ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 79, 2014-06-02 10:30

יואל רזבוזוב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

יואל רזבוזוב: על סדר-היום: סטארט אפ להצלחה, תוכנית לקידום צעירים יוצאי אתיופיה בדרום, להשכלה גבוהה.

יואל רזבוזוב: קודם כל, מבחינת הח"כים, היה לנו דיון, לפני חצי שעה סיימנו, ועכשיו כולם עברו לוועדת העבודה והרווחה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מעבירים חוק הטבות לניצולי שואה, כך שכולם מרוכזים היום, אני חושב שלהעביר חוק גדול בשיא הזמן, מבחינת הדחיפות של החוק, אנחנו מבינים מה הסיבה.

יואל רזבוזוב: כל הח"כים מכל הסיעות התגייסו כדי להעביר.

יואל רזבוזוב: אנחנו כאן עוברים לנושא חשוב גם הוא, נושא שאנחנו יודעים שכמה מתקשים צעירים למשפחות יוצאי אתיופיה להשתלב במערכת להשכלה גבוהה בעיקר מסיבות תקציביות בשל חסמים, וכתוצאה מהמבחן הפסיכומטרי, שאינו מותאם תרבותית.

יואל רזבוזוב: רק עכשיו היה לנו דיון בוועדה, בשבוע שעבר, על חינוך, מערכת החינוך לעולים חדשים, שהפסיכומטרי אינו מותאם תרבותית, וזו הזדמנות גם להיכנס למערכת להשכלה גבוהה רק על-ידי ציוני בגרות.

יואל רזבוזוב: גם שם תהיה התחשבות באלה שבאמת צריכים עזרה.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על עולים ובני עולים, מי שצריך את זה.

יואל רזבוזוב: מערכת החינוך אמורה להתחשב.

יואל רזבוזוב: זימנתי את הדיון הזה בעקבות פגישה עם הגב' דנה צוער.

יואל רזבוזוב: התרשמתי מהצלחת התוכנית שהוצגה בפניי.

יואל רזבוזוב: אני תמיד בעד ללמוד מהתוכניות ומהפילוטים שהצליחו ולהרחיב, כי יש הרבה תוכניות שאנחנו משתדלים ומנסים, ומשקיעים הרבה משאבים, ובסוף אנחנו רואים שלא הכול עובד, אבל יש תוכניות שדווקא לא השקענו, והתוכנית נעשתה על-ידי גורמים, גם פילנתרופיים, ובכלל אנשים שהנושא היה להם חשוב ורצו לקדם, והצליחו.

יואל רזבוזוב: לכן גם זימנתי לכאן את נציגי המשרדים, כדי לשמוע על הפרויקט, כי אני חושב שהוא יכול להיות מעניין ביותר.

יואל רזבוזוב: הצלחת הפרויקט, בו משתתפים היום כ-150 צעירים מהדרום, ההצלחה הזאת מעודדת.

יואל רזבוזוב: אבקש להציג את התוכנית, ואז נפתח את הדיון.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אורנה הורביץ: שמי אורנה הורביץ, ממלאת מקום מנהלת סטארט אפ, מרכז צעירים בבאר-שבע.

<אורנה הורביץ: יושבת פה דנה צוער, מנהלת התוכנית, עושה אותה בהצלחה.

<אורנה הורביץ: יש פה טלי, מנהלת הסטארט, שהיא בחופשת לידה והצטרפה אלינו היום, וסטודנטים של התוכנית, צוות התוכנית כאן וג'ייסון היני, נציג קרן קראון שתומכת בתוכנית.

<אורנה הורביץ: בוקר טוב לכולם.

<אורנה הורביץ: אנחנו שמחים מאוד על הבמה שניתנה לנו להציג את התוכנית בפני כל הגורמים שאחראיים על קידום יוצאי אתיופיה בזרקור על נושא השכלה גבוהה.

<אורנה הורביץ: אגיד כמה מילים על הרקע שלנו.

<אורנה הורביץ: סטארט אפ זה מרכז צעירים הראשון שהוקם בארץ על-ידי רוביק דנילוביץ'.

<אורנה הורביץ: הוא הוקם בשנת 2000, ומאז הג'וינט פיתח את המודל.

<אורנה הורביץ: יש היום קרוב ל-50 מרכזים שפרוסים בכל הארץ, תוכניות להשכלה גבוהה עובדות שם כמו הישגים ותוכניות אחרות.

<אורנה הורביץ: זה המרכז הראשון, אחד הגדולים והפעילים עד היום.

<אורנה הורביץ: מרכז צעירים, אחד עקרונותיו זה לראות מהשטח דברים שצעירים צריכים, ולפי זה לבנות תוכניות.

<אורנה הורביץ: לפני שמונה שנים גם היתה הזדמנות, שהגיעו חבר'ה צעירים יוצאי אתיופיה, שראו שמבחינת הנגב והדרום אין כל כך תוכניות להשכלה גבוהה, ויש אוניברסיטת בן-גוריון – אחד המוסדות האקדמיים הגדולים, המרשימים בארץ.

<אורנה הורביץ: מספר זעום של יוצאי אתיופיה היה שם באוניברסיטה.

<אורנה הורביץ: בזמנו היו פחות מ-20 - בכל האוניברסיטה, תואר ראשון, שני, מכינות.

<אורנה הורביץ: הבינו שיש פה חסם.

<אורנה הורביץ: פנו גם לאוניברסיטאות וגם פנו אלינו.

<אורנה הורביץ: מצד שני, אנחנו כתבנו תוכנית, בהתאם לצרכים שראינו מהשטח, של הצעירים, איך אפשר לבנות מודל כדי לקדם צעירים להשכלה גבוהה, וגם המספרים הנמוכים שכולו מכירים.

<אורנה הורביץ: הצורך פגש ברצון של מישהו לתרום לצורך הזה; משפחת קראון, משפחה נדיבה מאוד משיקגו, הרימה את הפרויקט הזה, תרמה כספים.

<אורנה הורביץ: בשנה הראשונה היא תרמה רבע מיליון דולר בשביל התוכנית, ובנינו מודל שאומר מבחינת החלומות, מה צריך יוצא אתיופיה כדי להצליח?

<אורנה הורביץ: ניקח צעיר שהשתחרר מהצבא, אפילו לא יודע בדיוק מה הוא רוצה ללמוד, איפה ללמוד, משם עד שהוא מסיים תואר ראשון וגם ליווי אחר כך, כדי שיהיה גם בתעסוקה הולמת.

<אורנה הורביץ: מיכאל ביטון, שהיה אז בירוחם, היה במגבית קנדה, הצליח להשיג את הכספים האלה, ולעשות את החיבור הזה, ויצאנו לדרך.

<אורנה הורביץ: מאז משך שמונה שנים, בשנים הראשונות בנינו מודל, והסתכלנו כל הזמן תוכנית של הערכה ומדידה של התוכנית, לראות איך אנחנו מקדמים את הצעירים, איך אנחנו מגיעים, אם אחוזי הנשירה הארציים הם בממוצע 20 ויותר אחוזים של נושרים, של גם חבר'ה שהגיעו ללימודים ומקבלים את המימון והכול, איך אנחנו מקטינים את האחוזים האלה.

<אורנה הורביץ: היום אנחנו עומדים על מודל של תוכנית שעובדת ומצליחה במשך שמונה שנים, שמאות צעירים עברו ועוברים דרכה.

<אורנה הורביץ: נכון, בכל שנה יש 150 סטודנטים מהמחזור, התוכנית הגדולה בנגב, עם אחוזי נשירה של פחות מ-5 אחוזים, כלומר 95 אחוזים מהצעירים שנכנסים לתוכנית, למכינה ולשנה א', מסיימים בהצלחה את הלימודים שלהם.

<אורנה הורביץ: היו לנו גם שיתופי פעולה עם אוניברסיטת בן-גוריון.

<אורנה הורביץ: כפי שאמרת, המבחן הפסיכומטרי שמהווה חסם מרכזי.

<אורנה הורביץ: הגענו לשיתוף פעולה עם האוניברסיטה.

<אורנה הורביץ: הרבה צעירים הצליחו להיכנס למרות ציוני פסיכומטרי שהם לא מתאימים לקבלה, אבל דרך כל מיני מודלים של תוכניות.

<אורנה הורביץ: ממצב שהיו פחות מ-20 יוצאי אתיופיה בכל האוניברסיטה היום אנחנו במצב שיש יותר מ-100 סטודנטים כל שנה שלומדים בבן-גוריון.

<אורנה הורביץ: עדיין שזה מספר נמוך, אבל הוא גדול פי חמישה ממה שהיה לפני.

<אורנה הורביץ: המודל שלנו מאוד פשוט.

<אורנה הורביץ: אגיד את הדברים המרכזיים.

<אורנה הורביץ: יש מינהל הסטודנטים, שנותן את התמיכה לסטודנטים, נותן להם שכר לימוד ומלגת קיום.

<אורנה הורביץ: זה הבסיס לדברים.

<אורנה הורביץ: זה חובה, זו עבודה מבורכת, היא חשובה.

<אורנה הורביץ: בלי זה אין מה לדבר.

<אורנה הורביץ: זה משהו, מבחינתנו, שהוא בל יעבור.

<אורנה הורביץ: מעבר למלגה הזאת ראינו שיש צרכים נוספים.

<אורנה הורביץ: היום ספציפית לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה, אנחנו רואים את הצעירים של היום.

<אורנה הורביץ: שני-שלישים מהם לא נולדו בארץ.

