוסכם ברמה העקרונית על כולם עם ההנחיות כמוגדר בחוק, לפחות ברמה של הדברים.

<יעקב עמר: הדבר השני שיעשה, ושהוא לא קשור כרגע לדוח אלא למשהו ששמעתי פה, למצוא פתרון פרקטי, ליצור מרכז סיוע משותף לכלל הגופים.

<יעקב עמר: נשב יחד עם המנכ"ל כדי לראות מה הטוב ביותר לעשות כדי שכל בת שיש לה בעיה אולי לא תצטרך את הרכזת, היא תלך ישירות למרכז הסיוע.

<יעקב עמר: אולי נוכל להתחבר לחלק מהארגונים שכבר קיימים – יתכן שגם זה פתרון שיוכל לתת מענה.

עליזה לביא: מי אצלכם היום ברשות אחראי על הנושא הזה?

<יעקב עמר: אנחנו מינינו את נורית.

<יעקב עמר: זה כתוצאה מהנוהל.

<יעקב עמר: זה לא היה משהו מכוון משימה.

<נורית טזזו: אני רכזת פרויקטים ברשות.

<נורית טזזו: אחרי הדיון שהתקיים שר-שלום ג'רבי למעשה מינה צוות שיקדם את הנושא, ביניהם ליאור שוחט והיועץ המשפטי יואב ארבל.

<נורית טזזו: כהמשך הדברים שאמר הסמנכ"ל, נפגשנו עם הנציגים של הגופים המוכרים כמו כן עם מרכז הסיוע לנשים דתיות ונפגעי תקיפה מינית בירושלים וגם עם הנציגה של נציבות שירות המדינה, עורכת הדין רוזנפלד.

<נורית טזזו: עם היוהל"ן עדיין לא הסתדר.

<נורית טזזו: יש כרגע טיוטה שהיא עדיין בגדר טיוטה.

<נורית טזזו: בתקווה שבשבועות הקרובים אנחנו נקבל את המשובים מכל הגופים המוכרים ונעביר את כנוהל קבוע.

<יעקב עמר: הטיוטה הזאת תועבר לגופים המוכרים אחרי - - -

עליזה לביא: מה הרציונל של המודל?

עליזה לביא: מהו המודל.

עליזה לביא: על מה אתם הולכים?

<יעקב עמר: הכוונה שאנחנו ניתן את ההנחיות הכלליות והגופים המוכרים העוסקים עם הבת אחת מול אחת, יצטרכו לתת פתרון גם לעניין הטיפול ולא רק לעניין המניעה ברמה של הכשרה.

<יעקב עמר: אחרי שכתבנו נשמע את ההתייחסויות שלהן ונבנה מודל.

<יעקב עמר: הכיוון שאליו אנחנו הולכים לעשות היום, שאנחנו ניתן את ההנחיות הכלליות וכל מה שצריך לעשות יהיה מוגדר ושהמענה הטיפולי יצטרך להיות בתוך הגופים המוכרים.

עליזה לביא: אתן לך דוגמה, העברנו תקנות באקדמיה.

עליזה לביא: היום כל סטודנט/ית, עובד/ת מרצה או מרצה כולם צריכים לעבור הדרכה.

עליזה לביא: להכיר גם את הזכויות וגם את החובות וגם את מקום העבודה.

<יעקב עמר: את זה ניתן בוודאות.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולם את מה ששמענו פה ומה שקורה בפועל, כל עמותה מחליטה איך היא עושה את זה, כמה שעות היא מקדישה לזה ואם בכלל.

עליזה לביא: השאלה האם אתם הולכים להבא מתחילת הדרך, והאם באמת מימשתם נציבה אצלכם ברשות.

<יעקב עמר: תהייה אצלנו ממונה, נורית - - -

עליזה לביא: לא שזה יהיה עוד משהו שהיא עושה.

עליזה לביא: צריכה להיות ממונה לסוגיה הזאת.

עליזה לביא: יש לכם תחתיכם אלפי בנות.

עליזה לביא: אלו לא מספרים שאי אפשר.

עליזה לביא: צריך מישהי שתרכז את הסוגיה הזאת, מישהי שתאכוף, מישהי שתוודא שהעמותות מפנימות, מטמיעות את החשיבות של הדבר.

<יהודית סידיקמן: סליחה, צריכים גם לדאוג שהיא עוברת את ההכשרה.

<יהודית סידיקמן: זה מאוד יפה להציב ממונה.

<יהודית סידיקמן: אני חושבת שזה מאוד חשוב.

<יעקב עמר: מאחר ואנחנו גוף שהוא רגולטור לטובת העניין.

<יעקב עמר: זה גוף מטה יותר מביצוע.

<יעקב עמר: את החלק הביצועי בתחום הטיפול והמניעה נעשה ברמה של הגופים המוכרים.

<יעקב עמר: בכל מקרה בנושא ההכשרה ובדברים אלה, הדברים האלה קיימים.

<יעקב עמר: אני לא יודע אם הם כתובים אחד לאחד, אבל בכל מערך של העמותות, אני אומר את זה בוודאות ובחלק מהמקרים אני ביקרתי, בכל סדנאות בהערכות שלהן יש מספר שעות לנושא של התמודדות.

עליזה לביא: אבל זה נושא שכל עמותה מחליטה לעצמה.

<יעקב עמר: לא.

<יעקב עמר: אצל כולן יש את זה.

<ענת מימון: אבל זה לא נעשה.

<ענת מימון: החוק מטיל אחריות על המעביד.

<יעקב עמר: זה חלק מהלקונה שעלתה כאן.

<יעקב עמר: אנחנו נסיים את כתיבת הנוהל ונכסה את הלקונה הזאת.

<יעקב עמר: יהיה קשר ישר בין ההנחיות שלנו לבין מה שמכוונת הנערה - - -

עליזה לביא: אני אגיד לך מה אני לא מבינה.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים בסוף חודש מאי.

עליזה לביא: ישבנו כאן בפברואר, קיבלתם חודש שהייתם צריכים להגיש דוח לוועדה.

עליזה לביא: לאחר החודש שקיבלתם פנינו אליכם ודחינו את הישיבה הזאת, תיאמנו אותה עם שר-שלום ג'רבי המנכ"ל שלכם.

עליזה לביא: חטפנו ממנו סטירת לחי והוא לא הגיע היום.

עליזה לביא: למרות שהישיבה נדחתה ונדחתה ותואמה איתו אתה בא ואומר לי שאתם עדיין לא.

