ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 279, 2014-06-02 10:30

אבישי ברוורמן: בוקר טוב בירושלים.

אבישי ברוורמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכלכלה.

אבישי ברוורמן: היה פעם אדם בארצות-הברית, כמעט מפורסם כמו חלק מאלה שיושבים פה שהתפרסם בזכות הסרט "בוקר טוב, וייטנאם".

אבישי ברוורמן: אתם זוכרים את זה?

רוברט אילטוב: בטח.

רוברט אילטוב: "Good morning Vietnam".

אבישי ברוורמן: אז בוקר טוב, ירושלים.

<מנחם גרנית: הוא היה שדרן רדיו בסרט.

אבישי ברוורמן: רבותי, אנחנו מעלים היום הצעת חוק הארכת תקופת זכות יוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה), התשע"ג-2013; של חברי הכנסת יריב לוין – אינו נוכח, רוברט אילטוב – נוכח; חבר הכנסת נחמן שי וחברת הכנסת יפעת קריב.

אבישי ברוורמן: כל החיים שלי אני משחק פוקר פתוח.

אבישי ברוורמן: גם ברוחי אני תומך בהצעה הזאת.

רוברט אילטוב: כשמשחקים פוקר פתוח זה רק המזל.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאני מבין שחבר הכנסת אילטוב צריך לעזוב מיד אני אתן לו לומר כמה משפטים ולאחר מכן ניתן ליוזם לומר כמה מילים ולנציגי משרדי הממשלה.

דב חנין: אני רוצה להביע את התנגדותי בפני משרדי הממשלה.

אבישי ברוורמן: אתה תקבל את מקומך הראוי בשם חנין ורחום.

דב חנין: כל הכבוד, אדוני.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת אילטוב, בבקשה, אדוני.

רוברט אילטוב: תודה, כבוד היושב-ראש.

רוברט אילטוב: ההצעה היא די פשוטה וברורה.

רוברט אילטוב: בהצעת החוק שאני מציג גם בשם כל היוזמים אנחנו מבקשים להאריך את תקופת הזכויות מ-50 שנה ל-70 שנה.

רוברט אילטוב: זה בעצם מביא אותנו למצב של השוואת זכויות, כפי שזה מקובל ברוב המדינות המתורבתות, כולל בארצות-הברית ובאירופה.

אבישי ברוורמן: אני באמת ראיתי רשימה.

אבישי ברוורמן: ראיתי שברוב המדינות זה אכן כך, 70 שנה.

אבישי ברוורמן: גם תוחלת החיים כבר עלתה מאז שכתבו את החוק מ-50 ל-80.

רוברט אילטוב: חשוב להגיד שזה לא רק תוחלת חיים, אלא גם ביטחון כלכלי של אותם יוצרים.

רוברט אילטוב: חשוב שהדבר הזה יקבל הארכה כדי שלעת זקנה יישאר לאנשים ממה להתפרנס ולחיות אחרי השקעה של מפעל חייהם.

רוברט אילטוב: זאת בעצם מהות החוק, ואני אשמח שנתחיל את הדיון.

רוברט אילטוב: אני מתנצל מראש שאני אצטרך ללכת.

רוברט אילטוב: יש כמה ועדות שאני חבר בהן, ומתנהלות בהן ישיבות במקביל.

אבישי ברוורמן: אתה הודעת לי, וזה מקובל.

רוברט אילטוב: אני סומך עליך שתקדם את הצעת החוק יחד אתנו.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך, חבר הכנסת אילטוב.

אבישי ברוורמן: אני פותח עם משרד המשפטים.

אבישי ברוורמן: אני נרגש כי יש פה הרבה מאוד יוצרים, ואני מוכרח לחלוק שאף על פי שהורי אנשים חילונים שומרי מסורת בברכת המזון אומרים: "נער הייתי וגם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב" – יוצר נעזב – "וזרעו מבקש לחם".

אבישי ברוורמן: אני חשבתי תמיד שזה לא נכון, ותמיד לא מצליחים להסביר לי; אומרים שזאת מין כוונה כזאת.

אבישי ברוורמן: כן, במקרים רבים גם צדיק וגם יוצר מבקש לחם.

אבישי ברוורמן: מי מדבר מטעם משרד המשפטים, בבקשה.

<הווארד פולינר: עורך דין הווארד פולינר.

אבישי ברוורמן: עורך-דין הווארד פולינר, ראש אשכול דיני קניין רוחני.

<הווארד פולינר: עמדת הממשלה הייתה לתמוך בהארכת התקופה מ-50 שנה ל-70 שנה, אבל בנוגע לסעיף 2 – לקבל תקופה חדשה כאשר הביצוע פורסם מחדש בטכנולוגיה חדשה אנחנו ממליצים לא לקבל את החלק הזה.

אבישי ברוורמן: אז נדון בסעיף כשנגיע אליו.

<הווארד פולינר: בסדר.

אבישי ברוורמן: אני פותח את הדיון.

אבישי ברוורמן: מישהו רוצה להתבטא פה?

רוברט אילטוב: למה אתם מתנגדים לסעיף הזה?

אבישי ברוורמן: הוא יסביר בסעיף הזה.

אבישי ברוורמן: מי אדוני?

אבישי ברוורמן: אולי יציג את עצמו?

<שייקה לוי: אני שייקה לוי.

<שייקה לוי: אני נציג גם של אשכולות ובאופן מוזר גם של המפיקים כי היום אני אחראי על הפקה שנקראת "הגשש החיוור" – אם מישהו שמע.

<שייקה לוי: אנחנו המפיקים של זה, ולכן אני גם משמש נציג של מפיקים בעניין הזה או "התרנגולים" הראשונים וכן הלאה.

<שייקה לוי: אני מתכוון להגיד שמה שאנחנו מדברים עליו בכלל קצת מעליב אותי.

<שייקה לוי: אנחנו מדברים על עניים בפתח.

<שייקה לוי: בקרב היוצרים יש יוצרים שאצלם בכלל יש חוק שאומר שהם ממשיכים להיות בעלי הנכס ויכולים להוריש לילדיהם 70 שנה אחרי מותם.

<שייקה לוי: ואילו פה אנחנו מדברים בסך הכול על 70 שנה מאז נולדה היצירה.

<שייקה לוי: אני מדבר על עניים בפתח, זה לא מספיק לי.

<שייקה לוי: ממש לא מספיק.

<שייקה לוי: אין שום סיבה שאותו יוצר שכתב – וגם לא כתב – אני יכול להעיד על עצמי שמי שכתב לנו לא בדיוק כתב לנו, אלא אנחנו כתבנו אתו לנו.

<שייקה לוי: לא על זה אני מדבר, אלא על כך שאין שום הצדקה, וזה לא הוגן לתת רק למישהו מהשותפים לדבר.

<שייקה לוי: זה כמו דירה שקנו 4-3 אנשים, ובמשך הזמן מנשלים אחד, אחרי זה מנשלים את השני, ויש אחד ש-70 שנה אחרי מותו זה הופך להיות שלו.

<שייקה לוי: למה שזה יהיה נחלת הכלל כשאצל מישהו אחד זה עדיין לא נחלת הכלל?

<שייקה לוי: למה שאני לא אוכל להוריש לילדים שלי?

<שייקה לוי: אני עשיתי דברים יפים מאוד שאני רוצה להתגאות בהם, ואני רוצה להוריש אותם לילדים שלי.

<שייקה לוי: הם יכולים עדיין להתפרנס מהם אולי.

<שייקה לוי: חוץ מזה שלא לדבר על זה שיש אמנים מבוגרים שהעבודה שלהם הולכת ומתמעטת, ומה שנשאר להם זה קצת שרואים אותם וקצת ששומעים אותם.

<שייקה לוי: אין להם יותר ממה שהם יקבלו מכמה האגורות האלה.

<שייקה לוי: מדובר בכלום כסף.

<שייקה לוי: זה גם משהו הומני – לתת אפשרות לאמן המבצע שהוא הפנים של היצירה.

<שייקה לוי: כמו שאמר פעם שר המשפטים שהיה אתנו בישיבה מול אקו"ם – היוצרים שיש להם זכויות גם 70 שנה אחרי מותם – לא מעניין אותי מי כתב, אני הולך לשמוע את פברוטי.

<שייקה לוי: אז פברוטי הוא הפנים של היצירה.

<שייקה לוי: לכן מה שאנחנו מטפלים בו עכשיו זה כמו עניים בפתח.