<אורנה הורביץ: שליש מהם נולדו בארץ, והמספרים גדלים.

<אורנה הורביץ: הצעירים שאנחנו עובדים אתם, בגילאי 20, 20 פלוס, הרבה נולדו בארץ.

<אורנה הורביץ: אנחנו רואים אוכלוסייה חזקה, עם פוטנציאל מאוד גדול להצליח.

<אורנה הורביץ: אם ניתנת להם הזדמנות שווה, הם מצליחים, ומצליחים מאוד, ומהווים מודל לחיקוי למשפחה ולצעירים ולאחים הקטנים.

<אורנה הורביץ: המטרה שלנו, שהתוכנית הזו תיסגר מתישהו.

<אורנה הורביץ: שלא יצטרכו תוכניות ליוצאי אתיופיה.

<אורנה הורביץ: לכן אנחנו עושים מה שאנחנו עושים, לדור הבא.

<אורנה הורביץ: המודל שלנו מדבר על כמה דברים.

<אורנה הורביץ: דבר ראשון, ראינו שיש החסם הכלכלי.

<אורנה הורביץ: צעיר יוצא אתיופיה שההורים שלו - כמעט לא תראה הורים שיש להם השכלה אקדמית, ואין להם הדחיפה הזו מהבית של ללכת וללמוד ואין תמיכה כלכלית, ואם זה משפחה מרובת ילדים שצריכים לעזור לאחים הקטנים, החסם הכלכלי הוא מאוד רציני.

<אורנה הורביץ: לחסם הכלכלי חלק מהפתרונות זה מינהל שתומך, אני חושבת ש-80 אחוז אולי מהצעירים יוצאי אתיופיה נתמכים במינהל הסטודנטים, ומעבר לזה אנחנו נותנים מלגת סיוע נוספת של 4,500 שקלים בשנה בשנה.

<אורנה הורביץ: חסם מרכזי אחר הוא הפסיכומטרי.

<אורנה הורביץ: ניסינו לעשות דרכים עוקפות.

<אורנה הורביץ: לשמחנו, קמו תוכניות נוספות בארץ, שנסמכות על מכון פוירשטיין ודרכים אחרות של לעקוף את החסם של הפסיכומטרי, אבל זה דיון אחר.

<אורנה הורביץ: אחד החסמים שזיהינו זה המקום שצריך ליווי.

<אורנה הורביץ: אני לא רוצה לעשות עוול לכל הקהילה, אבל לא תמיד התמיכה והליווי הם מהבית.

<אורנה הורביץ: לא תמיד ההורים דוחפים לזה, מבינים את החשיבות של זה ודוחפים את הילדים ללמוד.

<אורנה הורביץ: הרבה פעמים המצב הכלכלי קשה, אז גם יש חשיבות לזה שאתה צריך לעבוד ולפרנס ולתמוך באחים.

<אורנה הורביץ: לא תמיד יש הליווי הנכון והמענה הנכון שמגיע מהבית.

<אורנה הורביץ: וזאת לבת התוכנית, הליווי.

<אורנה הורביץ: המודל שלנו עובד על 1 ל-40 - רכזת לכל 40 סטודנטים.

<אורנה הורביץ: התפקיד שלה הוא ללוות את הצעירים מתחילת דרכם עד הרגע שבו הם מסיים ללמוד.

<אורנה הורביץ: מתחילת דרכם זה עוד משלב הבלבול, שהם לא יודעים בכלל אם ללכת ללימודים או לא.

<אורנה הורביץ: יש לנו איתור דרך השכונות.

<אורנה הורביץ: אנחנו מאתרים אנשים, מגיעים אליהם, הם מגיעים אלינו לייעוצים.

<אורנה הורביץ: לפעמים עובר תהליך של שנה עד שבכלל נרשמים למוסד לימודי.

<אורנה הורביץ: גם כשנרשמים ללימודים זה לא נגמר שם תמיד, כי כמו שאנחנו רואים את הנתונים של ה-20 אחוזים ויותר נשירה במוסדות לימודיים, הליווי הוא שגורם לאחוזי נשירה מאוד נמוכים.

<אורנה הורביץ: רכזת בתוכנית זה אומר כמו אחות גדולה.

<אורנה הורביץ: זה לא מישהי ממוסד בירוקרטי רחוק.

<אורנה הורביץ: זה בגובה העיניים, זה מישהי שיש לה מפתחות לדיקנים או למוסדות לימודיים או למלגות אחרות או לקשרים, או אם סטודנט צריך שיעורי עזר, והוא משתמש במה שניתן לו ממינהל הסטודנטים או מוסד אקדמי, וזה לא מספיק, היא תמצא מי שיישב אתו.

<אורנה הורביץ: זה ליווי ממש מההתחלה עד שהאדם מסיים ללמוד ומוצא עבודה ראויה.

<אורנה הורביץ: מעבר לתקציבים, הכספים, המלגות ושיעורי עזר, ראינו שזה המרכיב המהותי, וזה מה שמייחד את התוכנית, כי גם כשיש מלווים במקומות אחרים, זה בדרך כלל רכזת על 100 סטודנטים, הם מדברים בטלפון אולי פעם בשנה.

<אורנה הורביץ: הם לא מחויבים להגיע לפגישות.

<אורנה הורביץ: בתוכנית שלנו זה מחויב.

<אורנה הורביץ: אם אתה רוצה לקבל את המלגה ולהיות חלק מהתוכנית, אתה חייב להגיע לפגישות אישיות עם הרכזת, גם אם אין לך מה לומר.

<אורנה הורביץ: תגיע לפגישות, וכשיהיה לך מה לומר, תדע תמיד להרים את הטלפון, אנחנו רואים את זה, גם באמצע הלילה ובשעות לא שגרתיות, ותקבל את המענה.

<אורנה הורביץ: לא תמיד המענה הוא מאתנו; לפעמים המענה או משותפים שלנו, ממקורות יצירתיים, אבל הליווי הזה הוא שמונע את הנשירה.

<אורנה הורביץ: זה מהותי.

<אורנה הורביץ: זו התוכנית הכי גדולה בנגב נכון להיום.

<אורנה הורביץ: היינו רוצים להרחיב אותה לתוכנית אזורית ולא רק תוכנית שתפעל בבאר-שבע.

<אורנה הורביץ: התוכנית לא מחויבת עכשיו לאוניברסיטת בר-אילן או בן-גוריון; היא תוכנית של סטודנטים ממגוון מוסדות אקדמיים, רובם בדרום, מכללות שונות, בן-גוריון ומכינות.

<אורנה הורביץ: זה חשוב, כי הנאמנות שלנו היא לא למוסד לימודי שהאינטרס שלו הוא המוסד אלא הצעיר – הליווי שלו ולשים אותו במרכז.

<אורנה הורביץ: התוכנית עברה תוכנית הערכה ומדידה לאורך השנים.

<אורנה הורביץ: היא מתבססת על כספי פילנתרופיה כאמור, אם זה הקרן של משפחת קראון, אם זה מונטריאול, אם זה קרן גלנקו וקרנות נוספות.

<אורנה הורביץ: כל שקל שיוצא מהתוכנית, אנחנו מחויבים לו מאוד, שילך למקום הנכון, ויש תוכנית של מדידה והערכה שבדקה את המודל וגיבשה אותו עם השנים עד שזיקקנו אותו עד – שוב, נתונים של 95 אחוזים הצלחה.

<אורנה הורביץ: אלה נתונים שגבוהים גם ביחס לשאר האוכלוסייה בארץ, לא רק ליוצאי אתיופיה.

<אורנה הורביץ: אז שני העניינים המהותיים זה הליווי האישי שאנחנו נותנים ואיתור הצעירים והייעוצים שהם מקבלים עוד לפני שהם בכלל התחילו תהליך של קבלה ללימודים.

<אורנה הורביץ: המצגת עלתה.

<אורנה הורביץ: תוכנית נוספת שנוספה לנו בשנה וחצי האחרונות, אנחנו יודעים שהשכלה גבוהה, כל הרעיון בה הוא לתת הזדמנות שווה, כלומר שברגע שיש לך השכלה, אתה יכול להשתלב בעולם התעסוקה, להתפרנס כפי שצריך, ולהיות בחברה שהיא יותר שוויונית.

<אורנה הורביץ: השכלה ללא תעסוקה זה לפעמים רק מייצר תסכול ומחטיא למטרה.

<אורנה הורביץ: ברגע שצעירים מסיימים את התוכנית, יש תוכנית שנקראת סטארט אפ לקריירה, שזו תוכנית הכוון לתעסוקה, שזה ממש ליווי אישי; זה לאתוכנית קבוצתית.

<אורנה הורביץ: כל אחד מקבל עשרה מפגשים של אימון אישי, מאמן מקצועי, פתיחת אפשרויות תעסוקה על-ידי קשרים, על-ידי מעסיקים שפונים אלינו.

<אורנה הורביץ: ממש תוכנית שלמה, שהיא רק מלווה לתעסוקה.

<אורנה הורביץ: כמה נתונים, בגדול.

<אורנה הורביץ: מתוך 230 אלף סטודנטים לתואר ראשון כ-2,000 סטודנטים יוצאי אתיופיה באקדמיה, 997 במכינות.

<אורנה הורביץ: הנתונים מראים, לפי דוח מבקר המדינה, שכ-20 אחוז נושרים בשנה בראשונה.

<אורנה הורביץ: במכינות אפילו המספרים גבוהים יותר.

<אורנה הורביץ: או נושרים או מסיימים ולא מתחילים ללמוד שנה א'.