עליזה לביא: אני לא מבינה.

עליזה לביא: אני אגיד מהו הכלי הנוסף, זה שינוי חקיקה – להעביר את האחריות אליכם.

עליזה לביא: אני פוסלת את זה כי אם אני רואה שזאת ההתנהלות ואתם לא לוקחים אחריות.

<יעקב עמר: אנחנו לוקחים אחריות.

עליזה לביא: שלושה חודשים ואלו התשובות המתגלגלות שאתה נותן לי כאן.

עליזה לביא: המנכ"ל שלך לא טורח להגיע, לו יש דברים יותר חשובים.

עליזה לביא: זה רק מלמד מה הוא חש כלפי הנושא הזה.

עליזה לביא: אני חושבת שהמחוקק צריך לתת את דברו.

עליזה לביא: אם צריך לשנות את החוק, אני אשנה את החוק.

עליזה לביא: זה חייב להשתנות.

<יעקב עמר: אני אומר חד-משמעית.

<יעקב עמר: אני לא מגמגם והאחריות המלאה היא של הרשות על כל בת שנכנסת לעשות שירות לאומי.

<יעקב עמר: אין פה כאן אחריות של מישהו אחר.

<יעקב עמר: המדינה הגדירה כאן מי אחראי על נושא שירות לאומי.

<יעקב עמר: אנחנו האחראים על השירות הלאומי.

<יעקב עמר: יכול להיות שיש באגים, הבאגים האלה קיימים ואנחנו מטפלים בהם.

עליזה לביא: שלושה חודשים ואין לך תשובה בשבילי?

<יעקב עמר: אני אומר בשלושה חודשים היו נושאים אחרים שהם לא רק הטרדה מינית.

<יעקב עמר: אין מה לעשות.

עליזה לביא: זה עניין של סדר עדיפויות.

<יעקב עמר: אני אומר שוב, נכון שבסדר העדיפות של 1, 2, ו-, במילון אחוז נמצא אצל מישהו אחד כאן ואצל מישהו אחר פה.

<יעקב עמר: אני אומר שוב חד-משמעית, אנחנו אחראים לדבר הזה, נעשה את מה שצריך לעשות מבחינת ההגדרה של הנתונים גם בחוק וגם כלפי הגופים המוכרים – נכון שעד עכשיו זה לא התממש עד הסוף.

<יעקב עמר: כעת זה לקראת הסוף.

<יעקב עמר: יש כבר מודל של הנוהל ואני מקווה שבשבועיים-שלושה הקרובים אכן זה יסתיים.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: ידעיה לוין מנכ"ל "בת עמי" בבקשה.

<ידעיה לוין: תודה.

<ידעיה לוין: ראשית אני מסכים שיש בעיה.

<ידעיה לוין: זה דבר ראשון כנקודת מוצא.

<ידעיה לוין: אני אגיד את זה בצורה מאוד פשוטה ואני גם אגיד דבר והיפכו.

<ידעיה לוין: אם מסרתי בוועדה הקודמת שהיו ש"בת עמי" סדר גודל של 21-22 מקרים של הטרדה שהגיעו אלינו.

<ידעיה לוין: יש בעיה אם בסטטיסטיקה מדברים שבמדינה, זו סטטיסטיקה מאוד ברורה, היו צריכים להגיע אלינו לפחות עוד 100 מקרים במינימום ואני חושב שעוד יותר.

<ידעיה לוין: כל מה שנאמר הוא נכון.

<ידעיה לוין: הבנות נמצאות בתקופה של יציאה מהבועה ומפגש עם חברה רחבה מאוד.

<ידעיה לוין: הן נתקלות בהתמודדויות לא פשוטות ואם המקרים לא מגיעים אלינו אז כנראה שאנחנו לא עובדים נכון.

<ידעיה לוין: כנראה שנדרש שינוי סדר היום בנושא הזה.

<ידעיה לוין: את זה אני מבקש לומר כפתיח.

<ידעיה לוין: כעת אומר דבר והיפוכו, ראשית הבנות לא מופקרות.

<ידעיה לוין: להגיד את המשפט 'הבנות מופקרות' בעיניי זה משפט חריף.

<ידעיה לוין: סליחה חנה שאני מעיר לך.

<ידעיה לוין: אני אומר את דעתי.

<חנה קהת: הן לא מטופלות.

<ידעיה לוין: אני לא חושב שהבנות לא מטופלות.

<ידעיה לוין: הבנות מאוד מטופלות.

<ידעיה לוין: אני חושב שיש בעיה גדולה ואני גם אמקד אותה.

<ידעיה לוין: הבעיה היא לא בסדנה כזאת או אחרת.

<ידעיה לוין: אנחנו משתמשים מעט ומעט מדי בכלים.

<ידעיה לוין: "אל הלב" הוא אחד הכלים, זה יכול להיות כלי חלקי, זה כלי טוב.

<ידעיה לוין: יש סדנאות שמועברות וגם זה מצוין.

<ידעיה לוין: אני לא חושב שזה יושב שם.

<ידעיה לוין: דיברתי על זה בפעם שעברה ואני חוזר על כך.

<ידעיה לוין: בסופו של דבר נקודת הקצה זה הרכזות ונקודת הקצה בנושא הזה הן העובדות הסוציאליות.

<ידעיה לוין: עובדות סוציאליות מוגדרות אחת ל- 750 בנות לעובדת סוציאלית.

<ידעיה לוין: יש כאן בעיה ואמרתי את זה בפעם הקודמת כי מעט מקרים יגיעו.

<ידעיה לוין: אם יש רכזת אחת על 75 בנות, יש כאן בעיה.

<ידעיה לוין: רכזת אחת ל-75 בנות סביר להניח שהיא לאת תוכל ליצור קשר טוב עם כל 75 הבנות, בצורה טובה, כדי שהמקרים יגיעו אליה.

<ידעיה לוין: נדרש כאן שינוי סדר יום.

<ידעיה לוין: אני הולך לעשות את זה בשנה הבאה ב"בת עמי" בכלים המעטים שיש לנו וזאת מסיבה מאוד פשוטה.

<ידעיה לוין: בשביל שיגיע דיווח מהבת לרכזת, ולמרות שהבנות מקבלות תקנון מאוד ברור, הן יודעות מי הממונה והממונות ב"בת עמי" יודעות למי הן יכולות לפנות.

<ידעיה לוין: כך זה גם בכל העמותות.

<ידעיה לוין: עדיין בסופו של דבר אם יש רכזת ל-75 בנות – אצלנו אין את זה – אצלנו אחת לפחות מ-40.