<שייקה לוי: זה כלום.

<שייקה לוי: זה בוודאי צריך לעבור ולהתקבל וצריך לחתור להגיע לשוויון מלא עם אותם אלה שמקבלים 70 שנה אחרי מותם.

<שייקה לוי: אין שום סיבה שלהם יהיה יותר מאשר למבצעים ולמפיקים.

<שייקה לוי: המפיק שם את הכסף, האמין באמן – למה שינשלו אותו באחד מן הימים?

אבישי ברוורמן: שייקה, זמנך עבר.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת דב חנין ואחריו עו"ד איל פרייס, הפדרציה לתקליטים.

אבישי ברוורמן: אחר כך חברת הכנסת תמר זנדברג וניר בוסקילה, מנכ"ל הפי"ל.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: מר לוי, כשנאמר "זמנך עבר" זה רק היה בהקשר של זכות הדיבור שלך בדיון – זמנך, כנראה, אף פעם לא יעבור.

אבישי ברוורמן: הוא מכיר את עמוס חכם יותר טוב ממני.

רוברט אילטוב: אנחנו נאריך את זה לעוד 20 שנה.

דב חנין: אני בהחלט רוצה להצטרף לחלק מהתהיות של מר לוי לגבי השאלה מיהם האנשים שזוכים לאיזו הגנה?

דב חנין: אנחנו צריכים לעשות סדר בעניין הזה.

דב חנין: הקדשנו זמן רב בוועדת הכלכלה של הכנסת בקדנציות הקודמות לחוק זכויות היוצרים, אבל אני לא משוכנע שבנושא הזה יצרנו את המנגנון הכי נכון והכי צודק, ומבחינה זאת, אדוני, הערותיך היו בהחלט במקום.

דב חנין: לפני שאתייחס לגופו של החוק, אני חייב בגילוי נאות, לפי ההוראות וההנחיות הקיימות בכנסת.

דב חנין: במשפחה שלי יש עניין של זכויות יוצרים, אז אני אומר את זה על השולחן; אף על פי שאני לא מוצא שום טעם לפסול את עצמי בדיון הזה - -

אבישי ברוורמן: רק אולי תגלה לנו את הסוד הכמוס – איזה יצירות?

דב חנין: מספיק לצורך הדיון.

דב חנין: בכל מקרה אני מציין את זה לפרוטוקול אף על פי שיהיה מיד ברור מהדברים שאני אומר שאני לא רואה טעם למניעה להשתתפות שלי בדיון מכיוון שאני מסתייג מהצעת החוק הזאת.

דב חנין: לדעתי, היא עושה איזון לא נכון בין זכויות יוצרים שאני בעדם, ואני בעד לשמור עליהם לבין הזכות של הציבור הכללי ליהנות מהקניינים הרוחניים שאנחנו מעוניינים שאפשר יהיה להשתמש בהם ולשמוע אותם.

דב חנין: אנחנו מדברים היום על הארכה מ-50 שנה ממועד היצירה ל-70 שנה ממועד היצירה.

דב חנין: זה בעצם לא הגנה על זכויות היוצר, אלא הגנה על זכויות יורשי היוצר, ואולי יורשיו של יורשי היוצר.

דב חנין: אני אגב, לא נגד יורשי האוצר, אני עצמי גם יורש, כמו שאמרתי.

דב חנין: אני לא נגד, אני חושב שגם ליורשים יש זכויות.

דב חנין: אני בהחלט לא בעד לקפח אותם, אבל אנחנו לא רוצים ליצור מצב שבו ההגנה על הזכויות של אותם יורשים או יורשי יורשים תהיה כזאת שתמנע מהציבור להשתמש ביצירות התרבותיות, הרוחניות והאמנותיות שאנחנו כולנו מעוניינים ליהנות מהן.

דב חנין: אני שמח על עמדת משרד המשפטים בעניין הטכנולוגיה החדשה.

דב חנין: אני אמרתי בזמן הדיון בקריאה הטרומית שהנוסח שהצעתם פה שכל טכנולוגיה חדשה מאפסת את מרוץ הזמן, היה יוצר מנגנון של זכויות יוצרים לנצח.

דב חנין: מכיוון שטכנולוגיה חדשה במציאות שבה אנו חיים זה כל שבוע; ואז מתחילה מחדש התקופה של 70 שנה, ובעצם אנשים לא יוכלו להשתמש ביצירות אמנותיות.

אבישי ברוורמן: אין יותר ספירת עומר בצורה הזאת.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: לא תהיה ספירת עומר, כמו שאומר יושב-ראש הוועדה.

דב חנין: לכן לדעתי הסוגיות שעומדות בפני הוועדה בתיקון הזה הן מאוד כבדות ורציניות.

דב חנין: מר לוי פתח בצדק יריעה קצת יותר רחבה שראוי להתייחס אליה.

דב חנין: אנחנו חייבים להסתכל על היוצרים, על האמנים, על המבצעים שנמצאים אתנו, לראות את המציאות הלא פשוטה שבה אנשים שעוסקים ביצירה אמנותית נמצאים בחברה הישראלית, ולחשוב איך אנחנו מחזקים אותם ומגנים עליהם.

דב חנין: אני לא חושב שהדרך שננקטת בהצעת החוק הזאת היא הדרך הנכונה.

אבישי ברוורמן: יש לך הצעה קונסטרוקטיבית לשינוי?

דב חנין: יש לי הצעות, אלא שכל ההצעות שלי עלולות להיתפס כחריגה מגדר הנושא כי אני הייתי הולך לכיוון אחר.

דב חנין: אז לא הייתי רוצה כרגע להעלות הצעות רק כדי לסבך את הדיון.

דב חנין: אני מוכן להיכנס גם עם הממשלה וגם עם המציעים לדיאלוג.

דב חנין: אם זה יהיה מוסכם עליהם, ואף אחד לא יעלה טענה של נושא חדש - -

אבישי ברוורמן: לפחות תעביר לנו את זה בכתב.

דב חנין: בסדר גמור.

אבישי ברוורמן: חבר הכנסת חנין, אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: עורך דין איל פרייס, הפדרציה לתקליטים ולקלטות, בבקשה.

<איל פרייס: תודה רבה.

<איל פרייס: אחרי מה שאמר שייקה לוי אני חושב שכל המוסיף גורע.

<איל פרייס: אבל בכל זאת אולי - -

אבישי ברוורמן: אבל למרות הכול לא תיקח את המשפט "סייג לחכמה שתיקה", ותגיד משהו.

תמר זנדברג: אצלנו בכנסת אומרים, כל הדברים נאמרו, אבל לא על-ידי כל הדוברים.

רוברט אילטוב: - - - כפי ששולם עד היום, לשלם את התמלוגים.

רוברט אילטוב: אני לא בדיוק מבין.

אבישי ברוורמן: לחבר הכנסת אילטוב יש שאלה לחבר הכנסת חנין.

דב חנין: זכויות יוצרים זה מבנה רב-קומתי.

דב חנין: הוא כולל, בין היתר, כמובן, את הזכות לתמלוגים שהיא בהחלט נדבך חשוב, אבל לא כולל רק את זה.

דב חנין: זכויות יוצרים כוללות למשל גם את הקומה של הזכות המוסרית.

דב חנין: אני כיוצר יכול ברמה העקרונית להגיד – אני לא אומר שיוצרים יעשו את זה – שאני לא רוצה שישמיעו את הדבר הזה – אני כועס עליכם, ולא רוצה שתשמעו את זה.

דב חנין: זאת גם זכות יוצרים.

אבישי ברוורמן: זאת זכות השתיקה, מה שאתה אומר.

דב חנין: אגב, זה בסדר גמור.

דב חנין: אבל על זה צריך להגן כשזה היוצר.

דב חנין: כשזה היורשים שלו, והם יגידו שהם כועסים על מישהו ולא רוצים שישמיעו את זה בגלי צה"ל - -

רוברט אילטוב: אבל זה מצב קיצון.

דב חנין: אבל חוק צריך לענות על כל המצבים.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על זכויות יוצרים אנחנו מדברים על כל המבנה הרב-קומתי.

אבישי ברוורמן: משרד המשפטים רשם את ההערה.

אבישי ברוורמן: הוא יתייחס לזה גם משפטית.

אבישי ברוורמן: תודה, חבר הכנסת חנין.

אבישי ברוורמן: עורך דין פרייס, בבקשה.

<איל פרייס: תודה.

