ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 243, 2014-06-09 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב מרגי: 9 ביוני 2014.

יעקב מרגי: הפסקתי לספור היום ישיבות במספר.

יעקב מרגי: הצעת החוק של חברת הכנסת אורית סטרוק, הכנה לקריאה שנייה ושלישית, ואני מעביר את שרביט הניהול ליושב-ראש.

חיים כץ: בבקשה, גברתי.

חיים כץ: מה יש לך להגיד?

אורית סטרוק: המת היא - - -

חיים כץ: קצר.

חיים כץ: קצר.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד קצר, אבל חשוב לי להגיד.

חיים כץ: כמה שאת רוצה, את יכולה גם ארוך.

אורית סטרוק: לא.

אורית סטרוק: אני אעשה את זה קצר, אבל זה חשוב.

אורית סטרוק: ישבנו כאן בדיון הקודם, בהכנה לקריאה הראשונה, ונציגת משרד הבריאות אמרה שהם לא מכירים תלונות על אפליה מחמת גיל ואם יש תלונות כאלה, שיעבירו להם, כי אין דברים כאלה.

אורית סטרוק: ואני ישבתי והקשבתי.

אורית סטרוק: חברתי, רינה פרנקל, שגם היא יוזמת החוק, סיפרה את הסיפור המשפחתי שלה.

אורית סטרוק: לא תיארתי לעצמי שבתוך יום אחד בלבד אני אקלע למציאות הזאת, ונקלעתי למציאות הזאת.

אורית סטרוק: למחרת היום אמא שלי הופלה בטעות על-ידי איזה אדם.

אורית סטרוק: היא נפלה ושברה שבר קטן באגן.

אורית סטרוק: היא הובהלה לבית החולים.

אורית סטרוק: אני לא אגיד פה שמות של בתי חולים ולא של רופאים, כי זה לא העניין, זה רק להכיר את הסיטואציה.

חיים כץ: למה?

חיים כץ: זו ועדת הבריאות.

חיים כץ: כשאבא שלי עשה לו איזה רופא משהו, בכל דיון הייתי פותח ואומר את שם הרופא ומה שהוא עשה.

אורית סטרוק: אני לא שם, כי אני פה בשביל לתקן.

אורית סטרוק: היא הגיעה לבית החולים.

אורית סטרוק: מסתבר שהיא כמובן לא יכולה לזוז במצב הזה.

אורית סטרוק: ראו אישה בת 80 - - -

אורית סטרוק: אמרו לנו בבוקר שלמחרת, זאת אומרת, אחרי כמה שעות בבית החולים: קחו אותה מפה לבית אבות סיעודי.

אורית סטרוק: אמרתי: אני לא מבינה, אנחנו רוצים שיקום.

אורית סטרוק: למה בית אבות סיעודי?

אורית סטרוק: בהתחלה קניתי את זה.

אורית סטרוק: שאלתי: למה לא שיקום?

אורית סטרוק: אז אמרו לי: את לא יודעת מה קורה במחלקת שיקום, זה לא בשבילה, זה קשה, היא אישה זקנה, תני לה לנוח, יש המון אפשרויות.

אורית סטרוק: כבר התקשרנו וכבר קבענו עם בית אבות סיעודי.

אורית סטרוק: כבר קבענו אתם, הסיבה היחידה שלא העברנו את אימא שלי פיזית, זה בגלל שהיה לה נורא חשוב שאחותי תבוא מהצפון ותראה את המקום, שזה נוח לה.

אורית סטרוק: התעכבנו כמה שעות.

אורית סטרוק: בכמה השעות האלה חברתי היקרה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, הציעה לי לדבר עם הגברת זהרה כהן מהמשרד לאזרחים ותיקים, וראה זה פלא, העולם נפתח בפני, ופתאום הסתבר לי שפשוט מפלים אותה לרעה מחמת הגיל שלה.

אורית סטרוק: אני לא אספר את כל הגלגלים שגלגלתי ואת כל המרפקים שהייתי צריכה למרפק כדי לתת לאימא שלי שום דבר מיוחד, שום פריבילגיה, רק את מה שהחוק מתיר לה.

אורית סטרוק: עכשיו, ברוך השם, היא במחלקת שיקום, יש לה עוד דרך ארוכה - -

יעקב מרגי: שכנעת אותנו שהחוק נחוץ.

אורית סטרוק: - - בתוך כלום, פחות מ-24 שעות, חוויתי את החוויה הזאת בעצמי.

אורית סטרוק: ואני לא רוצה שזה יקרה לאף אחד.

חיים כץ: האם יש פה נציגי משרד הבריאות?

חיים כץ: מה יש לכם להגיד?