<ידעיה לוין: התקן הוא אחת ל- 75.

<ידעיה לוין: אנחנו שמים אחת לפחות מ- 40 ועדיין רואים מעט מקרים שמגיעים.

<ידעיה לוין: יש בעיה ואי אפשר להתחמק ממנה.

<ידעיה לוין: זה דבר ראשון.

<ידעיה לוין: הדבר השני שחשוב לי להגיד, אני לא חושב שהיה מקרה בשירות הלאומי, לפחות אצלנו, שבמקום שהיה מטריד לא דאגו שהוא יעוף מתפקידו ושהבנות המשיכו לשרת שם או שהמשכנו לשלוח אליו בנות.

<ידעיה לוין: לא היה.

<ידעיה לוין: יכול להיות שזה היה לפני 12 שנה, יכול להיות לפני 11 שנה.

<ידעיה לוין: ב-11 שנים שאני נמצא ב"בת עמי" זה לא היה.

<ידעיה לוין: אני כן אומר שיש מנהלי מוסדות שיצאו מהמקום שלהם,

<ידעיה לוין: מבלי להתבלבל בכלל, על מקרה של הטרדות.

<ידעיה לוין: מקרה אחד היה לפני חודשיים.

<ידעיה לוין: מקרה שני הייתי צריך להילחם ויש לי תכתובת מטורפת על הנושא הזה עם משרד החינוך, עם ראש חמ"ד (מינהל החינוך הדתי), ובכלל עד אין סוף עד שהוציאו אותו.

<ידעיה לוין: מקרים קורים.

<ידעיה לוין: אני חושב שהבעיה המרכזית עליה צריך לתת את הדעת היא על המעט מקרים שמגיעים.

<ידעיה לוין: מגיעים מעט מדי מקרים וזה לא שלא נעשו פעולות הסברה.

עליזה לביא: מה להערכתך, דווקא כמי שמכיר את המערכת והרבה מאוד שנים, מה כן צריך לעשות?

<ידעיה לוין: אני נוגע בארבע נקודות.

<ידעיה לוין: א.

<ידעיה לוין: להרחיב את הכלים שאנחנו נותנים לבנות, אם זה סדנאות, אם זה כלים כמו "אל הלב" שהוא אחד הכלים שאנחנו משתמשים בו מעט בגלל הנושא התקציבי וחשוב לי להגיד את זה.

<ידעיה לוין: זה יקר מאוד ואתם יודעים שזה מקום שצריך להשיג סבסוד.

<ידעיה לוין: דבר ראשון סדנאות של התמודדות.

<ידעיה לוין: אנחנו מסתכלים כאילו קיים החוק.

<ידעיה לוין: הקטע של החוק, בעיניי הוא רלוונטי לכם, לי הוא לא רלוונטי.

<ידעיה לוין: מבחינתו החוק לכל דבר.

<ידעיה לוין: כלומר, אנחנו כפופים לחוק הטרדה מינית לכל עניין ודבר.

<ידעיה לוין: אנחנו לומדים את החוק, אנחנו משתמשים בחוק.

<ידעיה לוין: אנחנו לומדים אותו עם הרכזות ועם הבנות במקום שזה רלוונטי וכדומה.

<ידעיה לוין: כלים חיצוניים כמו סדנה של "אל הלב" או כדוגמתם.

<ידעיה לוין: אני טוען שצריך לשנות את ההגדרה של עובדת סוציאלית.

<ידעיה לוין: יותר עובדות סוציאליות.

<ידעיה לוין: במקום עובדת סוציאלית אחת ל-750 בנות.

<ידעיה לוין: בעיניי המינימום הוא אחת 400 , כך אני רואה את זה.

עליזה לביא: כמה אתה אומר?

עליזה לביא: <קריאה:> אם אני זוכר נכון התקן הוא אחת ל-450.

<ידעיה לוין: אחת ל-750, בדוק, בדוק.

<ידעיה לוין: הדבר הרביעי הוא נושא שינוי הפרמטרים שקובעים כמה מלווה רכזת.

<ידעיה לוין: כלומר, שינוי תקציבי שבעיניי הוא אפשרי וצריך לעשות אותו.

<ידעיה לוין: דבר אחרון שאני מבקש לומר.

<ידעיה לוין: צריך לראות גם את הצד ההפוך.

<ידעיה לוין: מגיעים לכאן המון מקרים, השירות הלאומי מביא גם הזדמנות לעלות דברים.

<ידעיה לוין: הסדנאות שנעשות מעלות דברים מהעבר.

<ידעיה לוין: אני אוכל לומר דווקא מתחום אחד, לא מסתכלים עליו ושווה לעשות עליו ישיבה בפני עצמה, והוא נושא נערות מרקע של מצוקה שעושות שירות לאומי.

<ידעיה לוין: רק אנחנו ליווינו השנה 250 נערות כאלה.

<ידעיה לוין: מגיעות נערות שמעל 50% מהן הן נפגעות תקיפה מינית.

<ידעיה לוין: הן עושות תהליך מדהים בשירות הלאומי כדי לצאת.

<ידעיה לוין: כשאנחנו רוצים להביא אותן לנקודת קצה של טיפול מקצועי יש המתנה אדירה של תורים עד שאנחנו מסוגלים להביא אותן לטיפול על דברים שקרו בעבר.

<ידעיה לוין: המדינה במרכזים השונים נותנת מצד אחד טיפול מדהים, אבל התורים לטיפולים האלה ארוכים כאורך הגלות.

<ידעיה לוין: בעצם אני מרגיש שהמדינה גם לנושא הזה לא מספקת מספיק מענה של שעות טיפול לבנות צעירות, לנוער כן יותר, אבל לצעירות מעל גיל 18 לתת את טיפול.

<יעקב עמר: אבקש להוסיף משהו בנוגע למספר הבנות שמרכזת מטפלת, בשירות הלאומי יש תקני חוץ ותקני בית, כאלה שנמצאות בתקני חוץ, בדירות, זה 52 בנות ולא 75.

<יעקב עמר: לגבי אותן אוכלוסיות במצוקה להן יש עובדת סוציאלית שמטפלת אחת ל-30 בנות.

<ידעיה לוין: אני מברך על כך.

<ידעיה לוין: אני מצטרף לדברים שאמרה איילת בסיום דבריה.

<ידעיה לוין: נכון לראות את זה, אני לא בא מעמדת התגוננות, אני יודע שיש מה לתקן, אני יודע שצריך לשנות סדר יום.