<איל פרייס: ראשית אנחנו מבקשים לברך את מציעי החוק ואת הוועדה שהתכנסה לדון בנושא הזה שהוא חשוב ביותר לתעשיית המוסיקה.

<איל פרייס: ההגנה שקיימת היום בישראל לזכויות יוצרים בתקליטים ובזכויות מבצעים למבצעים היא תקופה שהיא אנאכרוניזם היסטורי, וטוב שהוועדה מתכנסת כאן כדי לתקן את הדבר הזה.

<איל פרייס: אני אולי אתחיל מהסוף ואומר שהיום במדינות המתוקנות שמכבדות את נכסי צאן הברזל שיש להן יש בהחלט מגמה אחידה רק לכיוון אחד - -

אבישי ברוורמן: אני ראיתי את הרשימה, מר פרייס.

אבישי ברוורמן: הייתי שמח, ד"ר חנוכה, שנשלח את זה גם לחברי הכנסת.

<עידית חנוכה: אני לא ראיתי אותה.

אבישי ברוורמן: אני אקבל אותה.

אבישי ברוורמן: יש בטח למישהו הרשימה, אז בעתיד אנחנו נחלק - -

<עידית חנוכה: כשיועבר למזכירות הוועדה - - -

אבישי ברוורמן: שתועבר למזכירות הוועדה רשימת כל המדינות, ונראה שזה שכיח מאוד.

אבישי ברוורמן: אתה יכול להעביר לנו את זה.

<איל פרייס: אנחנו נעביר את זה במייל.

<איל פרייס: אכן קיימת מגמה, והיא לכיוון אחד – הארכת התקופה.

<איל פרייס: השיקולים השונים שקיימים בעניין הזה נשקלו היטב על-ידי מדינות רבות בתקופות שונות, והמסקנה הייתה אחידה – להאריך את ההגנה מ-50 ל-70 שנה.

אבישי ברוורמן: אתה יכול להסביר לי מה קדוש במספר 70?

<איל פרייס: לדעתי, ב-70 אין קדושה מיוחדת.

אבישי ברוורמן: אפשר 80.

אבישי ברוורמן: למה 70?

<איל פרייס: אם אדוני שואל אז אני אומר שבארצות-הברית שזאת מדינה שמעריכה מאוד נכסי תרבות בכלל ותקליטים בפרט משך ההגנה שקיים הוא למשך חיי היוצר ועוד 70 שנה לאחר מותו.

אבישי ברוורמן: זה לא באירופה.

<איל פרייס: זה לא באירופה, אבל בארצות-הברית זה קיים.

אבישי ברוורמן: אבל מדוע באירופה לקחו בעיקר 70?

<איל פרייס: באירופה עובדים יותר לאט - -

אבישי ברוורמן: 70 זה בגלל שזה מספר-מספר.

<איל פרייס: זה מספר שמתקבע במדינות רבות בעולם, וקיימות עשרות מדינות אחרות בעולם לבד מאירופה שבהן יש 70 שנה הגנה.

אבישי ברוורמן: אני רק שאלתי למה.

אבישי ברוורמן: ל-70 יש, כנראה, קונוטציה.

אבישי ברוורמן: אין לך הסבר.

<איל פרייס: המגמה בעולם היא במפורש לעבור לכיוון של 70 שנה.

<איל פרייס: אני לא אכחד – יש גם מדינות מסוימות בעולם שההגנה בהן היא רק 50 שנה כמו אצלנו.

<איל פרייס: אבל השאלה היא האם אנחנו רוצים להיות כמדינות המתפתחות האלה או שאנחנו רוצים להקנות הגנה וכבוד ליצירות האלה כמו שקיימות במדינות המפותחות בעולם ולא במדינות המתפתחות.

<איל פרייס: צריך לומר – כל היצירות בישראל שמוגנות בזכויות יוצרים מוגנות למשך כל חיי היוצר פלוס 70 שנה לאחר מותו; החל מהתרשים הגרפי הקטן ביותר, דרך הפרסומת המסחרית, דרך העיתון והספר.

<איל פרייס: ורק התקליט הוא כמעין אח חורג שמקבל את ההגנה הקצרה של 50 שנה.

אבישי ברוורמן: מדוע אתה חושב שהתקליט מוחרג?

<איל פרייס: מסיבות היסטוריות לגמרי.

<איל פרייס: זאת אומרת האופן שבו התפתחו דיני זכויות יוצרים במקור ותקליט שהוא באופן יחסי מדיה חדשה לעומת מדיות של ציור, למשל.

<איל פרייס: אנחנו מדברים על תחילת המאה ה-20.

<איל פרייס: אנחנו מדברים על מדיה חדשה.

<יאיר אבן-זוהר: גם צילומים מוגנים ל-50 שנה, אגב.

<יאיר אבן-זוהר: לא רק תקליטים, יש עוד יצירות.

<איל פרייס: אז התשובה לגבי צילומים היא שכל צילום סטילס מוגן למשך חיים פלוס 70 שנה ולא ל-50 שנה, כפי שאמרת עכשיו.

<איל פרייס: כל צילום סטילס שמצלם כל ילד באופן אינטואיטיבי זכאי להגנה ארוכה כזאת.

<איל פרייס: רק התקליטים נמצאים כעין מדרגה שנייה.

<איל פרייס: למה?

<איל פרייס: אין לדבר הזה צידוק.

<איל פרייס: כנ"ל לגבי ביצועים.

<איל פרייס: אין יצירה בלי מבצע.

<איל פרייס: המבצע יכול להיות הרקדן של יצירת המחול, הזמר, זמר הליווי, הנגן והשחקן.

<איל פרייס: מדוע הם שנותנים את הביטוי ליצירה ומעלים אותה על הבמה זכאים להגנה כל-כך קצרה?

<איל פרייס: צריך לומר שחלק גדול מהביצועים מבוצעים כשאנשים נמצאים בשנות חייהם הצעירות.

<איל פרייס: ואז כשהם מגיעים לגיל זקנה - -

אבישי ברוורמן: אין ספק, וגם נאמר על-ידי רבים שנכון ששקספיר הוא שקספיר וורדי הוא ורדי – אני לא יודע אם ג'וזפ וויליאם עדיין מקבלים תמלוגים, אבל כשיש שחקן ענק שמבצע, כמו שאמר שייקה, את פברוטי ומישהו לוקח את ניסים אלוני שאני מעריץ אותו, אבל מעלה אותו מדרגה בהרגשה שכל העם רואה אותו, חלק מהסיפור הזה אשר לאלוני, לאלוני, אבל אשר לגששים ובאשר לקיסר – לקיסר.

<איל פרייס: אני מצטרף לגמרי לדברים.

<איל פרייס: צריך לזכור שהיום אנחנו מדברים על שליש של חצי ממפיקי התקליטים שהם אנשים פרטיים; אנשים שלוקחים על הכתפיים הצרות שלהם את עלויות ההפקה היקרות שיכולות להגיע לעשרות אלפי דולרים, והם מפיקים את התקליט, והם בכלל לא יודעים אם התקליט יכסה את הוצאות הפקתו, ואם הם יראו חזרה את הוצאות ההפקה של התקליט בבחינת "הזורעים בדמעה" מצפים לקצור ברינה, אבל לא יודעים שכך יהיה.

אבישי ברוורמן: עורך דין פרייס, אם כך, אתה תומך בהצעת החוק.

<איל פרייס: אנחנו תומכים בה.

<איל פרייס: אנחנו סבורים שהצעת החוק הזאת תיתן זריקת עידוד לתעשיית התקליטים ולגלגלים שמניעים אותה.

<איל פרייס: אני מתכוון למפיקי התקליטים ולמבצעים.

<איל פרייס: היא תיתן תמריץ למפיקי תקליטים להשקיע ביצירת יצירות חדשות.

<איל פרייס: המציאות היום קשה ביותר.

<איל פרייס: צריך לזכור שאנחנו לא נמצאים היום בשנות ה-70 וה-80 שאפשר היה להתפרנס בנקל ממכירה של תקליטים.

<איל פרייס: אנחנו נמצאים היום בתקופה קשה יותר.

<איל פרייס: לכן חשוב מאוד להאריך את התקופה.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: אתה רוצה עוד מילה?

<איל פרייס: כן.

<איל פרייס: מדינה שמכבדת את נכסי צאן הברזל שלה היא מדינה שנותנת הגנה ראויה וארוכה לזכויות האלה, וכך ראוי לעשות גם בתקליטים וגם לגבי ביצועים.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, אני קודם כול רוצה לברך את הוועדה הירוקה על האייפדים חוסכי הנייר האלה.