<אורנה הורביץ: בישראל מבחינה תעסוקתית 4,500 אקדמאיים יוצאי אתיופיה, פחות מ-15 אחוז מהם משתלבים בתעסוקה הולמת.

<אורנה הורביץ: החסמים העיקריים שאנחנו מתמודדים אתם בתוכנית: המצב הסוציו אקונומי, המבחן הפסיכומטרי, היעדר מודלים לחיקוי.

<אורנה הורביץ: שם נכנס סדנאות ההעצמה שאנחנו עושים וקבוצות מנהיגות שאנחנו מפתחים דרך התוכנית.

<אורנה הורביץ: לפעמים יש נגישות נמוכה למידע, ואת המידע מקבלים בייעוצים אישיים וליווי.

<אורנה הורביץ: ההישגים של התוכנית: מעל 400 צעירים שמשתתפים בתוכנית, 1,200 ייעוצים להשכלה גבוהה, מעל 100 בוגרים ועוד צעירים שעכשיו עוברים את התוכנית, שנה א', ב', ג' וד'.

<אורנה הורביץ: נכון לרגע זה 38 סטודנטים דרכנו באוניברסיטת בן-גוריון, עוד 105 סמוסדות אקדמיים שונים, במכללות השונות, כמו שאתם רואים, בדרום.

<אורנה הורביץ: קריית מלאכי, 3,400 יוצאי אתיופיה, זה 16 אחוז מהאוכלוסייה של קריית מלאכי.

<אורנה הורביץ: אנחנו לא מגיעים לשם.

<אורנה הורביץ: התוכנית שלנו נשארת עדיין בבאר-שבע.

<אורנה הורביץ: חלק מהצעירים מגיעים אלינו לייעוצים, אבל זה לא בסדר גודל מספיק.

<אורנה הורביץ: התוכנית היא במימון כספי פילנתרופיה כמעט 100 אחוז.

<אורנה הורביץ: יש דברים נוספים שהסטודנטים מקבלים כמו מינהל הסטודנטים.

<אורנה הורביץ: אני לא מחשיבה את זה כספי התוכנית, כי זה לא.

<איציק אוחנה: נתייחס למיליונים, אז נראה אם כדאי להכליל את זה או לא, כי בלי הכספים האלה- - -

<אורנה הורביץ: לגמרי.

<אורנה הורביץ: אני מסכימה.

<אורנה הורביץ: בזה פתחתי.

<אורנה הורביץ: אני מראה מעבר.

<אורנה הורביץ: זה הבסיס, אמרתי.

<אורנה הורביץ: בלי מימון המדינה אני לא חושבת שהרבה, למרות שיש לנו לא מעט סטודנטים שלא מקבלים מימון של המדינה, אבל מקבלים תקציבים מאתנו.

<אורנה הורביץ: סיוע תקציב ממשלתי, אמרתי.

<אורנה הורביץ: עלות התוכנית לשנה עבור 300 סטודנטים היא קרוב ל-3 מיליון שקלים, עלות של 10,000 לסטודנט לשנה.

<אורנה הורביץ: זה כולל את הסדנאות, את הליווי, את המלגה הנוספת מאתנו.

<אורנה הורביץ: היום יש לנו 150.

<אורנה הורביץ: אנחנו רוצים להגדיל את התוכנית, לאזורית, שלא תהיה רק בבאר-שבע.

<אורנה הורביץ: יש פה צעירים סטודנטים שלומדים בתוכנית.

<אורנה הורביץ: נשמח לשמוע את החוויה שלהם, ומה משמעותי להם בתוכנית.

יואל רזבוזוב: לפני שניתן לצעירים להתייחס, ניתן לנציגים של משרד הקליטה, מינהל הסטודנטים, משרד החינוך.

יואל רזבוזוב: כפי שאמרנו, בלי מינהל הסטודנטים בטוח שום דבר לא יכול לעבוד.

יואל רזבוזוב: אני שמח שהצלחנו להכניס את מינהל הסטודנטים לבסיס התקציב של משרד הקליטה, 70 מיליון ש"ח.

יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לשאוף להגדיל את התקציב.

יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שהוא מאוד חשוב.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהעניין של החינוך דרך התוכנית הזאת, להכניס חבר'ה צעירים למערכת של השכלה גבוהה, זה יפתור לנו את כל הכספים שאנחנו מביאים מפה, מביאים משם, ודווקא דרך התוכנית הזאת, שיחסית לשאר התקציבים, היא פחות משמעותית.

יואל רזבוזוב: זה לא תקציב עתק.

יואל רזבוזוב: יש תקציבי עתק שמושקעים במקומות אחרים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא להוסיף פה, כשמסתכלים בטווח ארוך, זה יכול לחסוך לנו בהמשך.

יואל רזבוזוב: גם האינטגרציה תהיה טובה יותר.

יואל רזבוזוב: כלומר אני מבין שיש ליווי של 1 ל-40, מדריך, שתיים, שיעורי עזר, מעטפת שכוללת מה – יש המלגה, 4,500 שקל לשנה.

יואל רזבוזוב: זה מחייב את התלמידים, את הסטודנטים לבוא ולהיות חלק מהסדנאות.

יואל רזבוזוב: בעיקרון, באופן כללי, מה אחוזי הנשירה בקרב העדה דרך מינהל הסטודנטים?

<אורנה הורביץ: 20 אחוז.

<אורנה הורביץ: דוח מבקר המדינה.

<אורית מור סלע: לא עומדים מאחוריו.

יואל רזבוזוב: אני גם שמעתי 50 אחוז.

<דנה צוער: זה גם נתון שהמינהל פרסם בחוברת בשנה שעברה וגם נתון שנכלל בדוח מבקר המדינה בבדיקה של 2012.

יואל רזבוזוב: אני שמעתי מספרים גבוהים, תמיד אמרו.

יואל רזבוזוב: הבעיה, שגם בצבא וגם בהשכלה הגבוהה הרבה פורשים מסיבות שונות.

יואל רזבוזוב: נשמע צעירים מהתוכנית.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<בת אל רסקאי: שלום, אני בת אל, אני לומדת בבן-גוריון שנה שלישית.

<בת אל רסקאי: כרגע אני שנה שלישית בסטארט אפ, מאז שהתחלתי את הלימודים, וגם ממומנת על-ידי מינהל הסטודנטים.

<בת אל רסקאי: אני חושבת שהגופים, בשילוב שלהם, זו התמיכה הכי – אני לא יכולה מעבר לזה לבקש.

<בת אל רסקאי: כמובן, מינהל הסטודנטים עזר בסיוע לימודי, וסטארט אפ יותר בעניין הליווי בחיי היום-יום, ואם יש קשיים, מלבד קשיים כלכליים, קשיים שאי-אפשר בלעדיהם להמשיך ללמוד.

<בת אל רסקאי: יש הקשיים החברתיים.

<בת אל רסקאי: אני חושבת שסטארט אפ ממש עזרו לי בעניין הזה.

<בת אל רסקאי: זה הנדבך שסטארט-אפ מוסיפים פה לתרומה שלהם לסטודנטים.

<בת אל רסקאי: גם המימון וגם התמיכה ממינהל הסטודנטים ממש חשוב.

יואל רזבוזוב: אין ספק שהסטארט אפ לא יכול לעבוד בלי מינהל הסטודנטים.

יואל רזבוזוב: השאלה, נגיד, במקרה שלך, האם היתה לך התנדנדות, או בכל מקרה עם מינהל הסטודנטים היית ממשיכה ולא היית צריכה את הסטארט אפ?

יואל רזבוזוב: הסטארט אפ הוא בונוס נחמד אבל לא בהכרח צריכים?

יואל רזבוזוב: אני בטוח גם שבכל האוכלוסייה שנמצאים בסטארט אפ יש כאלה שבכל מקרה היו לומדים, ויש כאלה שצריכים את הדחיפה הזאת.

<בת אל רסקאי: אני אישית הייתי ממשיכה גם בלי זה, אבל אני מכירה סטודנטים חברים שלי שהרכזת עזרה להם להיכנס לאוניברסיטה, אם זה כל מיני קורסים שהם היו צריכים מעבר למה שמקבלים דרך המינהל.

<בת אל רסקאי: זה לא מותרות.

<בת אל רסקאי: התמיכה, שהרבה פעמים אין את זה בבית, אם זה בליווי, אתה בא הביתה ומספר איך זה בלימודים, אבל לא תמיד מבינים אותך ומה הולך שם.

<בת אל רסקאי: כשאתה בא לרכזת, למפגש האישי, והיא שואלת אותך אם יש לך קשיים, לפעמים קשיים שאני אפילו לא חשבתי עליהם, היא מתערבת בפגישה האישית, והם עוזרים לנו להתגבר על הקשיים האלה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: שיהיה בהצלחה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<מרית פיקדו: שמי מרית, לומדת במכללת אחווה.

<מרית פיקדו: אני בת 37.

<מרית פיקדו: פניתי, כמובן, לסטארט אפ.

<מרית פיקדו: מינהל הסטודנטים לא יכל לעזור לי.

<מרית פיקדו: מגיל 28 לא יכולים לעזור.

<מרית פיקדו: התמיכה שנתנו לי וגם הליווי, גם הלימודים, אני חושבת שבלי סטארט אפ לא הייתי מצליחה.

<מרית פיקדו: היום אני בשנה שלישית.

<מרית פיקדו: בכל דבר שפניתי למינהל, אמרו לי שזה בלתי-אפשרי.

יואל רזבוזוב: לא עמדת בקריטריונים.

<מרית פיקדו: זה חבל.