<ידעיה לוין: אני ממש אומר את המילים האלה, צריך לשנות את סדר היום, לא יעזור לנו שום דבר.

<ידעיה לוין: אני חושב שאנחנו צריכים לקבל את הכלים, אבל אנחנו לא מקבלים את הכלים בשביל זה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: ארנה קוטלר מנכ"ל "שלומית" בבקשה.

<ארנה קוטלר: בוקר טוב.

<ארנה קוטלר: אני לא אחזור לדברים שאמר ידעיה.

<ארנה קוטלר: אני מצטרפת לכל מילה שהוא אמר.

<ארנה קוטלר: אני מבקשת לעלות כאן את מה שאמרתי בפעם הקודמת.

<ארנה קוטלר: אני מבקשת שזה כן יקבל את תשומת לב.

<ארנה קוטלר: ראשית הטיפול בנושא בקרב אוכלוסיית בני המיעוטים.

<ארנה קוטלר: בין הדיון שהתקיים לפני שלושה חודשים להיום, רק אצלי בעמותה היו שני אירועים.

<ארנה קוטלר: שם זה עוד יותר בעייתי וחייבים להיכנס לעניין הזה.

<ארנה קוטלר: שם ממש אין מוגנות.

<ארנה קוטלר: אני אומרת שאם אנחנו רוצים לעודד אותם להגיע למקום וכשאנחנו מתחייבים בפני המשפחות שלהם שהם יגיעו למקומות בהם הן יהיו בטוחות, שהן תתפתחנה ותתעצמנה – זה ממש ממש לא קורה.

<ארנה קוטלר: הנקודה השנייה, גם אתה אמרת בפעם הקודמת ואני מבקשת לחזור, וזה מצטרף למה שאמר ידעיה.

<ארנה קוטלר: הרכזות נפגשות עם בנות שמביאות סיפורים מאוד קשים.

<ארנה קוטלר: לחלק מהן זו הפעם הראשונה שהן נפתחות הוא כשהן נפתחות בפני הרכזות.

<ארנה קוטלר: מישהו צריך לטפל ברכזות.

<ארנה קוטלר: בתעריף היום של השירות הלאומי אין בכלל התייחסות לפיתוח המקצועי של הרכזות.

<ארנה קוטלר: אני חושבת עוד פעם שהם יכילו - - -

<יעקב עמר: למה?

<יעקב עמר: יש תקורה, קחי תעשי מה שצריך.

<ארנה קוטלר: אני מוכנה לא לנהל את הדיון הזה פה, אני מוכנה לדבר איתך על זה לעומק.

<ארנה קוטלר: אם מישהו חושב שבתקורה של 9% אפשר גם לפתח ולתת מענה לרכזות שתכלה כאלה מקרים, אני חושבת שהוא קצת קצת מוריד גם מערך הרכזות, גם מהמקצועיות וגם מהנושא והחשיבות שלו.

<ארנה קוטלר: תודה.

עליזה לביא: צבי במברגר מנכ"ל "עמינדב" בבקשה.

<צבי במברגר: גם אני לא אחזור על הדברים.

<צבי במברגר: אני מסכים עם רוב הדברים ובתיאור המצב וכן הלאה.

<צבי במברגר: כפי שנאמר, וכפי שגם את אמרת, בעצם באנו לתקן את הדברים.

<צבי במברגר: אבקש להעיר נקודה נוספת שעלתה פה ולתת את הזויות.

<צבי במברגר: אנחנו בעצם, הגופים המוכרים, מטפלים ברוב המכריע של הבעיות שקורים בגופים בשלישיים, גופים בהם הבנות עובדות.

<צבי במברגר: כאן אני מאוד מסכים עם העמדה של היועצת המשפטית.

<צבי במברגר: יש לנו כאן בעיה של סמכויות או של יכולת טיפול בדברים האלה.

<צבי במברגר: בחלק מהמקרים אנחנו בכלל לא עצמאים להחליט אם לשלוח לשם את הבת או לא – זה תלוי מכרזים, החלטות משרדי ממשלה שונים.

<צבי במברגר: אנחנו יכולים להמליץ, אנחנו יכולים להאיר פנים.

<צבי במברגר: ידעיה תיאר תהליכים ארוכים ובאופן טבעי משרדי הממשלה לפני שהם מזיזים מישהו מהתפקיד הם מחויבים לעבור תהליך מאוד ארוך.

<צבי במברגר: זה לא שאנחנו אומרים, מזיזים ועושים.

<צבי במברגר: העצמאות שלנו מוגבלת כאן.

<צבי במברגר: דבר נוסף, גם הסמכות שלנו כלפי התהליך שקורה בתוך אותו ארגון מוגבלת.

<צבי במברגר: אם זה ארגון ממשלתי שבו יש באמת נציבות תלונות וכדומה.

<צבי במברגר: הזכירו כאן בצדק שיש הרבה גופים שהם לא מאורגנים בעניין הזה או שמחפים שם האחד על השני.

<צבי במברגר: כלומר, צריך לקחת בחשבון שככל שאנחנו נדרשים להיות אפקטיביים ואפילו אגרסיביים בתגובות שלנו, אנחנו חייבים לקבל גם את הכלים או במסגרת החוק או במסגרת התקנות של המנהלת לטפל בדברים האלה.

<צבי במברגר: כפי שהוגדר בהתחלה היום הדברים האלה הם לא נמצאים ולוקים בחסר.

<צבי במברגר: תודה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: דבי גרוס ממרכז הסיוע לנשים דתיות, בבקשה.

<דבי גרוס: אני חושבת שהנושא שעלה בעניין הרכזות, צריך לדאוג שהן מקבלות את ההכשרה וגם שכל בת וכל רכזת תדענה שלפעמים צריך לפנות החוצה.

<דבי גרוס: אני אומרת שוב, בהרבה פעמים קשה לבנות לפנות לרכזת או קשה לרכזת לפנות הלאה.

<דבי גרוס: לכן כל בת צריכה לדעת שיש מרכז סיוע עבור זה ויש מרכז סיוע דתי והן יכולות לפנות.

<דבי גרוס: אנחנו כן ישבנו איתם לחשוב על כל מיני בעיות, הן כן הגיעו אלינו.

<דבי גרוס: אני אשמח להגיד שאם כן יש סדנאות להכשרה אנחנו נשמח להשתתף.

<דבי גרוס: הרבה בנות אמרו לי שהן היו צריכות לקבל סדנה בקיץ והן לא קיבלו.