אבישי ברוורמן: זה ניסיון כרגע, אתם בפיילוט.

אבישי ברוורמן: מנכ"ל הכנסת הציע שכדי לחסוך בניירות שלחברי הכנסת יהיו טאבלטים שיש בהם כל הצעות החוק.

אבישי ברוורמן: ועדת הכלכלה עושה את זה ראשונה.

אבישי ברוורמן: ואז, כמו שאמר דן בן-אמוץ: "ירצו, יאכלו; לא ירצו לא יאכלו".

אבישי ברוורמן: אנחנו לא כופים על אחרים, ואנחנו נראה אם זה באמת יתפוס, כי יש הרבה אנשים שזה לא מוצא חן בעיניהם.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך בתור ירוקה.

תמר זנדברג: אני רוצה לברך, ואם יש צורך אני אקפיד לבוא לוועדה כדי להשתמש בטאבלטים האלה כדי להוכיח את החשיבות.

תמר זנדברג: לגופו של עניין.

תמר זנדברג: בזמן האחרון, ובמיוחד כאן בוועדה, הכנסת נותנת דעתה בכל מיני היבטים על הנושא של יצירה ויוצרים.

תמר זנדברג: היינו כאן בדיון על זכויות המתרגמים של הכתוביות; היינו גם בדיון על תל"י שאדוני לקח חלק פעיל; נפתח דיון חדש בנושא היחסים בין היוצרים, במיוחד בתעשיית המוסיקה והבידור, לבין המפיקים וחברות התקליטים.

תמר זנדברג: כל זאת בהינתן הטכנולוגיה, כמו שציין נציג משרד המשפטים, שגם מציבה לנו אתגרים חדשים שהולכם לכל מיני כיוונים.

תמר זנדברג: מצד אחד הם מציבים צורך בהגנה מפני גניבה ופריצה ופירטיות, ומצד שני הם מציבים אתגרים שאולי לשיטות החדשות קשה להתמודד איתן.

תמר זנדברג: אני רוצה לעשות כמה הבחנות.

תמר זנדברג: קודם כול צריך לקחת בחשבון שיצירה בשלב כלשהו, במיוחד ובאופן פרדוכסלי ככל שהיא יותר מצליחה, ככה היא יותר נחלת הכלל.

תמר זנדברג: כולנו גדלנו על "הגשש", וככל שהיצירה צריכה וחייבת לספק פרנסה בכבוד, ואולי אף יותר מזה, ככל שהיא מצליחה ליוצר, ליוצרים ולמבצעים ולכל השורה של האנשים שבעבודה שלהם ובכישרון שלהם כולנו נהנים, מן הצד השני יש ממד של ציבוריות ביצירה הזאת ויש ממד של זכויות לציבור.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה על אחת כמה וכמה כי ככל שעוברות השנים זכויות על היצירה כבר לא מפרנסות את היוצר ואפילו לא את יורשיו.

תמר זנדברג: בואו נדבר על "הביטלס" או על יוצרים אחרים - -

אבישי ברוורמן: ביום רביעי אני הולך ל"רולינג סטונס".

אבישי ברוורמן: מי בא?

תמר זנדברג: גם אני הולכת.

תמר זנדברג: "הביטלס" – כל היוצרים, כל המבצעים התפרנסו וקיבלו והכול בסדר, והגיע זמנו של הציבור.

תמר זנדברג: והנה, פתאום חברה מסחרית רגע לפני שהזכויות פגות קונה את הזכויות בהרבה מאוד כסף.

תמר זנדברג: ופתאום זה יורד מיוטיוב, ויש כל מיני הגבלות על תקליטים - -

אבישי ברוורמן: את מדברת על ענקים שמנצלים את זה פתאום.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: ובמקום שהיוצר ואפילו יורשיו - -

אבישי ברוורמן: לא היוצר הבודד, השחקן שאנחנו רוצים להגן עליו, אלא הקונגלומרטים הגדולים שמנצלים את זה.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: צריך לתת על זה את הדעת גם בהקשר של הטכנולוגיה.

תמר זנדברג: כי היום את בוב דילן אי אפשר לשמוע ביוטיוב.

תמר זנדברג: אי אפשר לשמוע שום שיר של בוב דילן ביוטיוב.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם כולם יודעים – אין.

תמר זנדברג: אין ביצוע מקורי, אלא אך ורק קאברים.

<קריאה: לא מדויק.

אבישי ברוורמן: מה את מציעה, חברת הכנסת זנדברג?

תמר זנדברג: קשה לי מאוד להתייחס לסעיפים כי זה מדבר על 70-50 שנה - -

אבישי ברוורמן: את לא חברת הוועדה, אבל את מעורבת מאוד.

אבישי ברוורמן: אבל חשוב לנו מאוד לדעת מה עמדתך לגבי ההצעה הזאת.

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אם אפשר אולי מישהו מהגופים הציבוריים יוכלו להציע לנו שיטה להפריד את ההגנה על היוצר - -

אבישי ברוורמן: היוצר, המבצע.

תמר זנדברג: כל שורת היוצרים והמבצעים, אנחנו רוצים להגן עליהם.

אבישי ברוורמן: אבל לא לתת לקונגלומרטים לקחת מהציבור.

תמר זנדברג: אנחנו גם יודעים, זה הרי נהיה מסחרה.

תמר זנדברג: שנה-שנתיים לפני שפגות הזכויות בא אותו קונגלומרט שציינת, קונה את הזכויות וזהו.

תמר זנדברג: מה הציבור יעשה במצב כזה?

תמר זנדברג: השאלה היא האם אפשר להגיע למנגנון שיבטיח ליוצרים - -

<שייקה לוי: שייקנו תקליטים.

תמר זנדברג: בסדר גמור, אני לא נגד.

<שייקה לוי: זאת הפרנסה שלו.

תמר זנדברג: מאה אחוז.

<שייקה לוי: אנשים מעלים את "הגשש החיוור" ליוטיוב, ואנחנו אומרים להם, אנחנו עדיין מתפרנסים מזה.

<שייקה לוי: יש לנו תקליטים – תיקנו, יהיה לכם הכול.

תמר זנדברג: אתה צודק במאה אחוז.

תמר זנדברג: אני שוב אומרת, יש לנו בוועדה כמה היבטים של עבודה עם היוצרים והגנה על היוצרים החל מתל"י ועד הגבלה של חברות התקליטים וההפקה.

תמר זנדברג: זה עוד נושא שלא התייחסתי אליו.

תמר זנדברג: זה נכון שחברות משקיעות, אבל גם צריך ליטול קורה מבין העיניים בנושא של היחס והפערים מי מרוויח מהזכויות עצמן בסוף.

תמר זנדברג: זה נכון גם לסופרים, זה נכון ליוצרים, זה נכון למבצעים – זה נכון לכולם.

תמר זנדברג: זאת גם נקודה שכדאי לתת עליה את הדעת.

תמר זנדברג: לסיכום, הגישה שלנו צריכה להיות להגן על היוצר והמבצע, וטוב שיהיו כאלה שמרוויחים.

תמר זנדברג: הלוואי, זאת התרבות שלנו, זה נכסי צאן ברזל, כולנו גדלנו עליהם.

תמר זנדברג: אבל לשמור על הממד הציבורי, להתחיל בהגנה מהחלש, ולנסות למנוע מהחזקים ביותר שהם אלה שמשתלטים בסופו של דבר על הזכויות.

תמר זנדברג: תודה.

אבישי ברוורמן: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

אבישי ברוורמן: משרד המשפטים ירשום את ההערות.

אבישי ברוורמן: ניר בוסקילה, מנכ"ל הפי"ל.

אבישי ברוורמן: מה זה "פי"ל"?

<ניר בוסקילה: פי"ל זה "פדרדציה למוסיקה הישראלית".

אבישי ברוורמן: אז אולי שם יפה יותר מ"פי"ל"?

<ניר בוסקילה: אנחנו אוהבים אותו.

אבישי ברוורמן: זה הסמל הרפובליקני.

<ניר בוסקילה: אנחנו מצטרפים למה שאמר עורך הדין פרייס.

<ניר בוסקילה: אנחנו בעד הצעת החוק.