יואל רזבוזוב: לכל דבר יש השלכות תקציביות.

יואל רזבוזוב: אולי נקיים על זה דיון פעם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אובלו סמעון: שמי אובלו סמעון, אני סטודנטית במכללת ספיר למינהל ומדיניות ציבוריות.

<אובלו סמעון: מינהל הסטודנטים הוא באמת בסיס טוב, בעיקר כי יש סטודנטים אחרים, שלא ממומנים על-ידי המינהל.

<אובלו סמעון: אני רוצה לדבר על התהליך, כי יש ההגנה הכלכלית ממינהל הסטודנטים, וגם כל מיני פרויקטים ודברים, אבל אצל סטארט אפ יש סוג של תהליך, בנייה עצמית וקבוצתית.

<אובלו סמעון: מגיעים לסדנאות, אם זה עמידה מול קהל, שזה לא עוזר רק מבחינה אקדמית; זה גם להבא, בחי התעסוקה אחר כך.

<אובלו סמעון: חרדה מול מבחנים.

<אובלו סמעון: אני הסטודנטית הראשונה במשפחה, ואנחנו תשעה אחים יחד אתי.

<אובלו סמעון: אני הבת האמצעית.

<אובלו סמעון: ההתמודדות היא מאוד קשה.

<אובלו סמעון: המשפחה היא מאוד תומכת, אבל הם לא מבינים איך להתמודד עם זה.

<אובלו סמעון: כשאני ניגשת לסטארט אפ, יש השיחה האישית ויש ההצעות.

<אובלו סמעון: הרבה פעמים אני לא יכולה לקבל סיוע של לימודים, כי מכללת ספיר ומינהל הסטודנטים, לא תמיד יש מתרגלים שיכולים לעזור, אז סטארט אפ מכסה את העניין הזה.

<אובלו סמעון: עזרה בכל מיני עבודות סמינריון, ציון מעל 80.

<אובלו סמעון: יש העניין של הסתכלות, מה קורה בתכל'ס, כמה סטודנטים מצליחים, מה התפוקה.

<אובלו סמעון: זאת ההסתכלות, אבל הרבה פעמים אנחנו שוכחים את התהליך עצמו, על ההתפתחות של אותו סטודנט, כי בסוף אנחנו נהיה לבד.

<אובלו סמעון: יש כל כך הרבה ארגונים ועמותות שאמורים לעזור לקהילה האתיופית, אבל לא רואים את זה.

<אובלו סמעון: בעיניים שלי לא השתנה הרבה.

<אובלו סמעון: יכו להיות שאני לא יודעת את הנתונים, אבל התחושה היא שצריך לקחת את אותם ארגונים שקיימים, להסתכל על התהליך שהם עושים, לראות אם זה מתאים, ולתת להם את הפוש הזה, כי הארגונים האלה קיימים, אז חבל שהכסף הזה ילך לאיבוד.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<וונדו וובה: אני וונדו מירושלים.

<וונדו וובה: עברתי לבאר-שבע לפני ארבע שנים.

<וונדו וובה: עשיתי מכינה והתחלתי ללמוד לתואר חשמל ואלקטרוניקה שנה שלישית כבר.

<וונדו וובה: אני יודע שקיבלתי מסטארט אפ הרבה דברים.

<וונדו וובה: היום אני עובד בתור רכז ב"אחריי", ולוקח חבר'ה ממרכז קליטה, מחרוב בבאר-שבע, סטארט אפ להצלחה, שאנחנו עובדים אתם בגינה, ולהתאקלם בבאר-שבע, בתוך העיר, איך לפתח אותם.

<וונדו וובה: יש לי הורים שתומכים בי, אבל להגיע לבאר-שבע, לקבל את הרכזות - החלפתי כמעט את כל הרכזות, כי אני ארבע שנים בפרויקט.

<וונדו וובה: קיבלתי המון.

<וונדו וובה: הסדנאות - אני גר כבר ארבע שנים בבאר-שבע.

<וונדו וובה: היו סיורים בבאר-שבע שיצאתי לפני חודש וחצי, ויש דברים שלא ראיתי.

<וונדו וובה: זה פותח את העיניים.

<וונדו וובה: אני פה בזכות.

<וונדו וובה: בחרתי להיות פה, כי אף אחד לא חייב אותי.

<וונדו וובה: עצם העובדה שנותנים לי את ההזדמנות להצליח ולהתקדם ולקבל את הכלים כדי להצליח– היום ההצלחה שלי היא ההצלחה של האחים שלי, ואחר כך אני מסתכל על העדה ועל השכונה, שיכול להיות מודל לחיקוי לחבר'ה שמתבגרים.

<וונדו וובה: זה מה שאנחנו צריכים גם בעדה, ולהסתכל בגדול על החבר'ה, שיישארו עם הרגליים על הקרקע ושיהיו מודל לחיקוי.

<וונדו וובה: את זה סטארט אפ עושה טוב.

<וונדו וובה: לא שילמו לי, אני בא לייצג את מה שקיבלתי.

<וונדו וובה: אני רוצה לומר להם גם תודה רבה על מה שהם עושים.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבנושא הזה, אני עובד עם חיילים בודדים, ואהבתי את הרעיון.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאתם צריכים לקחת קבוצה של חבר'ה, ותהליך ליווי אישי או קבוצה, הוא יעזור.

יואל רזבוזוב: אתם הניצוצות שצריכים לדחוף את כל העדה קדימה.

יואל רזבוזוב: העתיד בידיים שלכם.

יואל רזבוזוב: אני מבין שאחרי שאתה יוצא מהאוניברסיטה, ומתחיל לעבוד, ואין לך זמן, ואתה עסוק, ומשפחה ועבודה, אבל אני עדיין חושב שעליכם כל הכובד, על חבר'ה כמוכם, שהצלחתם והגעתם.

יואל רזבוזוב: אתם צריכים לדחוף את האחרים.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אברהם גדמו: שמי אברהם.

<אברהם גדמו: אני רוצה לחלק את זה לשלושה חלקים: לנוער, לאחים שלנו, הסטודנטים והחברה.

<אברהם גדמו: יש לי אחים, אחותי התחילה במכינה, ולא היה לה הליווי הזה וכל מה שאנחנו מדברים.

<אברהם גדמו: היא אומרת: היא לא הצליחה לעבור את השלב של המכינה, כי לא היה לה הליווי.

<אברהם גדמו: אני במקור מהצפון.

<אברהם גדמו: התחתנתי, עברתי לגור בדרום.

<אברהם גדמו: אני מדבר אתה, מנסה לחזק אותה, אבל זה לא מספיק, כי ביום-יום אין מי שיהיה אתה, שיעזור לה.

<אברהם גדמו: זאת בחורה אחראית, רצינית, היו לה ציונים מאוד טובים, והיא לא הצליחה לטפס לשלב הבא.

<אברהם גדמו: מאוד קשה לראות את זה.

<אברהם גדמו: גם אחי סיים עכשיו בנח"ל קרבי, והוא עדיין לא נכנס למכינה, אבל כשיש הליווי של סטארט אפ, אחד לאחד, שאני יכול לטלפן לרכזת שלי, לומר לו: אני מתקשה, ובשיחה אחת נותנת לי פוש לכל השבוע, איך להתקדם ולהצליח.

<אברהם גדמו: טיפים.

<אברהם גדמו: גם הסדנאות, יש נו הכוח להתקדם, ולראות שאנחנו שווים בני שווים, מצליחים.

<אברהם גדמו: יש לנו עול על הכתפיים.

<אברהם גדמו: אנחנו כבר שלושים שנה בארץ, ורואים את הסחבת, את הקושי שלנו לבוא ולהצליח, בגלל שההורים שלנו באו ממדינות עולם שלישי ואין לנו הכלים הראשוניים שאז ורק עכשיו אנחנו מצליחים לאט-לאט לדשדש והצליח ולהרים את הראש.

<אברהם גדמו: יש לנו גוף שממש עוזר, כמובן, מינהל הסטודנטים, שזה דבר מבורך.

<אברהם גדמו: אנחנו בסוף רוצים להגיע לחברה מתוקנת.

<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שהילדים שלי לא יצטרכו את זה, כי יהיה להם אבא חזק, סטודנט, עובד בהוראה, רוצה להוביל.

<אברהם גדמו: אני רוצה לתת לילד שלי את הכלים, את הכסף, לבוא, ושהוא יוכל בעצמו להתקדם באקדמיה, בחברה, בצבא, בחינוך.

<אברהם גדמו: פה בכנסת כמה שיותר ח"כים.

<אברהם גדמו: בכל מקום.

<אברהם גדמו: לבוא ולא לומר שאנחנו מסכנים, אלא לומר שזה אנחנו, החברה, עם ישראל, מדינת ישראל, אנחנו אחים אחידים.

<אברהם גדמו: אנחנו נכנסים לחג מתן תורה, שכולנו עמדנו במעמד הר סיני, איש אחד בלב אחד.

<אברהם גדמו: אנחנו חזקים, צריכים להיות יחד, לתרום אחד לשני.

<אברהם גדמו: לכן אנחנו פה, כדי לעזור.

<אברהם גדמו: סטארט אפ עושים את זה בצורה מאוד טובה, תומכת, עוזרת גם לנוער.

<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שיראו שזה לא הר גבוה.

<אברהם גדמו: זה מעמד הר סיני.

<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שיגיעו להר, לקצה.

<אברהם גדמו: שיראו שזה אפשרי, זה לא כזה נורא להגיע לאקדמיה, בעזרת השם.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<הנוק ארגה: (מדבר באנגלית) שמי הנוק, אני מאתיופיה.