<דבי גרוס: הרבה אמרו שהסדנה שהן קיבלו בתוך המערכת לא סיפקה את הסחורה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני אבקש לשמוע את נעה ברג מנהלת חטיבה סוציאלית באגודה להתנדבות בעם.

עליזה לביא: בבקשה.

<נעה ברג: גם אני מצטרפת ומברכת על הדיון הזה.

<נעה ברג: אני חושבת שמצד אחד הנושא הזה הוא על סדר יומנו כבר כמה שנים.

<נעה ברג: אנחנו רואים בו חובה חברתית שלנו וגם פרקטית כי יש הרבה מקרים שהגיעו אלינו.

<נעה ברג: אנחנו מנסים בכל פעם לשדרג את צורת העבודה שלנו, את מערך העובדות סוציאליות שלנו וכניסה לתוך העניינים האלה.

<נעה ברג: אני מניחה שגם הגופים האחרים.

<נעה ברג: מצד שני, אני מתארת לעצמי שעם כל המאמצים שלנו, לנו יש מערך גדול של עובדות סוציאליות בארץ, אבל עדיין אני בטוחה שאם אגיע לפנימייה מסוימת ולמרות שעובדת סוציאלית הייתה שם ולמרות שקיבלו סדנה ולמרות שאנחנו עושים בדיקה, עדיין יש יהיו שישאלו אם יש לאן לפנות.

<נעה ברג: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות - - -

עליזה לביא: אבל אם כל נערה שמגיעה מקבלת את השעות, מקבלת תיק מסודר, יודעת לאן לפנות.

עליזה לביא: היום אנחנו מדברים בעידן המחשב, היא יודעת שיש לה את המנהלת.

עליזה לביא: היום הכול מאוד קל - - -

<נעה ברג: אני יכולה לפרוט מה אנחנו עושים.

<נעה ברג: אנחנו עושים דברים רבים ואני מתארת לעצמי שגם העמותות האחרות.

<נעה ברג: החל מהגעה לכל קבוצה, מי ממלא את המקרר בדירות השירות, מי עושה באתר שלנו.

<נעה ברג: אנחנו עושים הרבה ועדיין זה לא מספיק.

<נעה ברג: כנראה זה עדיין לא מספיק.

<נעה ברג: יש הרבה פניות שמגיעות, אבל כמו שידעיה אומר, יש הרבה פניות שעדיין לא מגיעות.

<נעה ברג: אנחנו יודעים שזה קורה גם בשירות הלאומי וגם במקומות אחרים והרבה פניות לא מגיעות.

<נעה ברג: אנחנו לא מרגישים שאנחנו מסופקים מצורת הטיפול שלנו.

<נעה ברג: אנחנו שמחים על הדיון הזה כי הוא מחדד מאוד מאוד את הדברים.

<נעה ברג: על סדר היום שלי יש המון נושאים שהתעוררו כתוצאה מזה.

<נעה ברג: מתוך בכניסה לעמוק הנוהל שלנו אנחנו יודעים שיש עוד דברים שאנחנו צריכים לעשות כדי לחדד את הדברים.

<נעה ברג: אבקש לציין דבר מאוד חשוב לי.

<נעה ברג: אנחנו בקשר עם כל מיני גורמים ושומעים על סיפורים שקרו במקומות מסוימים וכדומה.

<נעה ברג: אני מאוד מאוד מזמינה, כשקורים דברים וקורים מקרים, תפנו.

<נעה ברג: אני מתחייבת - - -

<איילת וידר כהן: את יודעת עד כמה זה לא פשוט.

<איילת וידר כהן: אם רכזת מאוימת באובדן מקום עבודתה ולא קיבלה את הגיבוי מההנהלה וכשאב מאמץ במקום הישוב שלה פגע בה.

<איילת וידר כהן: היא ביקשה התערבות ועזרה מלמעלה ולא קיבלה.

<איילת וידר כהן: אומרים לה 'טפלי בזה'.

<איילת וידר כהן: היא אישה צעירה מאוד בתוך הקהילה שלה, היא צריכה לעמוד מול בנאדם מבוגר בעל השפעה בקהילה ולומר לו, 'אליך לא יגיעו בנות שירות לאומי.

<איילת וידר כהן: למה?

<איילת וידר כהן: כי הטרדת מינית'.

<איילת וידר כהן: צר לי נעה, את יודעת שבכל דבר שאפשר לטפל בו אנחנו מתחברים כמה שאפשר.

<איילת וידר כהן: רוב הבנות מאוימות או הרכזות מאוימות - - -

עליזה לביא: מה שאת אומרת הוא בעצם שאת האחריות מעבירים לרכזות היא לא אפשרית.

עליזה לביא: כלומר, דורשים מהרכזות - - - <קריאה:> אבל זה לא נכון.

עליזה לביא: אני שואלת את איילת שאלה.

עליזה לביא: מניסיון שלך, איזו הכשרה עוברות הרכזות?

<איילת וידר כהן: אני חושבת שזה הרבה מעבר להכשרה.

<איילת וידר כהן: אני לא יודעת מה קורה היום בשירות הלאומי מבחינת ההכשרה שהרכזות מקבלות.

<איילת וידר כהן: אני יודעת שבתקופתי השתדלנו לתת השתלמויות בנושאים האלה.

<איילת וידר כהן: אני חושבת שזה הרבה מעבר לזה.

<איילת וידר כהן: אני מתחברת לדברים של ידעיה במובן של שינוי סדר היום, לא אצל הרכזת ולא רק אצל העובדות הסוציאליות בשטח, אלא בהנהלה.

<איילת וידר כהן: זה צריך לבוא משם.

<איילת וידר כהן: זה לא ישתנה אם סדר היום לא ישתנה משם ואם זה לא יוצהר כמטרה מרכזית.

<איילת וידר כהן: כשהבנות נמצאות ביום עיון וראשי האגודה מדברים אליהן הנושא הזה צריך להיות מוזכר.

<איילת וידר כהן: שתצא משם התחייבות עבורם, אנחנו דואגים למוגנות שלכן בין כל שאר הדברים שמדברים עליהם.

<איילת וידר כהן: שרכזת תדע שכאשר היא מגיעה עם מקרה בכירי ההנהלה יעשו כל שביכולתם כדי להתגייס בשטח ולעמוד בשורה הראשונה, ולא לשלוח אותה לטפל במקרים מאוד מאוד מורכבים.