<ניר בוסקילה: כגוף שמייצג למעלה מ-300 מפיקים עצמאיים שמה שמאפיין את רובם זה ששיעור גדול מהם מתחיל את ההפקה בשנים הצעירות שלו, בסביבות גיל 20.

<ניר בוסקילה: מכיוון שרוב המפיקים העצמאיים הם מפיקים צעירים יש חשיבות רבה בהארכת משך ההגנה על הזכויות.

אבישי ברוורמן: אני מודה לך.

אבישי ברוורמן: יאיר אבן-זוהר, מנכ"ל זמר רשת.

אבישי ברוורמן: מה ההבדל בין מנהל לבין מנכ"ל?

אבישי ברוורמן: לוקח פחות כסף?

<יאיר אבן-זוהר: אני לא מרוויח כסף.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו גוף התנדבותי.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו עוסקים בשימור, בתיעוד ובהנגשה באינטרנט של נכסי הזמר העברי המוקדם.

<יאיר אבן-זוהר: יש לנו אתר שכולו הוקם על-ידי מתנדבים שיש בו כ-5,000 יצירות מוסיקליות שנכתבו בארץ-ישראל מראשית הציונות ועד השנים הראשונות של המדינה.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו מגרדים את חבית הארכיונים, ואנחנו מגיעים להקלטות ולסלילים עתיקים ועושים להם דיגיטציה.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו משלמים לאקו"ם, אבל מרבית ההקלטות שעברו 50 שנה הן לטובת הציבור.

<יאיר אבן-זוהר: ככה אנחנו מנחילים חזרה לציבור הרחב את ההקלטות שבאופן אחר אין לציבור כמעט גישה אליהם.

<יאיר אבן-זוהר: רובם הגדול לא נמכרים בחנויות התקליטים, ומזמן כבר אין גם חנויות תקליטים.

אבישי ברוורמן: המונח תקליט הוא כבר מונח אחר.

<יאיר אבן-זוהר: רוב היצירות גם לא מעניינות את רוב הציבור, לצערנו, ולכן הן גם לא משודרות באמצעי התקשורת.

<יאיר אבן-זוהר: ידידינו פה יודע שאנחנו מחזרים אחרי הפתחים אחרי קול ישראל - -

<קריאה: אבל עושים מאמצים לשדר - -

<יאיר אבן-זוהר: נכון.

<יאיר אבן-זוהר: יחי השידור הציבורי.

<יאיר אבן-זוהר: אגב, אני מתנצל בפני ידידי פרייס שנכנסתי לדבריך.

<יאיר אבן-זוהר: לא ניכנס לסוגיית הצילום.

<יאיר אבן-זוהר: בחוק החדש יש החרגה, אבל לא ניכנס לפרטים.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו שמים פה בכפיפה אחת שני נושאים; יש פה תיקון של שני חוקים שונים.

<יאיר אבן-זוהר: יש פה חוק זכות יוצרים שבא להגן על זכויות המפיקים של התקליט.

<יאיר אבן-זוהר: כיום אנחנו יודעים שזכויות המפיקים של התקליטים הן כבר מזמן לא חברות התקליטים.

<יאיר אבן-זוהר: במקרה הטוב חברות התקליטים היום הן המפיצות במקרה הטוב, שמקבלות את זכות ההפצה לכמה שנים מהמפיק, מהאמן, מהיוצר עצמו.

<יאיר אבן-זוהר: יש להן נכס אדיר שזה הארכיון של ההקלטות הישנות שבהם היו להם זכויות כי לפני 50-40 שנה הם השקיעו סכומים אדירים ביצירת המאסטר, בסטודיו, בתזמורת וכו'.

<יאיר אבן-זוהר: היום זה כבר לא מתבצע באופן הזה.

<יאיר אבן-זוהר: נראה לי שאם אנחנו באים להגן פה על מישהו אנחנו צריכים להגן על האמנים ופחות על התאגידים, על חברות התקליטים שרוצות להתעשר בעצם.

אבישי ברוורמן: הגדולים דואגים לעצמם לא רע.

אבישי ברוורמן: אפילו יותר מדי טוב.

<יאיר אבן-זוהר: בשנים הקרובות יפוגו זכויות של "שלישיית גשר הירקון", על חוה אלברשטיין ואריק איינשטיין, "החלונות הגבוהים".

<יאיר אבן-זוהר: אלה הנכסים האדירים שיש לחברות האלה.

<יאיר אבן-זוהר: יש פה רשימה ארוכה של מדינות.

<יאיר אבן-זוהר: חברות התקליטים טובות מאוד בלובינג - -

אבישי ברוורמן: מעניין אותי מה שאמרת עכשיו.

אבישי ברוורמן: מפאת כבודו של שייקה – וכבודו מלא עולם גם אצלי – אני לא אזכיר את "הגשש".

אבישי ברוורמן: נדבר על "גשר הירקון", נדבר על אריק איינשטיין, נדבר על חוה אלברשטיין - -

<יאיר אבן-זוהר: עליהם נדבר בחוק זכויות מבצעים ומשדרים.

אבישי ברוורמן: אני רוצה שתעשה את ההשוואה לעומת הבריטים.

אבישי ברוורמן: מה קורה אצל "הביטלס" כשעובר הזמן?

אבישי ברוורמן: האם החברות תופסות את "הביטלס" וכדומה?

אבישי ברוורמן: אני רוצה שתעשה לי את הגזרה השווה מבריטניה לישראל.

אבישי ברוורמן: מעניינת אותי ההשוואה בנקודה הזאת שכאילו פג הזמן בין אריק איינשטיין ז"ל למשל, לבין חלק מ"הביטלס", ייבדלו לחיים ארוכים.

<יאיר אבן-זוהר: אני אולי לא כל כך בקי במה שקורה בחוק הבריטי.

<יאיר אבן-זוהר: במשך הרבה שנים פקודת זכויות היוצרים - -

אבישי ברוורמן: משרד המשפטים בקי?

אבישי ברוורמן: תוכל לענות לי אחרי שהוא יסיים?

<יאיר אבן-זוהר: אני יודע שהדירקטיבה האירופית המליצה להאריך מ-50 ל-70 שנה את זכויות המפיקים, אבל שם נתנו לאמנים פיצוי מאוד גדול שאין לנו פה בכלל.

אבישי ברוורמן: זאת הנקודה שאני מדבר עליה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה להסביר לכם עוד דבר אחר: ישראל היא מעצמה של חדשנות.

אבישי ברוורמן: כל יום מישהו עושה סטרטאפ.

אבישי ברוורמן: אתם חושבים שהמדינה שהשקיעה בזה מיליארדים ובאוניברסיטאות ובצבא מקבלת?

אבישי ברוורמן: לא.

אבישי ברוורמן: מישהו אחד עושה את זה, וכל האחרים לא מקבלים כלום.

אבישי ברוורמן: עושים "אקזיט".

אבישי ברוורמן: הערך המוסף לתעסוקה – כולם יוצאים החוצה, ואז ישראל מגיעה למצב שרוב הכלכלה שלה היא רק לקבוצה קטנה, ו-50% מהעובדים מקבלים 6,400 שקלים.

אבישי ברוורמן: המציאו צ'יפ באחת החברות.

אבישי ברוורמן: הצ'יפ הזה הוטמע בארץ, והוא שווה עשרות ומאות מיליארדים בעולם.

אבישי ברוורמן: מה עושים?

אבישי ברוורמן: אומרים, כאן נותנים לעובדי החדשנות את השכר פלוס 3%.

אבישי ברוורמן: בונים חברה בינלאומית במקום אחר, והכול שלהם.

אבישי ברוורמן: אותו דבר כאן – צריך לדאוג ליוצרים ולשחקנים שעשו את זה, והגדולים כבר עושים את הסיבוב.

אבישי ברוורמן: זה מה שאני שומע פה, איך אפשר לעשות חלק מההפרדה הזאת.

אבישי ברוורמן: לדרקונים אנחנו לא צריכים לעזור, הם מסתדרים יותר מדי טוב.

<יאיר אבן-זוהר: אם נשווה את זה לפטנטים ששם נותנים לחברה כלכלית שהשקיעה זכות אקסקלוסיבית באופן זמני כדי ליהנות מהפירות של ההשקעה כדי שהציבור הרחב יוכל ליהנות.

<יאיר אבן-זוהר: במקרה שלנו האינטרס התרבותי וגם הכלכלי של ארגונים ושל חברות אחרות הוא שגם הן יוכלו לשווק מחר את התקליטים של "התרנגולים" אם הם ירצו וימצאו לנכון.