<הנוק ארגה: יש לי בעיה לדבר בעברית.

<הנוק ארגה: סטארט אפ הוא הארגון הראשון שעזר לי בבעיה שניצבתי בפניה.

<הנוק ארגה: בכל מקום שאני הולך ורוצה לדבר, לא מבינים אותי, ויש לי בעיה קשה.

<הנוק ארגה: אחרי שפגשתי בסטארט אפ, כולם עוזרים לי.

<הנוק ארגה: אני פשוט אומר להם מה אני רוצה, והם עוזרים לי המון בכל מקום.

<הנוק ארגה: יש לי שעת פגישה כל שבוע, שהם נותנים לי שיעור עברית.

<הנוק ארגה: כולם שמחים לעזור לי.

<הנוק ארגה: הם כמו משפחה בשבילי, ממש משפחה.

<הנוק ארגה: הם עוזרים לי בכל מצב אפשרי, ואני מלא תודה להם.

<הנוק ארגה: המשאלה שלי היא שסטארט אפ יתרחבו, ויהיה ארגון גדול ומטרה, הרבה אנשים כמוני שצריכים עזרה אמתית.

<הנוק ארגה: הייתי במינהל הסטודנטים, ואני לא באתי בעלייה אלא עם המשפחה, ומינהל הסטודנטים אמרו לי: אתם לא במערכת.

<הנוק ארגה: שאלתי: מה זה אומר?

<הנוק ארגה: ענו לי- - - חייכתי, אבל הם לא עזרו לי לפתור את בעיותיי.

<הנוק ארגה: סטארט אפ ממש קיבלו אותי ועזרו לי בדרכים רבות.

<הנוק ארגה: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו, אין כמו ליווי אישי, אבל נדבר על זה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<טלי ריינברג שחורי: שלום, שמי טלי ריינברג שחורי.

<טלי ריינברג שחורי: אני מנהלת מרכז סטארט אפ.

<טלי ריינברג שחורי: אני מלווה את התוכנית הזאת מתחילתה.

<טלי ריינברג שחורי: חשוב לי להגיד, כדי לסכם את המסר המרכזי שלנו בסופו של דבר.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו נהנים משך שמונה שנים מתמיכת תורמים, מכספי פילנתרופיה.

<טלי ריינברג שחורי: שמונה שנים במגזר השלישי ליהנות מכספים של תורם זה באמת משהו לא רגיל.

<טלי ריינברג שחורי: זה נתן לנו זכות לעשות את הדברים שהם אולי לא רגילים, ולהתנסות ולהסתכן ולייצר מודל שבעינינו מצליח.

<טלי ריינברג שחורי: סטארט אפ הוא ארגון שהוא הכלאה, נתמך על-ידי משרד הממשלה, אם זה משרד נגב וגליל, משרד קליטת עלייה, כמובן, משרד הביטחון.

<טלי ריינברג שחורי: בעצם אנחנו תמיד בדעה של ליצור את שיתופי הפעולה, ולייצר קשרים דו-צדדיים.

<טלי ריינברג שחורי: זה המסר שאנחנו באים אתו היום.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו אומרים: יש לנו תוכנית מצליחה שמונה שנים.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו רוצים לראות יחד אתכם, איך אנחנו הופכים את זה יחד למשהו גדול יותר, איך אנחנו מאגמים את המשאבים ביחד, ומפיצים את ההצלחה הזאת גם ברחבי אזור הדרום, ובשלב הבא ברחבי הארץ.

<דנה צוער: יש היום התהליך של דרך חדשה, שמוביל משרד הקליטה, שמחפשים מודלים שמצליחים.

<דנה צוער: לצערנו, זה עוד לא דן בהשכלה גבוהה.

<דנה צוער: הגענו לישיבות שדנות בחינוך, וזה דן בחינוך לגיל הרך.

<דנה צוער: נשמח להגיע ולהגיד את הדברים שלנו, אבל בשורה התחתונה, יש לנו מודל מצליח.

<דנה צוער: יש לנו התשתיות, יש לנו קהל היעד.

<דנה צוער: אנחנו צריכים סיוע תקציבי כדי להגדיל את התוכנית, כדי להביא אותו לרמה אזורית, כדי לגייס אלינו ולאתר את כל הצעירים בדרום – קריית מלאכי, קריית גת, אשקלון, אשדוד.

<דנה צוער: נשמח לאתר אותם, ולהביא אותם לעולם להשכלה הגבוהה, כי זה המנוף לשינוי, כפי שאתם רואים כאן, ואחר כך לעולם התעסוקה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: נציגי הארגונים.

<וונדה אקלה: בנושא אין מחלוקת.

<וונדה אקלה: אני רוצה לתת תמיכה, כי זה נושא חשוב.

<וונדה אקלה: מינהל הסטודנטים, שזה גם אנחנו, כשהתחלנו ללמוד בשנות ה-80', זה הבסיס.

<וונדה אקלה: אחת הבעיות שהיו זה התקציבים הנוספים, הכסף הנוסף, כי אין למשפחות.

<וונדה אקלה: המשפחות לא יכולות לתמוך מהבחינה הזאת.

<וונדה אקלה: אם אנחנו מסתכלים על החינוך, ההוצאות הן גבוהות.

<וונדה אקלה: אפילו הצילומים, לצלם חומר ולקנות ספרים, הכסף שיוצא משם, זה לא סכום קטן.

<וונדה אקלה: מעבר לזה, גם היו אוניברסיטאות, למשל בחיפה וגם בבר-אילן, הם גם עסקו בתחומים כאלה.

<וונדה אקלה: לכן כאן כדאי, ללמוד מהניסיונות של אחרים כדי למקסם את התוצאה ולשפר.

<וונדה אקלה: לגבי המשפחות, יש להם נכונות לעזור לילדים שלהם, אבל האמצעים הכלכליים שלהם הם דלים, והם לא יכולים לתמוך כפי שהם רוצים.

<וונדה אקלה: לכן נושא התמיכה הכספית הוא חשוב.

<וונדה אקלה: לגבי הפסיכומטרי, זה המחסום הראשון למי שרוצה להיכנס.

<וונדה אקלה: לכן אולי לתת דגש על הדברים האלה.

<וונדה אקלה: הנושא הזה כל הזמן עולה, אולי אפילו לבטל אותו.

<וונדה אקלה: צריך להדגיש את העניין.

<וונדה אקלה: למשל, הוא בא מאתיופיה, ודיבר אנגלית.

<וונדה אקלה: אנשים שהיו באתיופיה גם למדו.

<וונדה אקלה: במשפחה שלי היו תשע נפשות, וההורים שלי היו בכפר, אבל היתה להם מודעות.

<וונדה אקלה: לכן תשעה ילדים - חמישה בעלי תואר שני, וארבעה בעלי תואר ראשון.

<וונדה אקלה: הכול אפשרי.

<וונדה אקלה: אבל אם תהיה תמיכה מסוימת, נשנה את המצב, והנושא הוא חשוב.

<וונדה אקלה: ככל שנשקיע בדברים האלה, שזה כל התופעות השליליות של מה שקורה בחברה, אנחנו נוכל להתמודד אתן.

<וונדה אקלה: אם לא נשקיע בזה, זה יעלה לנו יותר כסף.

<וונדה אקלה: לכן הכסף לא צריך להיות מניעה, לקדם את הנושא הזה.

<וונדה אקלה: אני מברך את העוסקים בתחום הזה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<אמיר תואבה: שלום, אני אמיר, מנהל האגף לקליטת עולי אתיופיה.

<אמיר תואבה: כמי שרואה את כל התמונה בכל הרבדים של הקהילה, אחת הסוגיות שצריך להתמודד אתן זה אחוז המובטלים בקרב הקהילה, שהם אקדמאיים.

<אמיר תואבה: מכאן אני רוצה לגזור ולומר את חשיבות התוכנית הזאת.

<אמיר תואבה: כמוך, שהייתי אתך בבאר-שבע בסיור ועדת העלייה והקליטה, כשבאתי התלהבתי, ונפגשתי עם הצוות הנפלא הזה, מכאן שראיתי שהתמונה, שיכולה לצמצם את תופעות האבטלה בקרב הקהילה, זה נושא הליווי הצמוד והמעטפת, שמבטיחה השתלבות בשוק העבודה.

<אמיר תואבה: אני חושב שכולנו פה אחד, וכולנו נוגעים בדבר.

<אמיר תואבה: איציק אוחנה נמצא פה, מנהל אגף הצעירים במשרד הקליטה, ויחד אתו צריך לראות איך חלקים מהתוכנית הזאת או כולה ללמוד.

<אמיר תואבה: אי-אפשר להתווכח עם תוצאות והצלחות.

<אמיר תואבה: יש פה עובדה אחת: יש הצלחות מסחררות בהשוואה לבוגרים אחרים.

<אמיר תואבה: לכן, לעניות דעתי, צריך לקחת את המודל הזה, לבחון אותו, ללמוד אותו, וליישם אותו הלכה למעשה, כי, כפי שאמר פה חברי וונדו וובה, אפשר למנוע את התופעות האלה.

<אמיר תואבה: מצד אחד, יש בוגרי תואר ראשון ותואר שני, לא חסרים.

<אמיר תואבה: מצד שני, החבר'ה האלה יוצאים מתוסכלים, ואז לנושא הזה יש השלכה חברתית קהילתית לבוגרים, לילדים שעולים ארצה – הנה, אח שלי בוגר תואר ראשון או תואר שני אבל יושב בבית, או הוא מאבטח או נמצא בעבודה לא הולמת.