<טל נשרי: אין - - -

חיים כץ: את מופתעת?

<טל נשרי: זה לא עניין של מופתעת.

חיים כץ: זה המקרה היחיד...

חיים כץ: אין דברים כאלה...

חיים כץ: אימא שלה היחידה בארץ.

חיים כץ: ..

שולי מועלם-רפאלי: אין לה אלא להצטער על כך, זה מה שהיא רצתה להגיד.

שולי מועלם-רפאלי: תאפשרו לה לדבר.

אורית סטרוק: אני לא נגדה חס ושלום.

<טל נשרי: אני מזדהה כמובן.

<טל נשרי: זה באמת מאוד מקומם.

<טל נשרי: שוב, אנחנו אומרים שלא מוכרות לנו תלונות, כי אם קורים דברים שלא מגיעים אלינו, אין לנו אפשרות לטפל בהם.

חיים כץ: כשמגיעים אליכם, אתם מטפלים?

<טל נשרי: אנחנו משתדלים.

חיים כץ: אני אספר לך סיפור.

חיים כץ: אם אתם מטפלים, אני אספר לך סיפור.

חיים כץ: אבא שלי נפל בבית הכנסת.

חיים כץ: הוא תחזק בית כנסת, מימן אותו, רצה להחליף מנורה, נפל.

חיים כץ: הוא נפל בבית הכנסת, הביאו אותו לבית החולים.

חיים כץ: עד אז הוא חי לבד, הוא גר לבד.

חיים כץ: אימא שלי נפטרה תשע שנים לפניו, הוא ניהל את הבית.

חיים כץ: הוא היה בבית החולים, למחרת באתי לבית החולים, אמר לי הרופא: אין לו אנרגיות, קח אותו לבית רבקה.

חיים כץ: אתה צריך להבין שהוא סיים את חייו.

חיים כץ: קח אותו לבית רבקה לשיקום.

חיים כץ: רוני גמזו – היה אחד כזה – היה מנכ"ל משרד הבריאות, הוא היה ד"ר.

חיים כץ: הוא אמר לי: חיים, אני חייב להיפגש אתך.

חיים כץ: אמרתי לו: זמנך עבר, אני עכשיו עסוק בגידול הורים.

חיים כץ: אני צריך לגדל את אבא שלי.

חיים כץ: אמר לי: איפה אתה?

חיים כץ: אני חייב להיפגש אתך.

חיים כץ: אמרתי לו: בוא לבלינסון.

חיים כץ: בא לבלינסון.

חיים כץ: התיישבנו ליד הרופא, הוא לא הכיר, לא אותי, לא אמרתי מי אני, והוא לא הכיר את רוני גמזו.

חיים כץ: הוא שותה את הקפה שלו ואנחנו יושבים ומחכים, ואני אומר לרוני גמזו: שב בשקט, אל תגיד כלום.

חיים כץ: הוא יושב, ד"ר רוני גמזו, הרופא גמר לשתות.

חיים כץ: ואני אומר לו: ד"ר, באנו בקשר לאברם כץ.

חיים כץ: הוא אמר לי: תשמע, אדוני, אמרתי לך אתמול, הוא כבר גמר את האנרגיות שלו, הטבע עושה את שלו, אתה צריך להבין.

חיים כץ: אמרתי לו: אני רוצה להציג לך את הנוכחים – אני חבר הכנסת חיים כץ, יושב-ראש ועדת הבריאות, וזה, ד"ר רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות.

חיים כץ: השאלה הבאה היתה: תשתו משהו?

יעקב מרגי: לא, הוא עשה בדיקת המוגלובין.

אורית סטרוק: אני רק יכולה להגיד לכם שמבית החולים הסיעודי התקשרו בבוקר לשאול למה לא באנו.

אורית סטרוק: אמרנו להם: הבנו שמגיע לה שיקום, עשינו כך וכך, והיא הגיעה לשיקום.

אורית סטרוק: אמרו: אנחנו כל כך שמחים לשמוע – הם הפסידו עלינו כמה עשרות אלפי שקלים – כל-כך שמחים לשמוע את זה.

אורית סטרוק: הרי אצלנו היא היתה גומרת את החיים שלה.

אמר לי: את רואה את זה.

אמר לי: איך את רואה?

אמר לי: התקן לגריאטריה הוא התקן הכי נמוך.

אמר לי: הוא 0.65 במקום 0.85.

אמר לי: הזקנים האלה שצריכים לקבל טיפול, אם אנחנו רוצים להאריך את החיים שלהם ולא לזרוק אותם לעת זיקנה, אתם במשרד הבריאות צריכים להעלות את התקינה במחלקות הגריאטריות ולעזור לזקנים האלה ואתם לא עושים את זה.