אבישי ברוורמן: מה המלצתך, אם כך?

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו בעד האמנים ובעד המבצעים.

אבישי ברוורמן: מה ההמלצה להצעת החוק כלשונה?

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו צריכים להפריד בין הזכויות של חברות התקליטים – להחריג אותם - -

אבישי ברוורמן: אתה חוזר על הנימוק שעולה כאן:

אבישי ברוורמן: להפריד בין השחקנים הגדולים במובן הגדולה שלהם לבין התאגידים – השחקנים הגדולים – במובן הגודל שלהם כדי שהציבור יוכל לקבל את הדברים ולא מישהו אחד לנצח ייקח באמצעות הכוח שלו.

<יאיר אבן-זוהר: במשך 100 שנה מ-1911 בהשפעת הבריטים החוק חל 50 שנה.

<יאיר אבן-זוהר: גם כשהפקודה הפכה לחוק ב-2007 השאירו 50 שנה.

<יאיר אבן-זוהר: אני רוצה לשאול את חברי מחברות התקליטים, מה השתנה מאז ועד היום?

<יאיר אבן-זוהר: מצורך מצוקה כלשהי?

<יאיר אבן-זוהר: מאיזה צורך?

<יאיר אבן-זוהר: התשתית המסחרית כבר לא קיימת היום.

<יאיר אבן-זוהר: אנחנו כבר לא מוכרים תקליטים.

<יאיר אבן-זוהר: אם יש להם בעיה למכור תקליטים תחשבו על מודלים חדשים.

<יאיר אבן-זוהר: תמכרו דרך itunes, דרך האינטרנט אפשר לשווק היום.

<יאיר אבן-זוהר: שהחברות יתכבדו וימצאו את המודלים הכלכליים כדי להחזיר את ההשקעה שלהם.

<יאיר אבן-זוהר: ההשקעה היום בתקליט היא כבר כל כך נמוכה ממה שהיה פעם.

<יאיר אבן-זוהר: זה התחיל מ-20 שנה באירופה, וזה היה די והותר.

<יאיר אבן-זוהר: אז הם היו צריכים להשקיע המון בשיווק ובטמעה - -

אבישי ברוורמן: אני רוצה שתצמצם בסוף למשפט אחד.

אבישי ברוורמן: מה אתה אומר?

<יאיר אבן-זוהר: אני מבקש להשאיר את זה על 50 שנה.

<יאיר אבן-זוהר: אם רוצים להאריך למבצעים אז להאריך את חוק זכויות מבצעים.

<יאיר אבן-זוהר: אבל חוק זכויות יוצרים אני לא חושב שיש צורך.

<יאיר אבן-זוהר: אני גם מבקש, ברשותך, לגבי התחולה שאם החוק ייכנס לתוקף לתקן את זה כפי שכתוב בחוק זכויות מבצעים ומשדרים שהוא יחול על תקליטים שייעשו ממועד כניסת החוק לתוקף.

<יאיר אבן-זוהר: כך גם פה אני מבקש שהחוק לא יחול על תקליט שזכות היוצרים בו פגה.

אבישי ברוורמן: תודה רבה.

אבישי ברוורמן: עורכת הדין ליאורה קסטן רוט מהספרייה הלאומית.

<ליאורה קסטן רוט: שלום.

<ליאורה קסטן רוט: הספרייה הלאומית כגוף במדינה האמון על הנגשת יצירת לציבור מכבדת מאוד את היוצרים וגם את זכויות המבצעים.

<ליאורה קסטן רוט: אבל גם אנחנו חושבים שהאיזון הראוי בין הזכות של המבצעים וחברות התקליטים להתפרנס לבין זכות הציבור ליהנות מפירות התרבות מושג היטב בתקופה של 50 שנה.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: עורך הדין תומר קרני מרשות השידור.

<תומר קרני: בוקר טוב, שתי הערות שנאמרו פה אבל נחזור עליהן.

<תומר קרני: ראשית, הסעיפים בחוק שמדברים על פרסומים בטכנולוגיות חדשות שעלולים או עשויים – תלוי בנקודת המבט – להאריך את תקופת הזכויות בעצם ללא גבול – האם יינתן לזה איזשהו פתרון?

<תומר קרני: דבר שני, כמו שנאמר כאן עכשיו לגבי מועד התחילה של יצירות שכבר היום הן public domain, אבל עדיין נמצאות במהלך 70 שנה, ונעשה בהן שימוש על-ידי הציבור כיום ללא צורך ברישיון, האם הם יהפכו פתאום למפרים?

<מרב תורג'מן: אתה מדבר על ההפרש בין 50 ל-70.

<תומר קרני: כן.

<מרב תורג'מן: זאת שאלה שנצטרך לדון עליה.

<תומר קרני: הצעת החוק לא נותנת כרגע מענה.

אבישי ברוורמן: ברור.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: עורך דין מוטי אמיתי מהפדרציה לתקליטים וקלטות, בבקשה.

<מרדכי אמיתי: כמה נקודות חשובות.

<מרדכי אמיתי: ראשית, לציין שעולם המוסיקה בניגוד להרבה סקטורים אחרים של תרבות הוא היחיד שלא נתמך על-ידי המדינה שלא כמו באודיו-ויז'ואל, שלא כמו בקולנוע או בתעשיות אחרות שכן נתמכות ומקבלות תקציב מדינה.

<מרדכי אמיתי: עולם המוסיקה לא נתמך בכלל, וכל הנטל נופל על אותם מפיקים.

<מרדכי אמיתי: שנית, ניר בוסקילה מהפי"ל ציין את זה, אבל אני רוצה רק לחדד שכשאדוני מתייחס לאותם קונגלומרטורים ולאותם תאגידי ענק אז גם בתוך הפדרציה למעלה מ-40% מאותם מפיקים שאנחנו רוצים להגן עליהם כאן הם אנשים פרטיים.

<מרדכי אמיתי: אנשים כמו שייקה שמייצג את "הגשש" ואנשים כמו צביקה פיק, עברי לידר, אסף אמדורסקי וכמו הרבה מאוד אמנים שהם המפיקים לצורך העניין.

<מרדכי אמיתי: יכול להיות שהם מיוצגים על-ידי חברת תקליטים - -

אבישי ברוורמן: אמרת עכשיו דבר מאוד חשוב.

אבישי ברוורמן: יש מפיק, ויש מפיק.

אבישי ברוורמן: בהרבה פעמים המפיק הוא בדיוק אותו היוצר והמבצע.

אבישי ברוורמן: אבל יש מקרים שיש גופים ענקיים שלוקחים את הדברים.

אבישי ברוורמן: אמרו פה הרבה אנשים, אנחנו לא רוצים שישלטו בנו לנצח.

אבישי ברוורמן: זה הבדל מאוד חשוב לגבי חלוקת ההכנסה ולגבי ההבטחה של ה-performer ושל שאריו.

<מרדכי אמיתי: אדוני, אני מסכים לגמרי, אבל זאת מגמה שאנחנו רואים אותה הולכת וצוברת תאוצה.

<מרדכי אמיתי: אם עד לפני שנתיים, לפי בדיקה שעשינו לאחרונה בגלל הליך רגולטורי ברשות להגבלים עסקיים, קרוב ל-25% מחברי הפדרציה היו מפיקים פרטיים היום אנחנו נושקים כמעט ל-50%.

<מרדכי אמיתי: זאת אומרת זאת תופעה הולכת וגדלה.

אבישי ברוורמן: כן ירבו.

אבישי ברוורמן: למה צריך כל כך הרבה מתווכים?

אבישי ברוורמן: יש אדם מוכשר, שייקח את הדברים האלה במקום לקחת דברים.

אבישי ברוורמן: אני רואה הרבה פעמים שפתאום אנשים שכל מה שיש להם זה משרד עם שני אנשים והם עושים את כל החוזים, הם כאילו המפיקים, ואת הערך העודף לוקחים על עצמם.

אבישי ברוורמן: אז למה לא היוצר?

אבישי ברוורמן: למה כמו בשרשרת המזון?

אבישי ברוורמן: הלוא בשרשרת המזון אנחנו רואים, למשל את החקלאי בענף הפלפל שמקבל כמה גרושים.

אבישי ברוורמן: הצרכן משלם הון תועפות, ובאמצע יש לך כל המשרשרים.

אבישי ברוורמן: אנחנו רוצים שהשחקנים המרכזיים יקבלו, לא הגדולים שמשרשרים.