<אמיר תואבה: לכן התוכנית הזאת, הייחודיות שלה, מבחינתי, זה הנושא של ליווי המעטפת והגב הכלכלי וההעצמה האישית שמעניקה התוכנית הזאת.

<אמיר תואבה: היא ייחודית במינה.

<אמיר תואבה: לכן אני מברך על התוכנית הזאת, ומציע שכל אנשי המקצוע יישבו, וניצור שולחן, ונוציא את זה לפועל מהר ככל הניתן.

<אמיר תואבה: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה, חנה.

<חנה לגסה: שלום, אני חנה מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

<חנה לגסה: אני גם מברכת על התוכנית הזאת, שהיא תוכנית טובה.

<חנה לגסה: אנחנו מסכימים שהשכלה חשובה להצלחה.

<חנה לגסה: יחד עם זאת, היא אמרה ששני-שלישים מהסטודנטים הם עולים.

<חנה לגסה: נכון?

<אורנה הורביץ: לא, בכלל, הצעירים.

<אורנה הורביץ: כשני-שלישים מהצעירים הם עולים, ושליש נולדו בארץ.

<חנה לגסה: בכל מקרה, יש המל"ג, שאחראי על פיתוח תוכניות.

<חנה לגסה: יש להם תוכניות לאוכלוסיות מוחלשות, למיעוטים ולחרדים.

יואל רזבוזוב: יושב לשמאלך נציג מל"ג.

<חנה לגסה: אנחנו לא מבינים למה המל"ג לא אחראי לפיתוח של התוכנית הזאת, של ההנגשה של ההשכלה הגבוהה לצעירים יוצאי אתיופיה.

יואל רזבוזוב: לכן אנחנו מקיימים את הדיון הזה, כדי לאסוף את כל גופים הרלוונטיים ולראות איך אנחנו דוחפים תוכנית שעובדת.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<דפני מושיוב: דפני מושיוב, משרד הרווחה.

<דפני מושיוב: אני רוצה להוסיף עוד נדבך למה שצוין כאן.

<דפני מושיוב: האנשים והצעירים שלא הצליחו להגיע לשולחן, שאתם יושבים סביבו, הם אותם צעירים שאנחנו פגשנו כן בקריית מלאכי במסגרת דווקא פרויקט חומש, שעבדנו עם בני ה-25-18.

<דפני מושיוב: גילינו אוכלוסייה – לא כולה, חלקה – של בוגרי תיכונים, עם בגרויות מדהימות ומצטייני רמטכ"ל ונשיא.

<דפני מושיוב: אחת הסיבות שהם לא הגיעו, לא לתוכנית שלכם ולא למכינה ולא לאקדמיה – מפני שהם דואגים להורים שלהם.

<דפני מושיוב: הם יוצאים לעבודה אחרי הצבא, ועובדים 13 ו-14 שעות, והם חושבים שתוך שלוש-ארבע שנים הם יסייעו להורים שלהם, שהם רובם הורים עם מחלות כרוניות, מבוגרים יותר, כפי שאמרתם, משפחות ברוכות ילדים, ומתוך אחריות ודאגה להורים.

<דפני מושיוב: אני חושבת שאולי צריך להאיר זרקור, כמו אגב בנושא הצבא, לאותם הורים, שהצעירים דואגים להם במלוא האחריות, ואיך למצוא תקציב, אם זה מביטוח לאומי או מהפרויקטים המיוחדים של ביטוח לאומי, שתינתן גם מלגת מחיה להורים של אותם ילדים לומדים, לומדים כמוכם.

<דפני מושיוב: אני חושבת שצריך גם להסתכל על האוכלוסייה בראייה דיפרנציאלית.

<דפני מושיוב: לא כולם דומים, לא כולם צריכים אותו סל, ויעזור גם לרווח את השורות, ולראות את השונות מקרב האוכלוסייה, ולתת סלים שונים לכל אחד לפי צרכיו.

<דפני מושיוב: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו צריכים לקחת את מכלול הדברים.

יואל רזבוזוב: יש פה הרבה בעיות; זאת לא בעיה אחת כוללת לכולם, ואז לראות איך אנחנו מגייסים את כל המשרדים כדי לעזור ולדחוף.

יואל רזבוזוב: אסף דיין, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, בבקשה.

<אסף דיין: כמה דברים.

<אסף דיין: מהניסיון של המשרד, של הרשויות לפיתוח הנגב והגליל ושיקופים שאנחנו עובדים אתם, יש פרויקטים שמצליחים ויש פרויקטים שמצליחים פחות.

<אסף דיין: אנחנו משקיעים יחד עם הרשויות ועם כל הגופים הקשורים הרבה מאוד תקציבים לקידום האוכלוסייה, גם בנושאים של תעסוקה, בנושאים של השכלה גבוהה ונושאים נוספים.

<אסף דיין: אני חושב שברגע שיש לנו כאן מודל שמצליח, ומצליח בגלל המשאבים הגדולים שמושקעים בו, ובגלל המענה המקיף שהוא נותן, החל מהכניסה או ההכוונה להשכלה גבוהה וכלה במציאת תעסוקה הולמת, אני חושב שצריך לקחת את המודל הזה, ולשכפל אותו.

<אסף דיין: יש לנו בגליל מספר מוקדי אוכלוסייה שיכולים להיות רלוונטיים, כמו בצפת, בנהרייה, במקומות אחרים.

<אסף דיין: אני חושב שלקחת את המודל, ולנסות להפעיל פילוט שלו או התחלה שלו גם במקומות נוספים, זה מה שמצופה מאתנו כדי באמת להצליח ולהשיג את התוצאות.

<אסף דיין: זה מה שמעניין בשורה התחתונה, להשיג את התוצאות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: נציג מל"ג.

<אורנן פודם: במסגרת התהליך שמשרד הקליטה מוביל, של דרך חדשה, התחלנו אני בשיתוף מירי ממינהל הסטודנטים, לתכלל את המושב של ההשכלה הגבוהה, כי ראינו שאין מספיק המקום הראוי של זה במושב של משרד החינוך.

<אורנן פודם: אני מקווה שמחר יישלחו הזמנות לגורמים הרלוונטיים לפגישה שככל הנראה, תהיה ב-16 בחודש, בעוד עשרה ימים.

<אורנן פודם: זו אחת הדוגמאות שצריכה לעלות שם על השולחן בתור מסגרת שהצליחה, ולהרחיב אותה וליישם אותה.

<אורנן פודם: זה תהליך שלדעתי, ייקח את הזמן, כי צריך לעשות תהליך רציני כמו התהליך שמשרד הקליטה מוביל.

<אורנן פודם: חוץ מזה, מינהל הסטודנטים כיום הוא הגוף – אני לא יודע אם זה מסיבה היסטורית או מסיבה אחרת, הוא הגוף שנותן היום את המענה להנגשת ההשכלה הגבוהה ליוצאי אתיופיה.

<חנה לגסה: לעולים חדשים.

<אורנן פודם: גם לילידי הארץ.

<חנה לגסה: גרוע מאוד שאנחנו עדיין- - -

יואל רזבוזוב: שוב, חברים, לא נבוא בטענות.

יואל רזבוזוב: יש גוף שמתקצב, הוא גוף טוב.

יואל רזבוזוב: תמיד אפשר להתלונן.

יואל רזבוזוב: אני פחות אוהב, תקצבנו את זה, רוצים לתקצב את זה עוד.

<חנה לגסה: אנחנו כבר לא עולים חדשים.

<חנה לגסה: אנחנו ותיקים.

יואל רזבוזוב: זה לא משנה.

יואל רזבוזוב: אני לא נכנס פה לניואנסים, מי עולה חדש, מי עולה ישן או מי בן עולה.

יואל רזבוזוב: יש לנו הרבה הגדרות.

<חנה לגסה: אבל אי-אפשר להשאיר אותנו עולים חדשים כל החיים ולתת לנו מסגרות שמיועדות רק לעולים חדשים בכל מסגרת, אם זה בהשכלה גבוהה או בגיל הרך.

יואל רזבוזוב: אני מסכים לכל מילה, אבל אני לא נכנס כאן לניואנסים האלה.

יואל רזבוזוב: המטרה שלנו היא לעזור ולשלב ולתת כמה שיותר, ולמקד את הכסף כמו שצריך.

<אורנן פודם: חוץ מזה, גם דרך המכינות אנחנו פועלים למעטפת יוצאי אתיופיה.

<אורנן פודם: קשה לי לשמוע שתלמיד מכינה ולא מקבל תמיכה, כי זאת אוכלוסייה שמקבלת מעטפת מאוד מקיפה, ואם במכינה מסוימת זה לא ניתן, זה חבל מאוד, כי המשאבים קיימים שם.

<אורנן פודם: חוץ מזה, אנחנו עובדים בתוך הסטארט אפ דרך תוכנית הישגים, תוכנית שעובדת ב-33 ישובים.

<אורנן פודם: יש רכזת שהמטרה שלה היא לתת ייעוצים להשכלה גבוהה, שזה פועל בתוך הסטארט אפ ובתוך עוד 32 ישובים ברחבי הארץ; לאו דווקא יוצאי אתיופיה אלא בכלל בפריפריה.

<אורנן פודם: אני חושב שכל הנקודות שהעלית ראויות לדיון המקיף והרציני מאוד שמשרד הקליטה מוביל במסגרת דרך חדשה, שאני מקווה שנראה תוצאות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: איציק, בבקשה.