<איילת וידר כהן: זה הרבה מעבר להכשרה.

<איילת וידר כהן: זו התמודדות בשטח במקום המגורים שלה, בתוך הקהילה שלה.

<איילת וידר כהן: אנחנו חיים בתוך קהילות עם רמת לכידות מאוד מאוד גבוהה.

<איילת וידר כהן: אני לא חושבת שנכון לתלות את התקוות בהכשרה שהבנות עוברות ולא ברכזות בשטח בלבד.

<איילת וידר כהן: זה צריך להיות סדר עדיפות בהנהלות.

<איילת וידר כהן: תודה.

עליזה לביא: עורכת הדין ליאת קליין היועצת המשפטית של מרכזי הסיוע, בבקשה.

<ליאת קליין: אני אדבר בקצרה.

<ליאת קליין: אני אבקש לפתוח עם חלק מהדברים שנאמרו גם ביחס בין החוק לבין מה שמצופה לעשות מעבר לגבולות החוק ומה שקורה בהסדרה בין גופים שונים.

<ליאת קליין: זה משהו שאני נתקלת בו בתקופה האחרונה.

<ליאת קליין: החוק נותן הרבה כלים שלא מיושמים כפי שאני שומעת.

<ליאת קליין: יש דברים שבחוק שיש כשל בהם.

<ליאת קליין: חלק מההתייחסות בחוק הוא במקרים שבו העובד פגע בתוך מקום העבודה ויש סמכות למעסיק כלפי הפוגע.

<ליאת קליין: כאן זה טיפה מורכב.

<ליאת קליין: כן צריך להתייחס לכל נושא ההתקשרות ולמי אתה פונה ומה הרף בו שולחים, באיזה סטנדרט עובדים שם ואם כל הוראות מיושמות שם.

<ליאת קליין: זו שאלה אחת.

<ליאת קליין: נאמר כאן שחל או לא חל, ידעיה אמר נכון, שאנחנו בכל זאת לוקחים את זה על עצמנו – זו אמירה נכונה וחשובה כי אפשר להיות ברשות התורה ויש צפייה יותר גדולה, "וביערת הרע מקרבך".

<ליאת קליין: אלו דברים שקורים.

<ליאת קליין: אמרת נקודה נכונה והיא דברים שאתם הולכים להכניס לתוך הנוהל.

<ליאת קליין: לדעתי הן חשובות ואינן מספקות.

<ליאת קליין: אני אתייחס בקצרה למשהו שאני רואה אותו בתקופה האחרונה בגופים שונים, וגם היו לי פניות מקיבוצים וישובים.

<ליאת קליין: פה היה גם שיתוף פעולה דרך הועדה עם התאחדות הסטודנטים.

<ליאת קליין: מאחת המפלגות כאן בכנסת פנו אלי צוות של פעילי מפלגה לדעת מה קורה בכל אותם מקומות בהם התרבות הארגונית שונה וגם המבנה הארגוני קצת אחר, ושם דורש מענה מיוחד ואין צפייה ליצירת איזה נוהל.

<ליאת קליין: אני אומר את זה על קצה המזלג, דרך כלל,, זה לא עניין של ייעוץ כזה או אחר.

<ליאת קליין: אני כמובן אשמח להיות שותף בתהליך המשך וגם ההסדרה של העניין.

<ליאת קליין: האיגוד יכול להיות חלק ושותף.

<ליאת קליין: אני יודעת שהייתה פנייה מבורכת למרכז הסיוע ונכון שהוא יהיה שותף לתהליך, גם בתהליך הבנייה נשמח לסייע.

<ליאת קליין: כמה מילים על כמה זה יכול להיות רלוונטי כאן ובעוד נושאים.

<ליאת קליין: בדרך כלל הציפייה שלי שתקנון כזה יכיל התייחסות, אולי לשישה או חמישה חלקים ואז מבינים אותם.

<ליאת קליין: האחד מיהו הגוף, מיהו הגוף שמטפל ומרכז גם לרכזות בשטח וגם לגוף בתוך אותו מבנה ארגוני ותרבות ארגונית.

<ליאת קליין: הציפייה היא שבאמת יתנקזו אליו כל הפניות אחר כך.

<ליאת קליין: בדרך, כשאני עובדת מול מוסדות קטנים כמו קיבוצים או מושבים הציפייה היא שתהייה ועדה.

<ליאת קליין: טוב שיהיה מי שאחראי וזו שאלה מי היא הפונקציה שפועלת שבה יהיה איש מקצוע מתחומים שונים, גם מישהו שהוא במעמד שיכול לתת הוראות אם מדובר במישהו שפגע.

<ליאת קליין: צריך לחשוב על כל המבנה הארגוני של מי הועדה הזאת ואת מי היא מכילה.

<ליאת קליין: החלק השני, מה אנחנו נותנים ברמת הסיוע והתמיכה.

<ליאת קליין: הכנסנו בו את כל הנושא של הרכזות, מה הסמכויות שלהן, מה ההדרכות שלהן, מה ההכשרות שלהן ואיך מפנים לגופים חיצוניים ומה קורה עם הטיפול.

<ליאת קליין: במאמר מוסגר אני אומר שזו אמירה סופר חשובה שנאמרה, מה קורה עם בנות שעברו פגיעה לפני השירות.

<ליאת קליין: זה במאמר מוסגר וזה נכון.

<ליאת קליין: למשל בנות שעברו פגיעה מינית בתוך הבית והפעם הראשונה שהן יוצאות מן הבית היא בדרך כלל למסגרת כזאת.

<ליאת קליין: בהרבה פעמים סיפור כזה נפתח אז.

<ליאת קליין: צריכה מערכת מאוד חזקה שתוכל להתמודד עם כזה סיפור.

<ליאת קליין: צריך המון כלים לכך.

<ליאת קליין: מניסיוננו ניתן לומר שזה מאוד מורכב וצריך הרבה כלים והבנה איך מדברים ואיך מטפלים ואיך מייעצים ולמי מפנים.

<ליאת קליין: בטח לא להפיל את זה על הרכזת שלא עברה את ההכשרה המתאימה.

<ליאת קליין: קודם כל אני מצטרפת לחלק הזה.

<ליאת קליין: החלק השלישי הוא בנוגע להסברה והמניעה שצריכה להיות מותאמת לכל אחד מהרשות וגם להנהלה של העמותות שמפעילות את שירות, גם לרכזות וגם לכל מי שמגיעה לשירות שתדע.

<ליאת קליין: זה צריך להיות מערך שיש לבנות ולהסדיר אותו.