אמר לי: אז מה את אומרת: יש אפליה מבחינת גיל?

אמר לי: אתם יודעים שיש אפליה, רק שאתם לא עושים כלום, כי נוח לכם לא לעשות כלום, אז אתם לא עושים כלום.

<טלי שטיין: 80 זה לא זקן, זה מבוגר.

חיים כץ: ב-80 שולחים אותם למות מבחינתם, מבחינת גיל.

חיים כץ: את רוצה להגיד עוד משהו, נציגת משרד הבריאות?

<טל נשרי: לא.

חיים כץ: את לא רוצה להגיד, נעבור להקראה.

חיים כץ: אפילו חתמתי, מה שאני לא עושה.

חיים כץ: אני לא חותם על הצעות חוק, לא מצטרף.

חיים כץ: הנה, חתמתי.

חיים כץ: תעברי להקראה.

<טל נשרי: אפשר להוסיף עוד משהו אחד?

חיים כץ: אמרת שאין לך מה להגיד.

חיים כץ: פרופ' להב.

חיים כץ: יש לך מה להגיד?

חיים כץ: תטפלו בעניין שאמרתי.

חיים כץ: רשמת את זה?

חיים כץ: תעלו את זה לדיון אצלכם, תני לי תשובות.

חיים כץ: יש לך את השם, גם את המחלקה, בליניסון, פנימית, פרופ' להב, אם לא רשמת.

<טל נשרי: אפשר משהו בעניין הצעת החוק?

חיים כץ: בבקשה.

<טל נשרי: בזמן שמערכת הבריאות מתמודדת באופן כללי עם תביעות ואנחנו נמצאים במערכת שעצמה מתמודדת באופן כללי בכל הקשר, היה חשוב לנו רק להבהיר לפרוטוקול – הרי התיקון הזה משווה את האפליה מחמת גיל לעילות האפליה האחרות, שהן עילת תביעה לפי חוק איסור אפליה במצרכים ושירותים.

<טל נשרי: מה שאני הולכת להגיד עכשיו זה אומנם מובן מאליו, אבל זה לא תמיד בא לידי ביטוי בבתי המשפט.

<טל נשרי: מה שחשוב לנו להגיד שהשגה על מדיניות של משרד הבריאות, האפיק המשפטי הנכון שלה, הוא כמובן בעתירה לבג"ץ או לבית המשפט לעניינים מינהליים, לפי ההקשר, זאת אומרת, ברגע שמשרד הבריאות או גוף ממשלתי אחר קובע למשל איזה הסדר של טיפולי שיניים חינם לילדים עד גיל 12, המטרה בתיקון הזה היא לא להתחיל לאפשר תביעות נזיקיות, שהטריגר של תביעות ללא הוכחת נזק - - -

חיים כץ: אני חושב שזה רושם בפרוטוקול, הבהרת את זה כל-כך יפה, הלוואי שהיית מטפלת כך במה שאני אומר לך על פרופ' להב.

חיים כץ: כל מה שאמרת עכשיו, אמרת בקריאה הראשונה והכול רשום.

חיים כץ: בשביל מה צריך לחזור?

חיים כץ: בשביל מה להשחית את הזמן של הוועדה?

חיים כץ: כבר אמרת את זה.

<טל נשרי: רק לגבי סעיף ספציפי.

אורית סטרוק: לא לזה התכוונו.

חיים כץ: היא הבהירה את זה ואמרה את זה מילה במילה, ואם היא לא היתה חוזרת על זה, היה לה זמן לטפל בדברים האחרים.

אורית סטרוק: היא לא אשמה.

חיים כץ: אין לה זמן.

חיים כץ: אין לה זמן.

אורית סטרוק: היא לא אשמה.

אורית סטרוק: נו, באמת.

חיים כץ: אנחנו עוברים להקראה.

<יעל סלנט: הצעת חוק איסור הפליה מחמת גיל (תיקוני חקיקה), התשע"ד–2014

<טל נשרי: היא חלה גם לגבי מדיניות.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו נעבור להצבעה כהכנה לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: מי בעד, ירים את ידו.

חיים כץ: את מחליפה את - - -

שולי מועלם-רפאלי: את יוני.

חיים כץ: עליזה לביא, את יכולה להצביע במקום עדי קול.

חיים כץ: בעד – פה אחד

חיים כץ: כל חברי הכנסת שנמצאים פה, והם שישה במספר, תומכים בהצעת החוק באישור להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

חיים כץ: במהלך חודש יוני זה יעלה להצבעה במליאה, ואני מקווה שגם המליאה תאשר את זה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.