<איציק אוחנה: אל"ף, אני שמח.

<איציק אוחנה: אתם מוזמנים לשולחנות העגולים.

<איציק אוחנה: זה המקום שבראייה הוליסטית וכוללת על המדוכה, לא רק לימודי ההשכלה הגבוהה, אלא אנחנו לוקחים ברצף את כל המקטעים שאנחנו חייבים לנתח אותם, ואנחנו מבינים מהר שעצם העיסוק בהכנה לקראת השירות, צו ראשון, ההכנה, כל המעטפת, כמובן, התיכונים ומההתחלה, כל הרצף הזה בטיפול נכון ויסודי, אנחנו מובילים את הרכבת לכיוון הנכון, כדי שהיא תיסע על הפסים ולא תרד חלילה בשום מקטע מהם.

<איציק אוחנה: יש הרבה אסכולות, שאומרים: למה אתם צריכים ילידי הארץ, לתמוך בהם?

<איציק אוחנה: מספיק חזקים, קפלו תקציבים.

<איציק אוחנה: אנחנו לא שם.

<איציק אוחנה: עדיין המשרד תקף ועומד בעניין הזה.

<איציק אוחנה: נראה מה יגידו השולחנות העגולים, אבל כשאני שומע אותם, ואני שומע גם את החבר'ה במכינות, בפתיחה ובליווי, אני יותר ויותר מתחזק שאסור לנו בשלב הזה עדיין לנוח על זרי הדפנה או להוריד את הרגל מהגז בתחום הזה, וכן לחזק אותם.

<איציק אוחנה: אני מברך כל גוף שעושה תוכנית כזו של ליווי.

<איציק אוחנה: משרדי ממשלה יודעים לטפל בהיקף או בתחום מסוים רחב, ולדעת למצות אותו גם תקציבית וגם תהליכית.

<איציק אוחנה: אין ספק שאנחנו תמיד צריכים את אותם גופים שיודעים לעשות את הליווי הפרטני וההכוונה הפרטנית ברצף, למרות שיש לנו לא מעט מקטעים שאנחנו גם מטפלים פרטנית, אבל לא באותו אופן.

<איציק אוחנה: אני חושב שהיושב-ראש כאן צריך לעסוק, וזה גם על המדוכה בהיבט של השולחנות העגולים, בנושא של ההעצמה, חיזוק הנוער והכוונה, וגם להראות דוגמאות למצוינות ופריצת דרך, וכל הזמן לא להישען אחורה רק על לגרוף תקציבים וכאלה, כאילו בהיבט של נתמכים.

<איציק אוחנה: לשם אנחנו מכוונים.

<איציק אוחנה: נכון שכל הארגונים יחד עם משרדי הממשלה נעשה את זה.

<איציק אוחנה: אנחנו עוסקים במכינות והכנות, גם ללימודים האקדמיים, גם לקראת השירות הצבאי, מובנות שאנחנו משקיעים בהן הון תועפות, וגם בהכנה לקראת שחרור, שעיקרם גם אותם מכינות ויציאה ללימודים הגבוהים, ולא רק; גם ללימודי הנדסה, הנדסאים וכל התחומים, שנכון, ואנחנו עוסקים בזה גם בהיבט של הניתוח, לנתב את אותם אנשים בלי לפגוע בכבודם וברצונם של אנשים, ולא לקבוע להם, אבל לתת להם ייעוץ, שאם אני יודע לנתב אותם ללימודים מסוימים, שהרצף בחיבור לרצף התעסוקתי מייד אחריו לעבודה הולמת וכו', זה winwin.

<איציק אוחנה: ומדעים מסוימים ואין להם ביקושים, לפחות נגיד את זה.

<איציק אוחנה: ירצה האדם ללכת – מצוין.

<חנה לגסה: תסמוך עליהם שהם יודעים לבחור לבד.

<איציק אוחנה: יש גם כאלה שמסיימים בגיל 21 את הלימודים, ואני סומך עליהם בעיניים עצומות, אבל הייתי רוצה מאוד שייתנו לי את הייעוץ וההכוונה.

<איציק אוחנה: זה לא סותר.

<איציק אוחנה: הם ילדים בוגרים.

<איציק אוחנה: אנחנו גם הולכים למהלך במשרד של מעבר, ואסף יושב פה, של מרכזי הצעירים, כפלטפורמה, כמנוף רשותי ואיגום של כל מיני גורמים.

<איציק אוחנה: אנחנו במשרד מתכוונים גם לשים משאבים למרכזי צעירים, להרחבתם במרכז הארץ.

<איציק אוחנה: זו האינטגרציה והחיבור בהיבטים של ייעוץ, הכוונה, גם בפן התעסוקתי, גם הלימודים הגבוהים, גם לקראת ותוך כדי שחרור מצה"ל וגם בליווי.

<איציק אוחנה: זה פן מקיף שייתן עוד מענה.

<איציק אוחנה: אולי תוכנית כזו, אם נוכל לשעתק אותה, אין לי ספק שזה יעזור.

<איציק אוחנה: אני מודה, אני מכיר את התוכנית כמכלול; חסר לי כאן, אני קורא לזה המספרים האמפיריים, בהיבט של ניתוח של מדדים וביצועים בפועל כדי לראות דה פקטו, האם המספר הזה – אני לא מדבר על הליווי; אין לי ספק שהליווי הפרטני זה ה"וואוו", אבל אין לי ספק שחלקו הגדול של אותם אלה שהגיעו אליכם לטובת לימודים אקדמאיים, בלי לנבא אחוזים, חלקם הגדול, מתוך המענה של המינהל, שנותן גם את הלימודים וגם את דמי הקיום כדי להצליח ולהחזיק את עצמך, אין לי ספק שחלקם הגדול היו מגיעים, אבל זה לא העניין.

<איציק אוחנה: היושב-ראש, חסר לי פה משרד התמ"ת בהיבט של הרצף של מרכזי ההכוונה והיישום התעסוקתי.

<איציק אוחנה: היו אמורים לקום מרכזי הכוון לטובת יוצאי אתיופיה, שייתנו את המענה בדיוק בשביל הרצף הזה.

<איציק אוחנה: מאוד חסר, וצריך לראות מה קורה עם זה, כי זה, לדעתי, פספוס.

יואל רזבוזוב: נפנה היום למנכ"ל משרד הכלכלה.

<איציק אוחנה: לגבי הנתונים, 2,300 יוצאי אתיופי סטודנטים במינהל.

<דנה צוער: כולל במכינות.

<איציק אוחנה: לא.

<איציק אוחנה: בלי מכינות.

<איציק אוחנה: 100 אחוז מתמחים – לא 80 ולא 70, כלומר כל הרוצה והעונה לקריטריונים, והרחבנו אותם, ואתה מכיר את זה.

<איציק אוחנה: סדר גודל של בין 55 ל-60 אש"ח לסטודנט, בין אם זה תואר ראשון, לשנה.

<איציק אוחנה: 30 אחוז מתוכם, כפי שאמרת, ילידי הארץ, והרחבת טווח הגילאים.

<איציק אוחנה: עשינו גם הרחבה של טווח הגילאים בהיבטים של הזכאות לתואר ראשון ותואר שני.

<איציק אוחנה: היום הלומדים לתואר ראשון עולים, כידוע, ל-30, וליוצאי אתיופיה גיל 40.

<איציק אוחנה: אני מדבר על תואר שני.

<איציק אוחנה: חבר'ה, זה לא בטל בששים, וכל דבר כזה גוזר השלכות תקציביות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<מאיה שריר: אתם היטבתם מאוד לתאר את התוכנית, וכנראה שתוכניות מצליחות, יש להן מרכיבים דומים, והליווי האישי והליווי לתוך תעסוקה, התוכנית כבר הוצגה, תוכנית של סמינר הקיבוצים כאן בוועדה.

<מאיה שריר: יש במספר מכללות להכשרת מורים תוכניות כאלה, גם לתואר שני לייעוץ בחינוך בבתי ספר.

<מאיה שריר: התוכניות האלה ממומנות על-ידי משרד החינוך במסגרת תוכנית החומש.

<מאיה שריר: כפי שכבר נאמר כאן, רציתי להזמין אתכם למהלך של הדרך החדשה, השולחנות העגולים.

<מאיה שריר: הבטחנו ששם הכול יעלה על השולחן.

<מאיה שריר: זה המקום להחליט, אילו תוכניות טובות ותקבלנה מימון ושדרוג, מה צריך לשנות אולי, כפי ששמענו את חנה, האם כן לילידי הארץ או לא לילידי הארץ.

<מאיה שריר: כל הסוגיות האלה נדונות שם על השולחנות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<מגי קורן: אני רוצה להוסיף כמה נתונים על המכינות הקדם אקדמיות, משום שהוזכרו.

<מגי קורן: המכינות הקדם אקדמיות ממומנות על-ידי שלושה גופים: המל"ג, הקרן לחיילים משוחררים ומשרד החינוך.

<מגי קורן: במכינות עולי אתיופיה מקבלים סיוע מיוחד, שאף לומד לא מקבל אותם, המעטפת לעולי אתיופיה, מלגת שכר לימוד ומלגת קיום במשרד הביטחון של 150 אחוז.

<מגי קורן: עלות סטודנט במכינות היא כ-30 אלף ₪, עם מלגת קיום.

<מגי קורן: ללא מלגת קיום כ-20 אלף ש"לח.

<מגי קורן: לומדים כ-900 סטודנטים השנה.