<מרדכי אמיתי: אין מחלוקת, אדוני.

<מרדכי אמיתי: רק אסור לנו לשכוח שיש מקרים של כאלה שאין להם הכסף ההתחלתי להשיק את היצירה, והם צריכים מישהו שיממן את היצירה, וייקח את הסיכון.

<מרדכי אמיתי: ואז על כל 10 השקעות רק אחת אולי מצליחה.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לשאול אותך שאלה כי גם אני למד.

אבישי ברוורמן: כי אני תומך ברוח החוק, אבל מפריע לי.

אבישי ברוורמן: הלוא אחרי תקופה קצרה יש קבוצה של אנשים שאומרים, יש עשרה סופרסטארים – שייקה לוי ועוד כמה.

אבישי ברוורמן: הקונגלומרטים אומרים, אנחנו ניקח אותם, וניתן להם משהו, אבל אנחנו מכאן ניקח את זה לנצח שלנו.

אבישי ברוורמן: הציבור יוצא נשדד.

אבישי ברוורמן: יש פה בעיה; מצד אחד אנחנו רוצים לעזור ליוצרים הקטנים, אנחנו רוצים לעזור לסאב-פרפורמרים הגדולים, אבל אנחנו לא רוצים לעזור לקונגלומרטים.

אבישי ברוורמן: צריך לעשות פה הפרדה.

אבישי ברוורמן: זה מה שאני שומע כאן, זה מה שאני אומר לכם.

<שייקה לוי: זה לא נכון.

<איל פרייס: ברשותך, יושב-ראש הוועדה, אני רוצה להשיב בדיוק לעניין הזה.

אבישי ברוורמן: תכף אני אתן למשרד המשפטים להגיב.

אבישי ברוורמן: כי אני גם למד את הנושא.

אבישי ברוורמן: הדבר המרכזי הוא שאני רוצה שה"שייקה'ס" שידברו.

אבישי ברוורמן: אני גם רוצה חלק מהמימון, אבל אני לא רוצה שקונגלומרטים ייקחו את הדברים וישלטו בנו לנצח.

אבישי ברוורמן: לוויליאם שייקספיר ולג'וזפה ורדי כבר אי אפשר לתת גיבוי.

אבישי ברוורמן: אני רוצה לשמוע מה משרד המשפטים אומר בעניין הזה.

אבישי ברוורמן: עורך דין אמיתי, הפסקתי אותך, תמשיך בבקשה.

<מרדכי אמיתי: אנחנו תומכים בהצעה הזאת, אבל מתבקש כאן להשוות למינימום שקורה בעולם.

<מרדכי אמיתי: היו לנו אין סוף שיחות שאמרו לנו, למה אתם לא מבקשים להצמיד את עצמכם למה שקורה ביצירה, למי שכותב את המילים והלחן?

<מרדכי אמיתי: שייקה הרחיב בנקודה הזאת שזה 70 שנה ממות היוצר.

<מרדכי אמיתי: זה חיים 70 שנה.

<מרדכי אמיתי: אנחנו בסך הכול מנסים להשוות כאן.

<מרדכי אמיתי: כך גם נעשה בעולם הן לגבי מפיקים והן לגבי מבצעים.

אבישי ברוורמן: תודה רבה, עורך דין אמיתי.

אבישי ברוורמן: את כל התשובות יתרץ לנו הווארד פולינר ממשרד המשפטים, כולל נושא ההשוואה ל"ביטלס" ולאריק איינשטיין ז"ל.

<הווארד פולינר: אני מקווה שאני אוכל לענות לכל השאלות והסוגיות שדיברנו עליהם עד עכשיו.

<הווארד פולינר: אני אנסה להשיב באופן כרונולוגי לחלק גדול מהנושאים שעלו פה היום.

<הווארד פולינר: קודם כול, בעניין של תקליט יש הרבה שותפים לתקליט, ולכל שותף יש הזכויות שלו.

<הווארד פולינר: יש בעיקר ארבע זכויות נפרדות: מי שכתב את הלחן, מי שכתב את המילים, המבצע והמפיק שהוא בעל האולפן שמפיק את התקליט.

<הווארד פולינר: בדרך כלל המפיק הוא האיש עם הכסף שיכול לארגן את כולם יחד.

<הווארד פולינר: באופן היסטורי המפיק היה אדם נפרד, והיום מכיוון שעלות ההפקה ירדה מאוד היום יש לנו מפיק-מבצע היום.

<הווארד פולינר: כל הקווים ההיסטוריים מתחילים להיטשטש.

<הווארד פולינר: בעניין ההערה לגבי התקופה של ההגנה.

<הווארד פולינר: זה נכון שלגבי היוצרים – מי שכתב את הלחן ואת המילים מבחינה היסטורית – תקופת ההגנה שלו זה תקופת החיים שלו פלוס 70 שנה.

<הווארד פולינר: פעם זה היה 50 שנה.

<הווארד פולינר: זה לפי אמנות בינלאומיות; בין מפיקים ומבצעים יש אמנות אחרות שקובעות נורמות לתקופות קצרות יותר.

<הווארד פולינר: האם יש הצדקה להשוות בין מצבעים או מפיקים לבין יוצרים?

<הווארד פולינר: יכול להיות שיש על מה לדון פה, אבל זה לא הדיון של היום בהצעת החוק הזאת.

אבישי ברוורמן: פתחנו בו.

אבישי ברוורמן: לא כל פעם מגיע ציבור גדול ורחב כזה עם כל-כך הרבה חברי כנסת שיכולים לדון בזה.

<הווארד פולינר: אין לי תשובה לזה מבחינת מדיניות, אבל אני יכול להגיד שיש שיטות שונות בכל העולם.

<הווארד פולינר: בדרך כלל כל הזכויות עברו למפיק.

<הווארד פולינר: יכול להיות שדובר פה הרבה איך לתמוך במבצעים ישראלים ולא לתמוך במפיקים גדולים - -

אבישי ברוורמן: אני מבקש שתיקח את זה לתשומת לבך כי הנושא הזה עוד יעלה בעתיד.

<הווארד פולינר: בעצם יש לפחות שתי דרכים כדי לתמוך בהם.

<הווארד פולינר: א', יש במסגרת דיני זכויות יוצרים כמו שהוצע כאן פחות או יותר.

<הווארד פולינר: החיסרון הוא שאי אפשר להגיד למי יגיע הכסף במסגרת דיני זכויות יוצרים כי זה יגיע לבעל הזכויות ולא בהכרח למבצע או ליוצר.

<הווארד פולינר: אנחנו בעולם של טיפול עולמי בעניין של זכויות יוצרים.

<הווארד פולינר: זאת אומרת מכיוון שזאת מדינה שמייבאת הרבה תרבות, הרבה תקליטים נצטרך גם לייצא את התמלוגים לחו"ל.

<הווארד פולינר: חלק גדול ממה שקובעים פה יגיע לחו"ל.

<הווארד פולינר: לעומת זאת יש העניין של תמיכה ישירה.

<הווארד פולינר: זה גם לא נושא של היום, והבנו מהנציג של התקליטים שהמוסיקה לא נתמכת בארץ.

<הווארד פולינר: יכול להיות שזאת כן דרך להגיד - -

אבישי ברוורמן: ברור שבמדינת ישראל היו צריכים לעשות את רוב הדברים אחרת.

<הווארד פולינר: יכול להיות.

אבישי ברוורמן: אבל מכיוון שהשיחה הזאת לא תגיע, השאלה שלי היא כרגע מאוד פשוטה: מה אתה ממליץ?

אבישי ברוורמן: מה אתה לא ממליץ?

אבישי ברוורמן: אני אתן למרב להגיב, ואני אסכם את הדיון.

<הווארד פולינר: בתור המדינה יש לנו העמדה שלנו לתמוך בהצעת החוק בקשר להארכת התקופה ל-70 שנה.

<הווארד פולינר: אני יכול להגיד מה ההשלכות שנובעות מזה כיוון שזה מה שדיברנו פה.

<הווארד פולינר: בקשר לעניין הכסף שמגיע לבודד במסגרת זכויות יוצרים הארכת התקופה יהיו יותר תמלוגים לעוד 20 שנה.

<הווארד פולינר: אין לי הנתונים כדי להצדיק אם זה מגיע ב- - -.

<הווארד פולינר: אני כן יכול להגיד שבהשוואה לחו"ל צריך להתייחס לאגד הזכויות שנובעות מהמבצעים ומהמפיקים.