<ליאת קליין: גם דיווח שוטף צריך להגיע לאותו גוף שמרכז את כל העניין וגם למפקח על העמותות שיפקח על אותם גופים איתם מתקשרים.

<ליאת קליין: הדבר האחרון, מה עושים עם מי שפגע.

<ליאת קליין: יש כמה תחומים שאפשר להסדיר אותם שחלקם מכוסים היום בחוק לגמרי ויש להתאים אותם למבני אותם ארגונים.

<ליאת קליין: זה משהו שנעשה וכן יש ציפייה שכן יעשה.

<ליאת קליין: אני מאוד מברכת את הועדה שקבעה לוחות זמנים, צר לי מאוד שלא עמדתם בו.

<ליאת קליין: אנחנו נשמח להיות שותפות בהמשך בניית הדבר הזה.

עליזה לביא: אחרונת הדוברים, עורכת הדין קרן בר יהודה מלשכת עורכי הדין בבקשה.

<קרן גרינבלט: מבלי לזלזל בדיון החברתי והערכי שהיה כאן

<קרן גרינבלט: אני רוצה לדבר קצת על הכלים שיש בחוק ועל הכלים שאין בחוק, ושצריך להשלים בחוק.

<קרן גרינבלט: הדיון הזה לא שונה מהדיון שהיה לנו על היחס שבין מוסדות להשכלה גבוהה למועצה להשכלה גבוהה והיחס בין גופי תקשורת שונים למועצה לרשות השנייה.

<קרן גרינבלט: גם כאן הרשות לשירות לאומי יכולה לשמש כרגולטור ולא כגוף בודק ולא כמעסיק או תחליף שלה, אלא מעסיק כרגולטור.

<קרן גרינבלט: בתור שכזה היום בחוק לו נותן לה כלים.

<קרן גרינבלט: כמו שאמרה היועצת המשפטית, יש לנו איזה חוק שהוא אפילו חוק יותר מורכב במקרה הזה, כי גם הגופים המוכרים הם לא המעסיקים הסופיים.

<קרן גרינבלט: כשאנחנו מחפשים את האחריות של המעבידים בחוק אנחנו מחפשים את האחריות לא רק על הנפגעת ועל הפגיעה, אלא גם על הפוגע.

<קרן גרינבלט: אם אני רוצה שינקטו סנקציות נגד הפוגע אני צריכה להיות המעסיק שלו וזה שיכול לנקוט בסנקציות.

<קרן גרינבלט: במקום הזה, לרמה הזאת יש אחריות למעבידים מכוח החוק, כי אם בת השירות הלאומי משרתת בתוך הפנימייה ויש פגיעה בתוך הפנימייה, הפנימייה כמעביד לא שונה מהיחס שהיא צריכה להתייחס לעובדת שלה לבין איך שהיא צריכה להתייחס לבת השירות שנפגעה בשירות אצלה.

<קרן גרינבלט: כאן ההגדרות שהציגה היועצת המשפטית.

<קרן גרינבלט: אני כן הייתי רוצה לראות את הרשות במעמד בדומה לתיקון החשוב שנעשה לתקנות הנוגעות למועצה להשכלה גבוהה ומוסדות אקדמיים.

<קרן גרינבלט: התקנות המתוקנות שם משבוע שעבר מחייבות דיווח של המוסדות האקדמיים למועצה להשכלה גבוהה, מחייבות הכשרה, מחייבות את כל הכלים שמאפשרים למועצה להשכלה גבוהה לבדוק מה קורה.

<קרן גרינבלט: הייתי רוצה לראות לא רק נהלים פנימיים של הרשות, אלא שהרשות מקבלת את הכלים האלה בחוק לפקח מה קורה תחתיה.

<קרן גרינבלט: הכלים האלה צריך להינתן גם לגופים המוכרים במובן שיש היום חור מאוד גדול בקשר לשאלה מה קורה עם מי שנפגעה.

<קרן גרינבלט: האם המקום טיפל כמו שצריך.

<קרן גרינבלט: האם אנחנו ממשיכים להתקשר עם המקום ולשלוח אליו בנות נוספות כאשר מישהי נפגעה אצלו, האם אנחנו לא שולחים?

<קרן גרינבלט: האם אנחנו יכולים לא שלוח?

<קרן גרינבלט: אולי נהייה בבעיה למה אנחנו לא מתקשרים איתו בתור גוף שיש לו מהות ציבורית.

<קרן גרינבלט: הכלים האלה חסרים בחוק.

<קרן גרינבלט: אני חושבת שהציפייה הערכית חברתית שהגופים יטפלו בהם היא ציפייה טובה, אבל בלי הכלים הם לא מסוגלים לעשות את זה.

<קרן גרינבלט: גם אי אפשר לאכוף.

<קרן גרינבלט: למשל אם אני היום רוצה ללכת לתבוע בשם בת שירות לאומי את הגופים שיכולים לטפל בזה, אני לא מוצאת את המקום שבו יש אחריות שאפשר להטיל עליהם.

<קרן גרינבלט: אני חושבת שזה תיקון חשוב לתקנות.

<קרן גרינבלט: הציפייה שלי שתקנות חבות מעביד, בכל מקום תוכלנה, בכל מקום שיש מסגרת של יחסי מרות, כפי שעשינו את זה בברור לגבי המוסדות האקדמיים.

<קרן גרינבלט: אני חושבת שאותה חובת מוסדות האקדמיים צריכה להיות בכל המקומות עם המיוחדות של הרשות כרגולטור והגופים המוכרים שהם קצת כמו קבלני כוח אדם לארגונים שעליהם חלה היום החובה.

<קרן גרינבלט: זה לא ילך בלי המחוקק.

עליזה לביא: תודה לך קרן.

עליזה לביא: את מעבירה אותנו במעבר ישיר לענת היועצת המשפטית של הועדה.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה על היחד וגם לשפה היותר ידידותית שקיימת היום בוועדה.

עליזה לביא: אנחנו מבינים שאין כאן בעד ונגד ואין כאן אויבים אלא להפך.

עליזה לביא: כולנו רוצים שהמקום שאליו אנחנו כולנו שולחים את הילדות והילדים שלנו יהיה ראוי יותר, מגן יותר, מכיל יותר וכמובן טוב יותר לכולם.

עליזה לביא: יחד עם זאת, להערכתי ואיך שאני שומעת ומקשיבה, אין מנוס מלתקן את החוק.