<מגי קורן: האחוזים של הנשירה די זהים לאחוזים של כלל האוכלוסייה, מה גם שהיום הנתונים, שלא מגיעים להשכלה גבוהה, יש להם סיבות רבות ומגוונות, שלא ייחודיות רק לעולי אתיופיה; הן ייחודיות בכלל למצב של ההשכלה הגבוהה והתעסוקה היום, שמסיימים ולא תמיד יש תעסוקה.

<מגי קורן: זה לא המקרה של עולי אתיופיה גם במכינות.

<מגי קורן: מעבר לכך, הם מקבלים רכז שמלווה אותם במכינה, והצטערתי לשמוע מה שאמרת.

<מגי קורן: מעל 30 סטודנטים יש רכז.

<מגי קורן: בנוסף, יש לנו זכיין, שמחויב להעסיק רכז מיוחד לעולי אתיופיה בכל הארץ, כך שזו באמת השקעה מאוד גדולה.

<מגי קורן: לגבי התוכנית שלכם, אני מצטרפת לעניין של ליווי אישי.

<מגי קורן: מוכיח את עצמו, ואנחנו עושים את זה במכינות, בתוכניות ייחודיות.

<מגי קורן: כשיש ליווי, יש הצלחה.

<מגי קורן: יחד עם זאת, אני חושבת שהמקום שהציעו בדרך חדשה, התוכנית, כפי שהוצגה, הייתי בודקת את הלימודים לעומק.

<מגי קורן: יכול להיות שאותם לומדים מטופלים על-ידינו במקביל, והמשאבים הולכים על אותו לומד.

<מגי קורן: זה דבר שצריך לבחון אותו, מה גם שמתוך הצעה של 3 מיליון, מיליון ₪ על כוח אדם, נראה לי מיותר ובזבוז משאבים, ולכן צריך לחשוב גם על הנושא הזה כשמטפלים.

<טלי ריינברג שחורי: ההערכה שלנו לגבי עלות תקציב התוכנית, כפי שהיא היום, שכוללת מגוון של מרכיבים- - -

<מגי קורן: זה חשוב, אבל צריך לבחון הכול בצורה מקיפה.

<אורית מור סלע: ברשותכם, אני רוצה עוד כמה נקודות לדיון.

<אורית מור סלע: אחת, אם דיברנו על מה שחסר פה, בשולחן הזה חסרים המוסדות להשכלה, שבעצם העבודה מתקיימת שם.

<אורית מור סלע: אני חושבת שאחד הדברים המאוד בולטים בטיפול בסטודנטים יוצאי אתיופיה זה התגייסות מדהימה.

<אורית מור סלע: משרדי ממשלה, זה כאילו מובן מאליו, אבל של עמותות וקרנות וגופים ותורמים ופילנתרופים בארץ ובחו"ל.

<אורית מור סלע: דבר שנפלא, שאני לא בטוחה שקרה למגדר, קבוצה אחרים, וצריך לנצל את זה, כי הכפל לא עושה טוב.

<אורית מור סלע: הכפל עושה בזבוז משאבים, ועושה כיוונים לא תמיד מועילים לעניין.

<אורית מור סלע: אני חושבת שגם המוסדות שעובדים עם סטארט אפ, גם לעמותות בבאר-שבע, יש מקורות נוספים לסיוע.

<אורית מור סלע: גם הם נותנים תמיכה, גם אנחנו נותנים תמיכה.

<אורית מור סלע: שיעורי עזר, סדנאות, כל מה שהם נותנים - אסור שיהיה פה כפל, זה בזבוז ולא נכון.

<אורית מור סלע: אולי בדרך גם נופלים אחרים, שמרוב מוסדות אנחנו לא רואים אותם.

<אורית מור סלע: אני ממש קוראת, גם בשולחן העגולים, שנגיע לזה.

יואל רזבוזוב: חשוב להעלות את זה בשולחנות העגולים, שלכל אחד תהיה האחריות שלו.

<אורית מור סלע: אם היית שומע את המוסדות להשכלה, לפחות אותם בבאר-שבע, היית שומע את מקורות הסיוע ומה הם מעמידים לרשות הסטודנטים בנוסף, אתנו, אתכם, בלעדינו.

<אורית מור סלע: קצת צריך לעשות סדר בעניין.

<אורית מור סלע: אני רוצה לציין שמינהל הסטודנטים זה לא רק מלגות ולא רק מלגות קיום; מינהל הסטודנטים זה מערך תמיכה.

<אורית מור סלע: לא 1 ל-40, זה נכון.

<אורית מור סלע: 1 ל-40 זה יפה, זה "וואוו".

<אורית מור סלע: אבל יש לנו עובדים סוציאליים, יש לנו מערך של סעד נפשי, כשצריך.

<אורית מור סלע: יש לנו מערך מדריכים וסדנאות ורכזים.

<אורית מור סלע: כשזה לא עובד בתיאום, אנחנו מפספסים, וחבל.

<אורית מור סלע: ונקודה אחרונה, אנחנו רואים בהחלט עלייה במספר יוצאי אתיופיה שבאים מהתיכונים עם נתוני פתיחה הרבה יותר גבוהים, עם בגרויות טובות, עם יכולות גבוהות.

<אורית מור סלע: חלקם אולי צריכים את התמיכה, אבל לא את המעטפת הכל כך מחבקת.

<אורית מור סלע: יש חזקים בקהילה, וזה נהדר, ואנחנו צריכים לומר את זה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: בבקשה.

<טלי ריינברג שחורי: לנו חשוב שבתוכנית שלנו יהיה תמהיל, שגם חבר'ה חזקים יקבלו את התמיכה ויעזרו להוביל דווקא חבר'ה שמתקשים בתוכנית.

<טלי ריינברג שחורי: מינהל הסטודנטים, בכל מקום שאנחנו יכולים אנחנו עושים שיתופי פעולה כדי לאגם את המשאבים.

<טלי ריינברג שחורי: אפשר לראות את זה בצורה טובה מאוד, למשל, דווקא באוניברסיטת בן-גוריון, שם אנחנו פועלים דרך דיקנט הסטודנטים, והוא יודע לנהל את המשאבים המשותפים.

<טלי ריינברג שחורי: דיברת על המוסדות האקדמיים.

<טלי ריינברג שחורי: אני מסכימה אתך, אוניברסיטת בן-גוריון היא אחד המרכזיים בסיפור הזה.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו עובדים עם בן-גוריון כבר שמונה שנים בצורה מאוד צמודה על הנושא.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו מימנו משך שנתיים את הרכזת של יוצאי אתיופיה.

<טלי ריינברג שחורי: כשאנחנו נסוגונו מהמימון, הם ראו שאי-אפשר בלי זה, והמשיכו לממן בעצמם.

<טלי ריינברג שחורי: אנחנו מרגישים שנטענו שם הרבה מהערכים שצריך לטפל באופן ייחודי באוכלוסייה, כמו גם באוכלוסיות אחרות.

<טלי ריינברג שחורי: כן יש סטודנטים שנמצאים היום באוניברסיטה, שאילולא הדחיפה שלנו הם לא היו משתלבים, כי למרות שהאוניברסיטה כן עושה את המאמצים לאתר את האנשים, ולתת להם, אם צריך, את ההעדפה המתקנת, הרבה פעמים הם מפספסים על הדרך, והרבה מהתמיכה שלנו היתה הכרחית שם.

יואל רזבוזוב: תודה, חברים.

יואל רזבוזוב: היה לי חשוב לקיים את הדיון הזה כדי להעלות למודעות שיש עוד גוף.

יואל רזבוזוב: אני בטוח שיש עוד גופים בארץ שעובדים, ועובדים טוב.

יואל רזבוזוב: מההיכרות, מהסיור בבאר-שבע כשהיינו, ראיתי ואהבתי.

יואל רזבוזוב: לכן אנחנו גם מקיימים עכשיו את השולחנות העגולים, כדי לראות איך כולם יושבים ומשתלבים, כי הגוף הזה יכול לסייע לכם, וגם אתם יכולים לסייע לו, כי המטרה היא אחידה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו כוועדה ממליצים שיהיה ממשק עם כל המשרדים, שאולי עד עכשיו פחות הכירו אתכם, היום יותר מכירים אתכם.

יואל רזבוזוב: שבו בשולחנות העגולים.

יואל רזבוזוב: אפשר ללמוד הרבה ממה שאתם עשיתם.

יואל רזבוזוב: אני גם מסכים לכך שאני לא אוהב כפילויות.

יואל רזבוזוב: אני מכיר את זה מכל מיני תחומים אחרים.

יואל רזבוזוב: דווקא לקחת את הצדדים שאתם מביאים, ויש לכם כבר גוף שתומך בכם, המשפחה משיקגו.

יואל רזבוזוב: אני חושב שגם כדאי למדינה להתממשק ולעבוד יחד.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא נוותר, כל עזרה שמגיעה, ויש לה כוונה טובה, אנחנו בעד.

יואל רזבוזוב: אני מציע שתיקחו פרטים, וכשיהיו השולחנות העגולים, אתם תזומנו ותציגו את זה שם.

יואל רזבוזוב: שם לומדים על כל התוכניות הטובות.

יואל רזבוזוב: אני בטוח שאתם יכולים להיות חלק מהתוכניות הטובות שעובדות ולהתקדם הלאה למטרה.

יואל רזבוזוב: כל הכבוד לכם על זה שאתם עושים.

יואל רזבוזוב: זה לא מובן מאליו, ויש הרבה מתנדבים וחבר'ה טובים שמתגייסים למטרה טובה.

יואל רזבוזוב: הצלחה לכולם.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.