<הווארד פולינר: נאמר פה שבארצות-הברית התקופה הרבה יותר ארוכה, אבל היקף המונופול הוא הרבה יותר מצומצם.

<הווארד פולינר: נכון, שם התקופה ארוכה יותר, אבל מפיק אמריקני לא מקבל תמלוגים על השמעת תקליט בפומבי.

<הווארד פולינר: לעומת זאת בארץ וגם באירופה מקבלים תמלוגים על השמעה בפומבי של תקליטים.

<הווארד פולינר: לכן ההשוואה לאירופה יותר מתאימה לנו.

<הווארד פולינר: באירופה היה דיון סוער לא מזמן האם להאריך את התקופה מ-50 שנה ל-70 שנה.

<הווארד פולינר: היו הרבה ויכוחים - -

אבישי ברוורמן: כשאתה אומר באירופה, למה אתה מתכוון?

<הווארד פולינר: האיחוד האירופי.

<הווארד פולינר: באנגליה הייתה התנגדות.

<הווארד פולינר: דוח "הרדריס" התנגד לזה, אמרו שהכסף לא יגיע ל"ביטלס" בעצמם, אלא למפיקים שלהם - -

אבישי ברוורמן: זה לא יגיע לשייקה - -

<הווארד פולינר: אבל הוחלט באירופה כן להאריך ל-70 שנה.

<הווארד פולינר: על מבצעים זה תלוי אם זה אודיו ויז'ואל או רק אודיו.

אבישי ברוורמן: הבנתי את עמדתך.

אבישי ברוורמן: עכשיו לגבי הסעיף שאתם מתנגדים לו.

<הווארד פולינר: אני רוצה לומר משהו בעניין הצילומים וגם לעניין התחילה.

<הווארד פולינר: נכון שבעניין הצילומים, לפי האמנות הבינלאומיות, נקבע שזה תקופה של 50 שנה וגם בארץ היה 50 שנה ממועד עשיית הצילום.

<הווארד פולינר: היום זה כל החיים של הצלם ועוד 70 שנה.

<הווארד פולינר: למה עשינו את זה?

<הווארד פולינר: כדי להתאים את עצמנו לאמנה חדשה.

<הווארד פולינר: גם התחילה שם היא מ-2007 והלאה.

<הווארד פולינר: מה שהוא כבר בנחלת הכלל, נדמה לי שמן הצדק לא רוצים להאריך את התקופה או להכניס חזרה יצירה שהיא נחלת הכלל, והציבור מסתמך על זה.

<הווארד פולינר: בעניין הסעיף שאנחנו לא תומכים בו, כפי ששמענו מחבר הכנסת חנין, הצעת החוק גורמת לתקופת הגנה לנצח.

<הווארד פולינר: אנחנו לא מכירים דוגמה לזה באף מקום בעולם.

<הווארד פולינר: הביצוע נעשה פעם אחת, ואת זה אנחנו רוצים לתמרץ ולהגן על זה.

<הווארד פולינר: לא על remastering או משהו אחר.

<הווארד פולינר: כי זה לא מעודד מישהו לעשות עוד ביצוע.

<הווארד פולינר: זה מעודד מישהו אחר רק לעשות טכנולוגיה חדשה של הביצוע של פעם.

אבישי ברוורמן: אותה הגברת בשינוי אדרת.

<נעמה דניאל: אני ממשרד המשפטים.

<נעמה דניאל: חשוב להגיד שהצעת החוק הזאת עברה בתיאום משרד המשפטים ומשרד התרבות.

<נעמה דניאל: משרד התרבות לא הגיע.

<עידית חנוכה: הם הוזמנו ואמרו שאין להם נגיעה לעניין, ולא הגיעו.

<מרב תורג'מן: איך יכול להיות שאין להם נגיעה לעניין?

אבישי ברוורמן: ככה אמרו.

אבישי ברוורמן: האומר דבר בשם תרבות מביא ישועה לעולם.

<נעמה דניאל: אני פשוט דיברתי איתם.

<עידית חנוכה: לשכת השרה.

אבישי ברוורמן: היועצת המשפטית, בבקשה.

<מרב תורג'מן: ברמה המשפטית אין הרבה מה לומר.

<מרב תורג'מן: זאת הרי החלטה של מדיניות אם להאריך את תקופת זכויות יוצרים מ-50 שנה ל-70 שנה, ככל שהוועדה תחליט בעניין הזה.

<מרב תורג'מן: כך גם לגבי הסוגיה של הארכה מתחדשת - -

אבישי ברוורמן: ששם יש בעיה.

<מרב תורג'מן: - - כן, ככל שיש פרסום מחדש בטכנולוגיה אחרת.

אבישי ברוורמן: תודה.

אבישי ברוורמן: אם ככה, אני קיבלתי מסמך מגופים אחרים שאולי גם אותו אני אחלק, אבל אני רוצה שמשרד המשפטים יעביר לי מסמך שמפרט את ההשוואה לעולם בסוגיית הזכויות שבהן דנה הצעת החוק, ונעביר אותו לחברי הכנסת.

אבישי ברוורמן: מכיוון שאני לא רוצה לקבל החלטה פה-אחד כי חברי הכנסת המציעים לא נמצאים כאן, ורוב הנימוקים נאמרו, אנחנו נכנס ישיבה נוספת.

אבישי ברוורמן: אני אתמוך בהארכה מ-50 ל-70.

אבישי ברוורמן: לגבי הסעיף השונה יש פה בעיה של משרד המשפטים, וכנראה, נצטרך לדון בשינוי שלו.

אבישי ברוורמן: שייקה לוי, בבקשה.

<שייקה לוי: אני רק רוצה להגיד שבמשרד המשפטים מתנגדים לזה כבר שנים רבות.

<שייקה לוי: אנחנו מגיעים לשם כדי לדבר איתם, ואנחנו נתקלים בקיר.

<שייקה לוי: הם הולכים לפי שיטה אמריקנית, ואנחנו מתכוונים לאירופה.

<שייקה לוי: שם הכול טבוע בהסכם הראשוני.

<שייקה לוי: אישה שעשתה פרסומת באמריקה – מזה היא קנתה בתים לילדים שלה כי היא מקבלת על כל הקרנה.

<שייקה לוי: אין לנו בכלל מה לדבר עם משרד המשפטים כי הם לא מבינים אותנו, לא רוצים להבין, וחושבים שאנחנו איזה מין חזירים שבאים לקחת כסף ממישהו.

<שייקה לוי: שנית, אני מוכרח להגיד לגבי המפיקים שזה לא נכון שהם ענק שבא לטרוף מישהו.

<שייקה לוי: לדוגמה שלמה ארצי – הוא עובד שבעה חודשים על דיסק - -

אבישי ברוורמן: לא, לא.

אבישי ברוורמן: שייקה, אנחנו רוצים לעשות הבחנה בין מפיק שהוא אדם כמו שלמה ארצי לבין מפיקים ענקיים.

<שייקה לוי: לא, שלמה ארצי הוא לא מפיק.

<שייקה לוי: הוא מפיק בחברה שאחרי שבעה חודשים שהוא עובד הוא זורק הכול לפח כי זה לא מוצא חן בעיניו.

<שייקה לוי: ואז הם שמים כסף שיתחיל מחדש.

<שייקה לוי: הם שמים את הכסף.

אבישי ברוורמן: בסדר.

אבישי ברוורמן: אבל השאלה עד כמה.

<איל פרייס: אין קונגלומרטים של מוסיקה בישראל.

<איל פרייס: "הד ארצי" שהייתה חברה גדולה פשטה את הרגל.

אבישי ברוורמן: אתה מכיר את ההיסטוריה של התקליטים?

אבישי ברוורמן: אחד החברים הקרובים אלי היה אדם מבוגר בשם סיימון שמידט ז"ל.

אבישי ברוורמן: הוא היה - - - תקליטים.

<שייקה לוי: חוץ מזה צריך לזכור שתוחלת החיים עלתה.

<שייקה לוי: היום 70 שנה - -

אבישי ברוורמן: כן.

אבישי ברוורמן: רבותי, מכיוון שאני רוצה לקיים את ההצבעה בנוכחות חברי הכנסת המציעים וחברי הוועדה אני מודה לכם על הדיון הממצה.

אבישי ברוורמן: אנחנו נתכנס בפעם הבאה ונצביע.

אבישי ברוורמן: תודה רבה ויום נפלא.