עליזה לביא: בהמשך לדברים שאמרה כעת עורכת הדין נעבור אליך ענת לראות מה עושים.

<ענת מימון: כשהחוקק חקק את "חוק למניעת הטרדה מינית" הוא סבר שלא די בלאסור הטרדה מינית אלא יש להעניק את הכלים גם למעבידים וגם לעובדים כדי להתמודד עם תופעת הטרדות המיניות.

<ענת מימון: אני חושבת שאם זה מה שעמד לנגד המחוקק אז, זה מה שצריך לעמוד לנגד עיננו גם עכשיו.

<ענת מימון: במהלך הדיונים שנעשו גילנו שיש איזו לקונה, שיש איזה מערך שלם של גופים שהחוק לא חל עליהם באופן ישיר.

<ענת מימון: כמובן יחד עם כל הרצון הטוב כן לטפל בתופעה, אני חושבת שצריך לזכור שבצד החובות והאחריות שהחוק מטיל, כמו שנאמר החוק גם מטיל כלים ואפשרות והתמודד, זה לקבל את הכלים יחד עם האחריות.

<ענת מימון: לדעתי זה משהו מאוד חשוב.

<ענת מימון: החקיקה כן תצטרך להיעשות בזהירות לאור המבנה המיוחד של מערך השירות הלאומי.

<ענת מימון: אנחנו נצטרך לחשוב מי באמת ייחשב המעביד או האחראי במערך הזה, על מי להטיל את האחריות ומי יחשבו כעובדים.

<ענת מימון: כמו שיש במוסדות להשכלה גבוהה מקרים שהמרצים כן נחשבים עובדים וגם הסטודנטים נחשבים עובדים.

<ענת מימון: ממש צריך לפרוט את כל המערך ולבחון על מי אנחנו מטילים את האחריות והחובות בעניין זה.

<ענת מימון: לדעתי זו לקונה ואין מניעה מלתקן אותה.

עליזה לביא: צריך להחיל באופן ישיר את כל מי שכלול.

<ענת מימון: כדי שנוכל להכין את התקנות צריך שקודם כל בחוק תהייה אמירה לגבי השירות לאומי, אז תיקון התקנות יהיה מהלך המשך שיצטרך להשלים את הנושא הזה.

עליזה לביא: אני מבקשת להודות לכולם על ההתגייסות, על ההבנה ועל שיתופי הפעולה שנוצרו כאן.

עליזה לביא: אני קוראת לכם להמשיך לעבוד ביחד.

עליזה לביא: את החלק שלנו אנחנו נקדם, כמו שאמרתי אנחנו כן נקדם את האפשרות של החקיקה בעזרתך וגם בעזרת אנשים שנמצאם כאן להם ידע ושירצו לתרום לנושא שיעבירו ניירות עמדה בנושא הזה.

עליזה לביא: אנחנו כן נקדם שינוי חקיקה והחלה מפורשת של חובות למניעת הטרדה מינית בשירות הלאומי.

עליזה לביא: יחד עם זאת, שינוי חקיקה לא עושה הכול.

עליזה לביא: אי אפשר להחיל את הכול בחקיקה.

עליזה לביא: אם החקיקה הייתה מספקת היינו רואים במנעד הגדול בעניין הנשים בישראל שינוי משמעותי.

עליזה לביא: אנחנו מחוקקים כאן הרבה מאוד חוקים, לצערי הם לא מספיק חזקים או מקרינים.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על אכיפה, על תקציבים, על מודעות ועל עוד ועוד.

עליזה לביא: את זה כן יש לקדם ולעשות.

עליזה לביא: נעשה את זה גם עם תקציב.

עליזה לביא: פניתי לסגן שר האוצר.

עליזה לביא: יש כאן מכתב שהוצאו לו בקשר לעובדות הסוציאליות ובכלל לגבי התקציב.

עליזה לביא: יש היום שר שקיבל את המנהלת, השר אורי אורבך, נאחל לו רפואה שלמה ושיחזור לתפקיד במהרה.

עליזה לביא: הוא אמר לי שהנושא הזה נמצא על סדר היום שלו והוא יבוא ויסייע.

עליזה לביא: הוא מבין והוא קשוב והוא בהחלט פרטנר נהדר גם בנושא של התקציבים.

עליזה לביא: לפחות בעניין המוסדר, לבוא ולראות איך מקדמים את הסוגיה הזאת לטובת כולנו.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי רשמה לפניה את ההודעה של סמנכ"ל הרשות לשירות הלאומי-אזרחי שבשבועות הקרובים, לאחר קבלת הערות הגופים, יגבש נוהל מוסכם על כולם.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים ממך אדוני, להציג אותו בפנינו בתוך חודש.

עליזה לביא: אני מקווה שבפעם הזאת אנחנו גם נעמוד בזמנים וגם נזכה לראות את המנהל שלכם,.

עליזה לביא: גם לקבל פירוט לגבי הסמכות של הממונות, רכזות וגם ההכשרות שיתנו.

עליזה לביא: כן גם החלטה לגבי גוף שירכז – את כל זה נשמח ללמוד בצורה מסודרת.

עליזה לביא: חודש מספיק לכם?

<יעקב עמר: אם נעסוק רק בזה, כן.

עליזה לביא: אני חושבת שלאור הדברים שנאמרו כאן וגם לאור ההבנה שלכם שהנושא חייב להיות על סדר היום, אני כולי - - -

<יעקב עמר: לגבי הנוהל אני -- - לגבי גוף שנותן פתרונות - - -

עליזה לביא: אני אגיד לך.

עליזה לביא: כמעט חצי שנה תחלוף.

עליזה לביא: בנות מגיעות עוד מעט.

עליזה לביא: הן עוברות ראיונות, באלול הן מתחילות את שנת השירות הלאומי.

עליזה לביא: אני חושבת שראוי שלפחות הפירות האדירים הללו כבר יקרינו על השנה החדשה.

עליזה לביא: לא יכול להיות שנתחיל עם שנת שירות עם בנות ובנים שמגיעים לשנת שירות שלא מכירים את הזכויות שלהם ולא יודעים למי לפנות.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שנחזור על עצמנו מבלי להתחיל לפחות תיקון עולם.

עליזה לביא: אני מבקשת שתוך חודש, יש לא עוד הרבה עבודה לעשות.

עליזה לביא: תציגו כאן הנוהל, תתחילו להפנים, נתחיל להטמיע.

עליזה לביא: דאג לעולם טוב יותר לכולם.

עליזה לביא: תודה רבה לכולם.